Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] , [INFO] , звернулася до Кельменецького районного суду Чернівецької області з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 03 березня 2023 року з відповідачем, [PERSON] , [INFO] . Реєстрація шлюбу підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Жмеринка Жмеринського району Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №72. Сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Різні погляди на шлюб та сімейне життя унеможливлюють їх подальше спільне проживання. Від шлюбу подружжя спільних дітей не має. Ухвалою суду від 01.08.2025 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, визнав позов у повному обсязі, погоджуючись із викладеними позивачкою обставинами та підставами розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Під час судового розгляду встановлено, що 23 жовтня 2004 сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Жмеринка Жмеринського району Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис №72. У відповідності до ст.\~109\~СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положенням ч. 1 ст.\~110\~СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Частиною 2 статті 112\~СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріали справи вказують, що позивачка продовжувати шлюбні відносини не бажає, сімейно-шлюбні взаємини між сторонами на час звернення до суду з позовом припинені, сім`я існує формально. За таких підстав, приймаючи до уваги наведені обставини справи, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Суд, розглядаючи вимогу позивачки про стягнення з відповідача судові витрати в розмірі 3211 грн 20 коп., що складаються з судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. та 2000 грн витрат на правову допомогу, аналізуючи надані докази понесених витрат, встановив, що позивачка підтвердила наявність витрат на правничу допомогу адвоката документально в заявленому розмірі. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому суд враховує: обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; час, витрачений адвокатом на підготовку та розгляд справи; складність справи та її значення для сторін; розмір гонорару адвоката та співмірність його послуг цим витратам. З урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивачки про стягнення судових витрат.

Outcome: approved