Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

у квітні 2025 року [PERSON] , до Солом`янського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 05 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем, актовий запис № 684, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 05 травня 2007 року, копія якого додається. Від цього шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, які додаються. Діти проживають з позивачкою, спору щодо місця їх проживання у сторін немає. Спільне життя сторін не склалося. Сторони втратили почуття взаємної любові та поваги, які служать основою для побудови сім`ї та притаманні подружжю. Сімейні відносини між сторонами остаточно припинені з лютого 2022 року. Спільне господарство позивачкою з відповідачем не ведеться. Подальше сумісне життя, збереження шлюбу та примирення є неможливим, суперечитимуть інтересам позивачки. Шлюб носить лише формальний характер. У зв`язку з чим виникла необхідність у поданні даного позову до суду для вирішення спору та захисту прав позивачки в судовому порядку. З врахуванням наведеного просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 05 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 684. 17 квітня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи були передані судді Тесленко І.О. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року позовну заяву було залишено без руху. На виконання вимог ухвали від 19 травня 2025 року про залишення позову без руху, на адресу суду 22 травня 2025 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. 09 червня 2025 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі в якому просила надати сторонам строк 6 місяців для примирення та зупинити провадження у справі до закінчення строку. 26 червня 2025 року до суду від представника позивача надійшло заперечення на клопотання в якому зазначено що позивачка категорично не погоджується з вказаним клопотанням та вважає його таким, що задоволенню не підлягає. Зазначає що надання строку на примирення та подальшого проживання сторін як подружжя є не можливим, оскільки сторони стали абсолютно чужими людьми, втратили почуття взаємної любові та поваги, які служать основою для побудови сім`ї та притаманні подружжю. Сторони не проживають разом з лютого 2022 року через вчинення відповідачем психологічного насильства по відношенню до позивачки. Сторони не ведуть спільне господарство, емоційно та побутово відокремлені тривалий час. Підстави для примирення відсутні, спроби налагодити стосунки вичерпані ще до звернення до суду. Позивачка категорично проти примирення та подальшого перебування у шлюбі з відповідачем. Надання строку на примирення лише затягне судовий розгляд справи та порушить право позивачки на реалізацію особистого і сімейного життя без перешкод, а також суперечитиме принципу добровільності перебування у шлюбі. З врахуванням наведеного просила відмовити у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення подружжя; продовжити розгляд справи та винести рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу. Оскільки, розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. 05 травня 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, серії [NUMBER] , актовий запис №684 (а.с. 9). Після державної реєстрації шлюбу позивач не змінювала прізвище. Від спільного подружнього життя у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, Серія [NUMBER] , актовий запис № 2395, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Серії [NUMBER] , актовий запис № 588 (а. с. 10 - 11). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За змістом ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановлено судом, позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Представником відповідача 09 червня 2025 року надано заяву, у якій вона просить надати сторонам строк на примирення тривалістю 6 місяців та на цей час зупинити провадження у справі. 26 червня 2025 року до суду від представника позивача надійшло заперечення на клопотання в якому представник категорично заперечує проти надання строку на примирення. При цьому суд враховує наступне. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) викладена правова позиція відповідно до якої: «Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України. Отже шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Суд враховує те, що позивач не бажає зберігати подружні відносини із відповідачем, проти надання часу на примирення заперечує. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивача, збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд роз`яснює, що відповідно до п. п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції № 9769-5610-3716-9895 від 17 квітня 2025 року, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в 968,96 грн., сплачений за подання позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved