Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

29 травня 2025 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. Після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, ухвалою від 16 червня 2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 06 серпня 2022 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання та шлюбу вони з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Сімейні відносини вони з відповідачем не підтримують, відповідач проживає окремо. Вона також звернулась до суду з позовом про розірвання їх шлюбу. На теперішній час вона не працює, весь свій час проводить з сином, який ще не відвідує дитячий садок, а залишити його на сторонніх осіб вона не може. Інших доходів, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, вона не має. Тому вона вважає, що вона, як дружина, з якою проживає дитина до трьох років, має право на утримання від відповідача, як чоловіка, який є батьком дитини, у зв`язку з чим просила стягувати на її утримання з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.22/. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов визнає /а.с.23/. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 06 серпня 2022 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №305 /а.с.11/. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем і,\~ згідно наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком /а.с.4/. Позивач не працює, інших доходів, крім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку ,не отримує, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України від 21.04.2025 року за №19.3-23/225, згідно якої [PERSON] знаходиться на обліку в УСЗН Подільської РДА і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини; довідкою ОК-5 від 21.04.2025 року Пенсійного фонду України щодо відомостей про нарахування соціальних виплат; довідкою про доходи №1504-25-05250 від 13.05.2025 року з ДПС. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.\~ Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). При цьому, згідно з ч.6 ст.84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина,\~ і в разі розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.77, ч.1 ст.79, ч.1 ст.80 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі від дня подачі позовної заяви, у частці від заробітку другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову, в якій зазначив, що не заперечує проти його задоволення /а.с.23/. Жодних доказів того, що відповідач не може надавати матеріальної допомоги\~ в тому розмірі, про який просила позивач, відповідач суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що позивач, як дружина, з якою проживає дитина до трьох років, має право на утримання від відповідача, як чоловіка, який є батьком дитини, відповідач позов визнав, має дохід та може надавати позивачу матеріальну допомогу, тому суд вважає, що позов слід задовольнити. Крім того, позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. Ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору. Таким чином із відповідача, у такому випадку, стягується лише 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви. При цьому, у державному бюджеті залишається інші 50 відсотків судового збору, які були сплачені позивачем під час подання позову (та які відшкодовуються позивачу відповідачем). Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, із відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави. При цьому, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті,\~ то з нього слід стягнути судовий збір у доход держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. П.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви немайнового характеру справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду складає 1211,20 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути у доход держави судовий збір у сумі 605,60 грн. (50% від 1211,20 грн.)

Outcome: approved