Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивача\~звернулась з\~позовом до\~суду до\~відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі з 1997 року зареєстровані у квартирі. Проте згідно з актами про не проживання було встановлено, що відповідачі в квартирі не проживають з 2000 року. Позивача в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідачі у судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином через поштове відправлення, заяв не подавали. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вбачає позов обґрунтованим і таким, що підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №30, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Соловйовою С.С., спадкоємцем майна [PERSON] , а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих осіб №18133 від 28.05.2025 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту про не проживання від 22.05.2025 року №10, підтверджений свідками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оба [PERSON] , [INFO] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в період з 2000 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] не проживають. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319,\~321 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідач не був та не є членом сім`ї позивача по справі, тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини. Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном, тому зазначені\~перешкоди необхідно усунути шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved