Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

30 червня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 лютого 2022 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 795037118 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 16000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Станом на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами позичальником не сплачуються, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 19353, 60 грн., з них: 16000 грн. - тіло кредиту, 3353, 60 грн. відсотки. 28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 з додатковими угодами щодо продовження терміну дії договору, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором. В подальшому, 23 лютого 2024 року ТзОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», згідно договору факторингу №23/0224-01. 29 травня 2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до якого право вимоги до відповідача перейшло до ТзОВ «ФК «ЕЙС». На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість у розмірі 19353, 60 грн., а також суму понесених судових витрат. Ухвалою суду від 02 липня 2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся судом за адресою реєстрації судовим повідомленням/повісткою з рекомендованим повідомленням, які повернуті суду за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Установлених ст.223 ЦПК підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає, а тому вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з вимогами ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10 лютого 2022 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 795037118, який є електронним документом та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV45WG9. Крім того, 10 лютого 2022 року [PERSON] в електронній формі підписала паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 795037118 від 10 лютого 2022 року та заявку на отримання коштів від 10 лютого 2022 року. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн. Перший транш за договором в сумі 16000 грн кредитодавець надає позичальнику одразу після укладення договору та який має бути повернено до 12 березня 2022 року. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, що на день укладення договору становлять 2,1 % в день від суми залишку кредиту. Згідно із п. 7.1 кредитного договору на момент його укладення сторони дійшли згоди, що сума кредиту за всіма наданими траншами має бути повернена кредитодавцю не пізніше дати закінчення дисконтного періоду кредитування 12 березня 2022 року, а саме не пізніше ніж через 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. Пунктом 7.2.2 кредитного договору передбачено, що у разі якщо позичальник продовжує користуватись кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування, зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було перераховано [PERSON] кошти в розмірі 16000 грн на картку № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту, що підтверджується платіжним дорученням ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 10 лютого 2022 року. Із відповіді АТ «Універсал Банк» від 22 серпня 2025 року вбачається, що платіжна картка № [NUMBER] банку емітована на ім`я [PERSON] , на яку 10 лютого 2022 року було зараховано грошові кошти в сумі 16000 грн. Таким чином, ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Однак, [PERSON] не виконала свого обов`язку та не повернула наданий кpeдит в строки, передбачені договором, що спричинило виникнення заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості, сформованого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у [PERSON] станом на 05 травня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 17249, 60 грн, з яких 16000 грн тіло кредиту, 1249, 60 грн проценти. 28\~листопада 2018\~року між\~ТзОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» та\~ТзОВ «Таліон\~Плюс» було\~укладено договір\~факторингу №\~28/1118-01\~з додатковими\~угодами щодо\~продовження терміну\~дії договору,\~відповідно до\~умов якого\~до ТОВ\~«Таліон Плюс»\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором №\~795037118 від 10 лютого 2022 року. Починаючи з 06 травня 2022 року по 09 червня 2022 року ТзОВ «Таліон Плюс» здійснювало нарахування відсотків за користування кредитом, оскільки [PERSON] і надалі не сплачувала заборгованість. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості, сформованим ТзОВ «Таліон Плюс», згідно якого заборгованість станом на 23 лютого 2024 року становить 19353, 60 грн, з яких 16000 грн - тіло кредиту, 3353, 60 грн відсотки. 23\~лютого 2024\~року між\~ ТзОВ\~«Таліон Плюс»\~та ТзОВ\~«ФК «Онлайн\~Фінанс» укладено\~договір факторингу\~№23/0224-01\~відповідно до\~умов якого\~до ТзОВ\~«ФК «Онлайн\~Фінанс» перейшло\~право грошової\~вимоги до\~відповідача за\~кредитним договором\~№ 795037118 від 10 лютого 2022 року в сумі 19353, 60 грн.. 29\~травня 2025\~року між\~ТзОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~та позивачем\~укладено договір\~факторингу №\~29/05/25-Е\~відповідно до\~умов якого\~до ТзОВ\~«ФК «ЕЙС»\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором №\~795037118 від\~10\~лютого 2022\~року в\~сумі 19353,\~60\~грн. Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором № 795037118 від 10 лютого 2022 року, сформованого ТзОВ «ФК «ЕЙС», сума заборгованості [PERSON] становить 19353, 60 грн., з них: 16000 грн. - тіло кредиту, 3353, 60 грн. відсотки. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов?язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов?язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідачка, в порушення вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула, відсотки за користування ними не сплатила. Відсотки за договором нараховані в межах строку дії договору, що відповідає положенням ст.1048 ЦК України та умовам договору. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути в користь ТОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 795037118 від 10 лютого 2022 року в розмірі 19353, 60 грн., з яких: 16000 грн. - тіло кредиту, 3353, 60 грн. відсотки. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 7000 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29 травня 2025 року та додаткову угоду до нього; копію акта прийому-передачі наданих послуг від 05 червня 2025 року. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідачки на користь позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Крім того, на підставі ч. 1ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме по сплаті судового збору в розмірі 2422, 40 грн.

Outcome: partial