Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту спільного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер його син [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до якої увійшла 1/5 частина у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що його син за життя заповіт не складав. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги. Жодна інша особа спадщину після [PERSON] не прийняла. Позивач зазначає, що хоча і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте з березня 2022 року і до дня відкриття спадщини постійно проживав разом із сином, отже прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю доказів фактичного прийняття спадщини. Позивач просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із сином [PERSON] , [INFO] , на момент відкриття спадщини після смерті останнього, тобто [INFO] . Відповідач Харківська міська рада відзиву на позову заяву не подала, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Цією ж ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ротфельд Олени Олександрівни (адреса: м. Харків, вул. Роганська, 89В): - Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) щодо [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , сформовані станом на дату виконання ухвали; - належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (за наявності). 10 липня 2025 року до суду надійшли витребувані докази. Ухвалою суду від 24 липня 2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач Харківська міська рада про судове засідання повідомлена належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Враховуючи положення ч. 3 ст. 131, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення свідків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видане 15 грудня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшла 1/5 частина у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором міни від 11 грудня 1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського МНО Левченко В.Г. за № 211, реєстраційним посвідченням ХМБТІ від 06.01.1998, технічним паспортом на квартиру від 26.11.1998. Станом на 06 грудня 2022 року [PERSON] був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про склад сім`ї від 21.03.2025. За життя [PERSON] заповіту не склав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81757833 від 04.07.2025 щодо [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 17 листопада 1964 року, батьком [PERSON] є [PERSON] . Матір [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.07.2024. Відомостей про те, що [PERSON] проживала разом із сином на час його смерті або прийняла спадщину, матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів того, що у [PERSON] були дружина та діти. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 02 грудня 2006 року, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України серії [NUMBER] . Згідно з Повідомленням по пошкоджене або втрачене нерухоме майно № ІП-16.06.2023-81460 з Порталу Дія, приватний будинок за адресою: [ADDRESS] , пошкоджено частково (непридатний до експлуатації). Як зазначає позивач та підтверджує це фотознімками, житловий будинок був пошкоджений 26 березня 2022 року в результаті ворожого обстрілу. Крім того, [PERSON] на праві власності належить 2/5 частини у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій проживав на час смерті [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються договором міни від 11 грудня 1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського МНО Левченко В.Г. за № 211, реєстраційним посвідченням ХМБТІ від 06.01.1998, технічним паспортом на квартиру від 26.11.1998, Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 січня 2025 року, виданим приватним нотаріусом Харківського МНО Ротфельд О.О. № 209, спадкова справа 158/2024. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] підтвердив обставини, викладені в позовній заяві про те, що до 26 березня 2022 року він фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , проте внаслідок ворожого обстрілу цей житловий будинок було значним чином пошкоджено, майже зруйновано, у зв`язку з чим він 26 березня 2022 року переїхав до сина в квартиру за адресою: [ADDRESS] , і з цього часу постійно проживав разом із сином однією сім`єю, вели спільне господарство, здійсняли покупки, готували їжу, спали в одній кімнаті, прибирали в квартирі. Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , в своїх показах також зазначили, що [PERSON] до березня 2022 року проживав у будинку по [ADDRESS] . Проте у зв`язку із пошкодженням вказаного будинку в результаті ворожого обстрілу надалі проживати в ньому стало неможливо, оскільки він майже був зруйнований. У зв`язку з тим, що вказаний будинок став непридатним для мешкання у ньому, починаючи з березня 2022 року [PERSON] проживав разом із своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , по день смерті останнього [INFO] . Згідно Довідки КП «Ритуал» ХМР від 13.03.2025 року за реєстраційним номером 000131 померлий [PERSON] був підданий кремації 12.12.2022 року в крематорії м. Харкова за замовленням [PERSON] . 03 лютого 2025 року [PERSON] подав до приватного нотаріуса ХМНО Ротфельд О.О. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] сина [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.02.2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті сина у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини та відсутності відомостей про його проживання разом зі спадкодавцем (копія постанови додається). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81757847 від 04.07.2025 спадкова справа після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , не заводилася. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61- 44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18). Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положення ч. 1 ст. 319 ЦК України дають підстави стверджувати про наявність у власника (співвласника) безумовного права на проживання у житловому приміщенні без обов`язкової реєстрації місця проживання в цій нерухомості. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши надані позивачем та витребувані судом докази, суд встановив що [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем першої черги після свого сина [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тоді як [PERSON] на час смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . При цьому, судом враховано, що будинок, в якому зареєстрований [PERSON] , з березня 2022 року є непридатним для проживання внаслідок ворожого обстрілу. Водночас, [PERSON] , будучи співвласником квартири, в якій проживав спадкодавець за адресою: [ADDRESS] , починаючи з березня 2022 року і до дня смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , постійно проживав за вказаною адресою без зміни реєстрації місця проживання, що підтверджується показами свідків, допитаних в судовому засіданні, та безумовним правом [PERSON] як співвласника на користування належним йому нерухомим майно. Таким чином, позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доведено факт постійного проживання позивача [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на момент відкриття спадщини, а саме на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. При цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). Системний аналіз ст. 315 та ст. 294 ЦПК України свідчить про те, що заява про встановлення факту родинних зв`язків може бути розглянута як в порядку окремого провадження, так і на загальних підставах в порядку позовного провадження. Можливість здійснювати розгляд питання про встановлення фактів у позовному провадженні підтверджена позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20. Справи про встановлення юридичних фактів, можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17. У даному випадку факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після останнього має юридичне значення, оскільки від нього залежить можливість реалізації спадкових прав позивачем; чинне законодавство не передбачає позасудового порядку встановлення цього факту; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, оскільки лише підтверджує ті обставини, що позивач фактично постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чим прийняв спадщину. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та встановлює факт його постійного проживання разом із сином [PERSON] , [INFO] , на момент відкриття спадщини після смерті останнього, тобто [INFO] .

Outcome: approved