Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

18.03.2025 року представник ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - Мих В.О., через систему «Електронний суд» звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 05.12.2023 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 104148864, згідно з умовами якого відповідач отримав 6000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів Відповідачем не було внесено. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 3.2.6. Кредитного договору № 104148864 від 05.12.2023 року - Позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Відповідно п. 7.1. Кредитного договору № 104148864 від 05.12.2023 року визначає, що Цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи Кредитний договір Відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, зазначаємо, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ Мілоан та Відповідачем не був би укладений. Відповідно до умов кредитного договору, 26.04.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №107 МЛ/Т від 26.04.2024 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 104148864 від 05.12.2023 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Сума заборгованості Відповідача становить 21870 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26.04.2024 р. З них: 1. прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6000 грн. 2. прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 14730 грн. 3. прострочена заборгованість за комісією становить 1140 грн. Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 23573990/3957. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 104148864 від 05.12.2023 року, в сумі 21870 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 цивільну справу № 208/3497/25 було розподілено судді Гречаній В.Г. Згідно до відповіді №1213613 від 19.03.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.03.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 08.04.2025 року адвокат Івах Є.В., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що заперечуючи проти позову відповідач просить суд звернути увагу на відсутність в позові та доданих до нього документах обґрунтованого розрахунку заборгованості, як того вимагає процесуальний закон. Як вбачається з самого позову в ньому міститься лише посилання на факт видачі коштів у кредит, утворення заборгованості внаслідок їх несплати, та зазначення кінцевих сум заявлених до стягнення. Як вбачається з додатків до позову до нього не додано будь-якого розрахунку заборгованості. У позові позивач посилається на відомості викладені у Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26.04.2024 року, з якої він вбачає наявність простроченої заборгованості: за тілом кредиту у сумі 6000.00грн, за сумою відсотків 14730.00грн, та за сумою комісії 1140.00грн. У зв`язку із чим звертає увагу суду на те, що позивачем всупереч покладеного на нього тягаря доказування не доведено перехід до нього за вказаним Договором відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26.04.2024 року прав вимоги щодо [PERSON] за Договором про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року, адже наданий до суду витяг складено однобічно як виписку лише позивачем. Відповідач вважає, що оскільки Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26.04.2024 року є двостороннім правочином, то належним доказом переходу права вимоги могло б бути або оригінал реєстру переданих прав вимоги, або двосторонньо засвідчений витяг з такого реєстру. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме в такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. Наданий позивачем у відомості про щоденні нарахування та погашення розрахунок відсотків за кредитом містить довідкове, а не розрахункове значення , як того вимагає процесуальний закон; крім того наданий у такий спосіб розрахунок не містить доказів погодженого сторонами методу визначення кількості днів для обрахування процентних доходів. порушення позивачем порядку застосування змінюваного розміру денної процентної ставки на підставі якої здійснено розрахунок заборгованості Як вбачається з підпунктів 1.5.2. та 1.5.3. пункту 1.5. Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року зазначено різні розміри процентних ставок за користування кредитом: 2.5% за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду, та 3.5% за кожен день користування кредитом протягом поточного пероіду. Згідно ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» 7. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін . Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Як вбачається з умов п.п.1.5.1., 1.5.2 п.1.5. Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року у них передбачено дисконтну піьгову процентну ставку у розмірі 2.5% на день, та поточну процентну ставку у розмірі 3.5% на день, що значно вище законодавчо визначений ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір 1%. Крім того згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» 5. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, умова Договору про встановлення денної процентної ставки розмір якої перевищує максимальний розмір встановлений ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною. Як вбачається з п.1.3. та п.1.4. Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року строк Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року складає 105 днів з 05.12.2023 року по 19.03.2024 року. Таким чином розмір заборгованості не може перевищувати 12300.00грн (6000+6300=12300) дванадцять тисяч триста гривень, 00коп), де: 6000.00грн*1%*105=6300.00грн 6000.00грн тіло заборгованості; 1% - законодавчо визначений максимальний розмір денної процентної ставки 105 кількість днів строку дії Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року, зі строком дії з 05.12.2023 року по 19.03.2024 року 6300.00грн нараховані відсотки за позикою за ставкою 1%. Разом виходить: 6000.00грн (тіло боргу) +6300.00грн (розмір % за кредитом нарахований протягом строку договору). Комісійний платіж у сумі 1140.00грн. взагалі слід виключити з розрахунку заборгованості. Банк (фінансова установа) не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору та внесення до нього змін, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк (фінансова установа) неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять фінансову послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків фінансової установи за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самої фінансової установи. В позові позивач не надано доказів яким чином (у який спосіб) визначений ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» ТОВ «Мілоан» підписало зі своєї сторони Договір про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року, розділ 10 Договору є порожнім, а головне і в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази створення та накладання підпису (підписання) договору зі сторони ТОВ «Мілоан» його директором [PERSON] . Зазначаючи в позові: «акцепт договору відповідачем вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором», позивач: А) не надав суду доказів надсилання ним [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатору 770316. Наявна у справі довідка від 14.10.2024 року видана ТОВ «Мілоан» про те, що [PERSON] ідентифікований ТОВ «Мілоан» за допомогою електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором з датою та часом відправки 05.12.2023 року о 08:48:43 не є належним та достатнім доказом підтверджуючим наведені у позові позивачем обставини, та не відповідає стандартам доведення вказаних обставин. При цьому саме лише посилання позивачем у позові на вказані обставини не є доказом, і суд не може ґрунтувати свої висновки на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів використання [PERSON] під час укладання Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року одноразового ідентифікатора 770316 (розділ 10 договору є порожнім), а головне що і решта наданих позивачем документів не містить доказів виконання сторонами вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». У задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] просить відмовити у повному обсязі. 15.04.2025 року представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Корнійчук І.О. подала до суду відповідь на\~відзив. Зазначив, що при укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір № 104148864 від 05.12.2023 року. Відповідач передбачав всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов`язань по кредитному договору. Тобто, підписання Відповідачем договору про надання кредиту свідчить про ознайомлення його з правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Отже, Відповідач був у повній мірі поінформований про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства, що не заперечується і Позивачем. Зауважено, що всі документи знаходяться в особистому кабінеті Позичальника з якими вона була ознайомлена на момент укладення договору, погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Кредитний договір № 104148864 від 05.12.2023 року є таким, що укладений у письмовій формі та відповідає вимогам законодавства. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі та виступає оригіналом. Згідно п. 3.1 (d) Договору відступлення права вимоги вся інформація, яка міститься у реєстрі боржників (додаток №1 до договору відступлення права вимоги) добросовісно передана Кредитором Новому Кредиторові та є повною достовірною, правдивою і співпадає з відомостями, які містяться у Документації і у Договорі та його додатках. З витягу із Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог № 107-МЛ/Т від 26.04.2024 вбачається, що ТзОВ «Мілоан» передало, а ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло право вимоги за кредитним договором № 104148864. Таким чином, ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги по кредитному договору № 104148864 від 05.12.2023 року. Відповідач зазначає, що Витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т від 26.04.2024 року «виготовлений представником позивача самостійно, як зацікавленою особою. Такий витяг не містить підписів сторін, що уклали договір факторингу, а тому, вочевидь, не може свідчити про відступлення права вимоги, оскільки представник позивача зазначив інформацію на власний розсуд, без погодження зі сторонами договору факторингу.» Відповідно до ч. 2. ст. 95 ЦПК України, Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього . 26.04.2024 року між ТОВ «Мілоан» та Позивачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т. Відповідно до умов даного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України Позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до Відповідача за кредитним договором. Зазначив, що сума та розрахунок заборгованості за Договором було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги. Оскільки це є Витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги, тому він виготовлений представником Позивача. Оскільки в Реєстрі боржників до договору про відступлення прав вимоги року містяться персональні дані інших осіб, Позивач не може надати повний реєстр. Сума заборгованості Відповідача становить 21870 грн. Відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимог №97 МЛ з них: 1. 2. 3. прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6000 грн. прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 14730 грн. прострочена заборгованість за комісією становить 1140 грн. Відповідно до п. 1.3-1.5 Кредитного договору: Сума (загальний розмір) кредиту становить 6000 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 05.12.2023 р. (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 20.12.2023 р. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 19.03.2024 р. Загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 3390.00 грн. в грошовому виразі та 5409714.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 22290.00 грн. в грошовому виразі та 21836.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 9390.00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 28290.00 гривень. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості виконаний ТОВ «МІЛОАН», враховує щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, є належним та допустимим доказом у розумінні статей 76-78 ЦПК України. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, тому наданий Позивачем розрахунок заборгованості за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від Відповідача, приймається судом як достовірний. Отже усі умови кредитування, процентні ставки, сума кредиту та розміри платежів були обумовлені та погоджені сторонами, тому розрахунки заборгованості є правильними та підлягають до стягненню. Згідно п. 1.5.2. Кредитного договору № 104148864 від 05.12.2023 року Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2250.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Відповідно до 1.5.3. Кредитного договору № 104148864 від 05.12.2023 року Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 18900.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідачем НЕ сплачувались кошти на виконання кредитного договору, що підтверджує Відомість про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 104148864 від 05.12.2023. Після подачі позову Відповідачем НЕ здійснювалось погашення боргу за Кредитним договором № 104148864 від 05.12.2023 року. Щодо стягнення комісії за Кредитним договором. Відповідно до п.1.5.1 Договору про споживчий кредит № 104148864 від 05.12.2023 року, комісія за надання кредиту: 1140.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідач повинен був достовірно знати про його умови та про наслідки невиконання умов кредитного договору, повинен був діяти добросовісно, а підписавши договір, він погодився з його умовами та взяв на себе зобов`язання, передбачені договором, в тому числі і щодо оплати комісії за надання кредиту. Встановлення ТзОВ «Мілоан» у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Відповідно до чинного законодавства усі дії Позивача є правомірними, оскільки у своєму позові Позивач не має наміру стягнути з Відповідача штраф, санкції чи пеню, а лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією. Дані вимоги є в межах чинного законодавства і не є порушенням відповідно до вищенаведеного. Щодо непідписаних документів. У Кредитному договорі № 104148864 від 05.12.2023 року чітко визначено, що Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті Кредитодавця за посиланням, що є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно зі змістом Правил надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан", приймаючи пропозицію про укладання кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується із усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та цих правил, як невід`ємної його частини тощо. Відповідач зазначає, що Закон України №9422 був підписаний 21.12.2023 року і вніс змни до регулювання діяльності мікро фінінсових організацій в Україні, встановивши максимальний відсоток, який МФО може нараховувати за мікрокредитами на рівні 1% на день. Доводи відповідача, викладені у відзиві, судом мають не братись до уваги, оскільки статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною четвертою та п`ятою щодо розрахунку денної процентної ставки та максимального розміру денної процентної ставки, який не може перевищувати 1 % згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року, який набрав чинності 24.12.2023, а договір про споживчий кредит було укладено 05.12.2023, тобто до набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору не суперечили вимогам Закону як на час його укладення, так і на час його виконання. Просить позовні вимог задовольнити у повному обсязі. 16.04.2025 року адвокат Івах Є.В. подав до суду заперечення на відповідь на відзив. У поданій до суду відповіді на відзив позивач наголошує на укладеності між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року. Однак з такими доводами позивача, які не підкріплені поданими ним доказами, погодитись не можна. У відповіді на відзив позивач зазначає: «ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону Відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору № 104148864 від 05.12.2023 року, що зафіксовано в ІТС товариства .» Однак звертає увагу суду на бездоказовість подібного твердження, оскільки воно не підтверджено належними доказами. Відповідачу невідомо які саме дії вчиняли або не вчиняли процесуально сторонні особи - які навіть не є учасниками справи (як-от: ТОВ «Мілоан»), тим більше що можливо зафіксовано у цих осіб у їх власній ІТС; однак наголошую на тому що такі посилання позивача за доказовим значенням не належать до загальновідомих обставин чи то до правових презумпцій, за наявності яких сторони звільняються від тягаря їхнього доведення. Додані позивачем до відповіді на відзив Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» (в редакції від 20.11.2023) не належать до того кола доказів, які б саме доказово підтверджували викладені позивачем обставини, або ж доказово спростовували наведені відповідачем в цій частині заперечення. Згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» 12. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі . Вказана норма прямо передбачає що задля укладання електронного правочину необхідно не простий обмін електронними повідомленнями, а необхідним є підписання усіма сторонами електронного правочину у спосіб визначений ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому факт перерахування грошових коштів та ідентифікація ТОВ «Мілоан» особи боржника [PERSON] не є доказом укладання (підписання) сторонами кредитного договору, та як наслідок не тягне за собою правових наслідків у вигляді стягнення з відповідача відсотків за кредитом та комісії . У наданій позивачем відповіді на відзив, позивач зазначає: «По-третє, щодо Паспорта споживчого кредиту (Додаток №2 до Договору про споживчий кредит № 104148864 від 05.12.2023 року), Графіку платежів за договором про споживчий кредиту (Додаток №1 до Договору про споживчий кредит № 104148864 від 05.12.2023 року) та Правил надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан", які, як зазначає Відповідач, були ним не підписані: відповідно до постанови Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 917/265/18, додаток до договору це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг тощо. Тобто, додаток до договору це документ, який уточнює або більш детально розкриває зміст договірних умов.» Аналізуючи надіслані позивачем як відповідачу так і до суду додатки (система ЄСІТС Електронний суд) на предмет їх відповідності імперативним вимогам ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» виявлено те, що до цих додатків не додано Паспорт споживчого кредиту (додаток №2 насправді це заява на отримання кредиту №104148864 від 05.12.2023 року, а не Паспорт споживчого кредиту), що в свою чергу також додатково свідчить на користь заперечень відповідача щодо неукладеності між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що наданий позивачем до суду витяг складено ним одноособово як виписку. Відповідач вважає, що оскільки Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26.04.2024 року є двостороннім правочином, то належним доказом переходу права вимоги могло б бути або оригінал реєстру переданих прав вимоги, або двосторонньо засвідчений витяг з такого реєстру (обома сторонами Договору відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26.04.2024 року: ТОВ ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Мілоан»). Заперечення позивача у цій частині не підтверджено належними доказами, а зводяться фактично до спонукання суду на підставі припущень дійти висновку про доведеність передачі йому прав вимоги. Зазначив, що відповідно до положень п.1.5.1. Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року встановлено суму комісії за надання кредиту у розмірі 1140.00грн яка нараховується одноразово в момент видачі кредиту. Як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення розмір комісії 1140.0грн було застосовано ТОВ «Мілоан» у день видачі коштів 05.12.2023 року. Позивач не надає розлогих пояснень щодо того які саме послуги були надані ТОВ «Мілоан» у день перерахування коштів, однак виходячи з визначення терміну «комісія за надання кредиту» наданого у преамбулі Договору про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина) від 05.12.2023 року, то комісія за надання кредиту одноразова винагорода, що сплачується Позичальником за підготовку, організацію та надання Кредитодавцем фінансової послуги (кредиту), що встановлена в п.1.5.1. цього Договору. Просить у задоволенні позову ТОВ ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] відмовити у повному обсязі. 01.09.2025 р. позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача ТОВ ФК «Кредит-Капітал» Корнійчук І.О. у клопотанні просить судове засідання проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 01.09.2025 року у судовому засіданні адвокат Івах Є.В. зазначив, що підтримує всі аргументи та обставини по справи, викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях, особливо звернув увагу на необхідність дотримання ч.2 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію». Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. \~ \~ \~ \~01.09.2025 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 05.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №104148864 (індивідуальна частина). Відповідно до зазначеного договору погоджено наступні істотні умови: -Сума кредиту 6000,00 грн., -Загальний строк кредиту 105 днів з 05.12.2023 року (складається з пільгового та поточного періодів); -Пільговий період складає 15 днів, завершується 20.12.2023 року; -Поточний період складає 90 днів, закінчується 19.03.2024 року; -Витрати позивачальника у пільговий період складають 3390,00грн. в грошовому виразі та 4509714,00% річних, загальні витрати позичальника за кредитом складають 22290,00 грн. в грошовому виразі та 21836,00% річних; -Комісія 1140,00 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту; -Процентна ставка за користування кредитом протягом пільгового періоду 2250,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду; -Процентна ставка за користування кредитом протягом поточного періоду- 18900,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду; -Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] . Відповідно до заяви про отримання кредиту №104148864 від 05.12.2023 року, [PERSON] просить ТОВ «Мілоан» надати йому кредит на задоволення особистих потреб на умовах, зазначених вище. Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» від 14.10.2024 року підтверджено, що [PERSON] , з яким укладено договір №104148864 від 05.12.2023 року ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронноо підпису одноразовим ідентифікатором, за наступними відомостями: -Одноразовий ідентифікатор 770316; -Дата і час відправки одноразового ідентифікаторат позичальнику 05.12.2023 року 08:48:43 год. -Номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор - [NUMBER] . Відповідно до акети-заяви на кредит №104148864 від 04.12.2023 року відображена персональна інформація [PERSON] на утови надання кредиту. Згідно до платіжного доручення 77938375 від 05.12.2023 року, платником є ТОВ «Мілоан, банк платника ТОВ «ФК «Контрактовий дім», отримувач [PERSON] , сума грошового переказу 6000,00 грн., призначення платежу кошти згідно договору 104148864. У відомостях щодо нарахування та погашення за кредитним договором №104148864 відображено нарахування протягом всього періоду кредитного договору. 26.04.2024 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т, відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №104148864 від 05.12.2023 року у загальній сумі 21870,00 грн. 04.02.2025 року Тво «ФК «Кредит-капітал» на адресу [PERSON] надіслав претензію, відповідно до якої зазначено, що необхідно негайно погасити заборгованість у сумі 21870 грн. Відповідно до виписки з особового рахунка за Кредитним договором №104148864 від 05.12.2023 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» станом на 11.02.2025 року складає 21870 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за тілом кредиту 6000,00 грн., прострочена заборгованість за комісіями 1140,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 14730,00 грн. Станом на дату подання заяви заборгованість не погашена. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою\~статті 627 ЦК України, \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор\~це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. У справі встановлено, що 05.12.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 104148864. Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» встановлено, що Договір підписаний позичальником із застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором 770316 від 05.12.2023 року. Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем [PERSON] таких не надано, що в силу положень статей\~12,\~81 ЦПК України\~є її процесуальним обов`язком. Тож, кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті товариства подано заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого позивачем надіслано відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, колегія суддів дійшла висновку, що цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Жодних умов, які законом визнаються несправедливими до договорів внесено не було. Застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договорів, під час їх підписання, не було подано. Узгоджені сторонами правочину умови не суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) та затвердженому сторонами графіку платежів. Щодо нарахування відсотків. Визначаючи розмір заборгованості за процентами за Кредитним договором суд перевірив розрахунок заборгованості, наданий позивачем та отриманий від первісного кредитора умовам самого Кредитного договору з огляду на узгоджений сторонами порядок нарахування процентів та їх розмір, строк, протягом якого таке нарахування проведене. За ч. 1 ст.1049ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 1, 2 ст. 1056-1 процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. При цьому,статтею 625 ЦК України\~визначено поняття відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (пункт 1.5 кредитного договору). Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорювала кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту. Отже, підписавши кредитний договір, [PERSON] посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Мілоан», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Відпоповідно до умов договору, проценти за користування пільговим періодом складають 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Відповідно до п.1.3.1. Договору, пільговий період складає 15 днів, що настає з дати вилачі кредиту, тобто 05.12.2023 року по 20.12.2023 року. Проценти за користування кредитом протягом поточного кредиту складають 3,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідно до п.1.3.2. Договору, поточний період складає 90 днів, що настає з моменту з наступного дня за днем завершення пільгового періоду і закінчується 19.03.2024 року. Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення вбачається, що з 05.12.2023 року по 20.12.2023 року включно, нарахування процентів відбувалось на кожен день у сумі 150,00 грн. З 21.12.2023 року по 05.01.2024 року нарахування відсотків було у розмірі 210,00 грн. З 06.01.2024 року по 19.03.2024 року здійснювалося нарахування нестандартних відсотків у розмірі 138,00 грн. за кожен день. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦКУкраїни кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №0814/6450/2012, провадження № 61-18489св21: «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до висновку Великої Палати у справі №910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно достатті 1048\~ЦК України. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно достатті 1048\~ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до\~статті 1048ЦК України\~поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. З відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення вбачається, що кредитодавець дотримався строку кредиту, узгодженого сторонами, для нарахування відсотків. Нарахування відсотків здійснювалось до 19.03.2024 року включно, тобто до останнього дня строку кредитування. Отже, судом встановлено, що позивачем\~виконано умови договору, який був підписаний відповідачем, взявши до уваги те, що відповідач порушив умови договору, не погашав щомісячні платежі по поверненню кредитних коштів, у визначений строк, допустив заборгованість щодо повернення кредиту та відсотків. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії в розмірі 1140 грн, суд дійшов наступного висновку. Стягнення із відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за дії, які банк здійснює на власну користь (електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо), або за дії, які позичальник здійснює на користь банку, чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин, протирічст. 55\~Закону України "Про банки і банківську діяльність". Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Зазначене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 по справі № 363/1834/17 та не суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 по справі № 496/3134/19, на яку посилаються сторони. Зокрема, у справі № 496/3134/19 суд касаційної інстанції констатував, що «умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та\~другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування»(п. 31.33). Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22) зроблений висновок, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. За викладених обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в цій частині. Встановлено, що 26.04.2024 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т, відповідно до якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №107-МЛ/Т від 26 квітня 2024 року, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №104148864 від 05.12.2023 року у загальній сумі 21870,00 грн. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1\~ст. 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. Отже, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] на підставі Договір відступлення прав вимоги №107-МЛ/Т від 26.04.2024 року. Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів законності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20730,00 грн., що складається з: простроченої заборгованісті за сумою кредиту становить 6000 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків за становить 14730 грн. Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача, в розмірі 2296 (дві тисячі двісті дев`яносто шість) гривень 13 копійок, оскільки його розмір є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial