Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

23.12.2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позов, з урахуванням уточнення позовних вимог від 13.05.2025 року, обґрунтовано тим, що 14.12.1993 року Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський трубний завод» (далі - ПАТ «ДТЗ») надало в тимчасове платне користування [PERSON] жилі кімнати № 301-302 у гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] (далі - Гуртожиток). У вказаних кімнатах Гуртожитку були прописані і проживають члени сім`ї [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] у якому мешкають відповідачі, був власністю позивача. 01.01.2024 року Гуртожиток передано на баланс КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, і всі рахунки, які сплачували відповідачі після 01.01.2024 року, отримував КП «Жилсервіс» ДМР і зараховував згідно з законодавством в погашення заборгованості відповідачів, яка виникла після 31.12.2023 року. Станом на 01.12.2024 року відповідачі мають заборгованість перед позивачем по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 161\~177,05 грн., яка розрахована на трьох осіб, оскільки позивач відмовився від позовних вимог до [PERSON] . З цієї суми заборгованість за період з 01.12.2021 року по 31.12.2023 року становить 46\~570,16 грн., з яких 9\~049 грн. вартість користування кімнатами (14,69 грн. за 1 кв. м. * 24,64 кв.м., що становить 361,96 грн. на місяць), 37\~521,16 грн. заборгованість за електричну енергію та водопостачання і водовідведення. При цьому заборгованість за водопостачання і водовідведення нараховувалася з 01.12.2021 року по 01.10.2022 року, оскільки з 01.10.2022 року КП «Дніпроводоканал» ДМР відкрило мешканцям Гуртожитку особисті рахунки і позивач припинив бути посередником у постачанні води та водовідведенні до корпусів Гуртожитку. Також у зв`язку з несплатою відповідачами заборгованості позивачем нараховано 3 відсотки річних і інфляційні збитки. На підставі викладеного просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 72\~929,18 грн., з яких: 9\~049 грн. плата за проживання в гуртожитку, 37\~521,16 грн. плата за надані комунальні послуги, 814,48 грн. 3 відсотки річних, нараховані на плату за проживання, 3\~377,15 грн. 3 відсотки річних, нараховані на заборгованість по наданим комунальним послугам, 4\~307,32 грн. сума інфляційних нарахувань на плату за проживання в Гуртожитку, 17\~860,07 грн. - сума інфляційних нарахувань, нараховані на заборгованість по наданим комунальним послугам. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. 13.02.2025 року від представника відповідачів адвоката Зіми В.Б. надійшли пояснення, у яких заперечувала проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо заборгованості, яка виникла до грудня 2021 року. Окрім того позивачем не враховано оплату відповідачами заборгованості в 2023 році і 2024 році на загальну суму 10\~366,47 грн. При розрахунку заборгованості за електричну енергію позивачем не враховано пропорційність потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача. У справі відсутні докази, що відповідачі використали електроенергію на суму заборгованості. У 2024 році відповідачами сплачено 9\~538 грн. за електроенергію, що не враховано позивачем при розрахунку. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 27.03.2025 року прийнято відмову ПАТ «ДТЗ» від позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості, провадження у цивільній справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито. Після уточнення ПАТ «ДТЗ» позову від представника відповідачів надійшли пояснення, у яких заперечувала проти стягнення з відповідачів 3 відсотків річних і інфляційних втрат, посилаючись на воєнний стан у країні та п. 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України. Також вказала, що витрати на електропостачання, водопостачання та водовідведення розраховуються шляхом ділення вартості фактично спожитих послуг згідно з показаннями лічильників на осіб, які проживають у гуртожитку. Проте довідка про розрахунок заборгованості не містить даних про кількість осіб, що мешкають у гуртожитку. Отже, позивачем не надано інформації щодо кількості осіб, які мешкають у Гуртожитку, що є базовим показником для розрахунку вартості послуг на комунальні послуги. зазначене унеможливлює перевірку правильності нарахувань плати за комунальні послуги. Окрім того, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами платіжних документів, відсутні будь-які документи з відомостями щодо реквізитів на оплату заборгованості. На підставі викладеного просить залишити позовні вимоги без задоволення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. У судове засідання 03.09.2025 року не з`явилася, у письмовій заяві просила провести розгляд справи без фіксації судового процесу технічними засобами. У судовому засіданні представник відповідачів Зіма В.Б. проти позовних вимог заперечувала, просила в їх задоволенні відмовити. У судове засідання 03.09.2025 року не з`явилася, у письмовій заяві просила провести розгляд справи без фіксації судового процесу технічними засобами та відмовити в задоволенні позовних вимог. Справу розглянуто у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Cуд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до контрольного талону до ордеру № 29, виданого Дніпропетровським ордена Леніна трубопрокатного заводу імені Леніна, 17.06.1993 року [PERSON] видано ордер на вселення у кімнати № 301-302 площею 24,64 кв.м. у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Ордер видано на 4 осіб: [PERSON] , його дружину [PERSON] , дітей: [PERSON] і [PERSON] (а.с.17). Відповідно до поквартирної картки (а.с.14-16) [PERSON] , [PERSON] [PERSON] і [PERSON] зареєструвалися у вказаних кімнатах гуртожитку 14.12.1993 року. Станом на 30.12.2024 року відповідачі зареєстровані у вказаних кімнатах (а.с.34, 36-37). Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 10.12.2012 року будівля гуртожитку літ. А-9, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві власності ПАТ «ДТЗ» (а.с.18). 01.07.2018 року директором ПАТ «ДТЗ» затверджено положення про користування гуртожитками (далі - Положення), у якому визначено порядок користування гуртожитками, що є власністю ПАТ «ДТЗ», і оплати мешканцями гуртожитку такого користування (а.с.24-25). Відповідно до п. 7 Положення користування жилою площею здійснюється за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера. Особи, яким було надане право на користування гуртожитком до затвердження цього положення, зобов`язані підписати договір найму жилого приміщення, наданий ПАТ «ДТЗ». При неотриманні та/або втраті договору найму жилого приміщення головний наймач кімнати гуртожитку зобов`язаний звернутися до адміністрації ПАТ «ДТЗ» для отримання договору найму жилого приміщення для підписання. Неотримання та/або не підписання договору найму жилого приміщення не звільняє мешканців гуртожитку від виконання правил та вимог цього положення. Підпунктом 9.1. Положення встановлено, що плата за проживання в гуртожитку включає витрати на оплату житлово-комунальних послуг (централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання електричної енергії). Інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання в гуртожитку ПАТ «ДТЗ» несе самостійно. Підпунктом 9.2 Положення визначено, що плата за проживання в гуртожитку визначається, виходячи з кількості квадратних метрів, наданих головному квартиронаймачу для проживання його та членів його сім`ї в кімнатах гуртожитку, виходячи з мінімальної вартості найму 1 кв.м. житла, що дорівнює 14,69 грн. Відповідно до пп. 9.3. Положення комунальні послуги наймачі жилих приміщень гуртожитку зобов`язані сплачувати щомісяця на підставі наданих бухгалтерією ПАТ «ДТЗ» рахунків. Розрахунок вартості комунальних послуг для наймача здійснюється бухгалтерією ПАТ «ДТЗ» першого числа кожного місяця за попередній місяць таким чином: щомісяця, в останній день поточного місяця, ПАТ «ДТЗ» фіксує показники лічильників спожитої електроенергії та води в певному корпусі гуртожитку, і розмір оплати комунальних послуг кожного головного квартиронаймача розраховується, виходячи з загальної кількості мешканців у гуртожитку: витрачена кількість електроенергії та води, згідно з показниками лічильників, діляться на кожного мешканця певного корпусу гуртожитку нарівно (в тому числі щодо підсобних приміщень та приміщень загального користування, забезпечення електроенергією яких відносить до обов`язків ПАТ «ДТЗ»). Тож загальна вартість комунальних послуг щомісяця згідно показників лічильників залежить прямо від кількості членів сім`ї головного квартиронаймача, які проживають у гуртожитку, та загальної кількості мешканців певного корпусу гуртожитку, згідно обліку ПАТ «ДТЗ». Тарифи на комунальні послуги визначаються відповідними підприємствами-постачальниками комунальних послуг у публічних договорах (публічна оферта на постачання електроенергії, води та водовідведення), які виконуються ПАТ «ДТЗ» щодо всіх об`єктів, прийнятих підприємствами-постачальниками електроенергії, води та водовідведення для надання відповідних послуг. Кожного третього числа поточного місяця ПАТ «ДТЗ» надає мешканцям гуртожитку рахунки на оплату житла і комунальних послуг за попередній місяць шляхом переміщення їх у відкриту скриньку «Для листів і кореспонденції» на першому поверсі гуртожитку, або, по можливості, в кожну кімнату окремо. У разі неотримання або втрати рахунку головний квартиронаймач зобов`язаний звернутися до ПАТ «ДТЗ» для отримання дублікату рахунку. Неотримання/втрата рахунку не звільняє наймачів від сплати за житло та комунальні послуги. Пунктом 11 Положення встановлено, що наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку, не пізніше 10 числа поточного місяця за попередній місяць. 08.11.2018 року між КП «Дніпроводоканал» ДМР та позивачем укладено договір на надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення. Згідно з пп. 4.1 вказаного договору оплата послуг здійснюється абонентом (позивачем) відповідно до тарифів, діючих на момент отримання послуг, затверджених органом, уповноваженим на це Законом України. 01.08.2019 року між ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» і позивачем укладено договір № 061643-ПУП про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Відповідно до п. 5.01 вказаного договору споживач (позивач) розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору. На підтвердження отримання послуг з електропостачання, водопостачання і водовідведення позивачем надано рахунки ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та акти-рахунки КП «Дніпроводоканал» ДМР (а.с.145-187). Згідно з довідкою КП «Дніпроводоканал» ДМР за зверненням ПАТ «ДТЗ» та за рішенням міської ради від 30.11.2011 року за № 39/17 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитків ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» (зі змінами від 23.07.2014 № 13/54) з 01.10.2022 року в базі даних КП «Дніпроводоканал» ДМР відкрито особові рахунки на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою, зокрема, [ADDRESS] (а.с.95). Відповідно до листа КП «Жилсервіс-5» ДМР № 8/13-283 від 18.03.2025 року з 01.01.2024 року КП «Жилсервіс-5» ДМР прийняло на баланс гуртожиток за адресою: [ADDRESS] (а.с.90). Згідно з довідкою про заборгованість по особовому рахунку [NUMBER] (основний квартиронаймач [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] , загальна заборгованість за період з 01.12.2021 року по 31.12.2023 року становить 46\~570,16 грн., з яких: 9\~049 грн. плата за проживання в гуртожитку за період з грудня 2021 по грудень 2023 року (включно), 33\~769,79 грн. заборгованість за постачання електроенергії за період з грудня 2021 по грудень 2023 року (включно), 3\~751,37 грн. заборгованість за централізоване водопостачання та водовідведення за період з грудня 2021 по вересень 2022 року (включно) (а.с.137). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 130 ЖК України встановлено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Нормами статті 131 ЖК України передбачено, що Примірне положення про користування гуртожитками затверджується Кабінетом Міністрів України після консультацій з громадськістю, що проводяться відповідно до законодавства. Відповідно до Примірного положення про користування гуртожитками органи державної влади, органи місцевого самоврядування, власники гуртожитків після консультацій з громадськістю (громадськими об`єднаннями, створеними з метою захисту інтересів мешканців гуртожитків) за погодженням з профспілками (за наявності) затверджують положення про користування гуртожитками, що перебувають у їхній власності, управлінні, розпорядженні, користуванні. На підставі першого підабзацу абз. 1 п. 11 «Примірного положення про користування гуртожитками», затвердженого Постановою КМУ № 498 від 20 червня 2018 року, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно зі ст. 543 ЦК України в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання Пунктом 10 постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 року визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Відповідно до п. 15 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року, який введено в дію 01.05.2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року по справі №712/8916/17 висловлена правова позиція, відповідно до якої факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі №750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року в справі №642/2858/16. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач надав суду докази того, що саме відповідачам було надано у користування житлове приміщення, яке забезпечувалось відповідними комунальними послугами. У свою чергу відповідачами не надано суду жодних доказів, які б спростовували факт існування заявленої позивачем до стягнення заборгованості. Надані представником відповідачів копії квитанцій про оплату послуг з електропостачання, водопостачання, утримання будинку, вивозу сміття в 2023 та 2024 роках (а.с.67-75) суд не бере увагу, оскільки вони не стосуються предмету спору в даній справі, що, зокрема, підтверджується листом КП «Жилсервіс-5» ДМР № 8/13-283 від 18.03.2025 року. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням у сукупності всіх досліджених письмових доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за платою за проживання в гуртожитку в розмірі 9\~049 грн., за надані послуги з електропостачання в сумі 33\~769,79 грн., водопостачання і водовідведення в розмірі 3\~751,37 грн., а тому задоволення позову в цій частині. Представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У даному випадку відповідачі повинні були здійснювати оплату послуг з водопостачання та водовідведення до 10 числа кожного місяця за попередній, таким чином, про порушення свого права щодо отримання плати за надані послуги позивач дізнавався 11 числа кожного місяця, в якому не була проведена оплата. Таким чином, строк позовної давності щодо заборгованості за грудень 2021 року розпочався 11 січня 2022 року. З даним позовом ПАТ «ДТЗ» звернулося 23.12.2024 року, тобто в межах строку позовної давності. Окрім того, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин тривав з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року. Отже, строк позовної давності, враховуючи дату звернення з позовом до суду в будь-якому разі не сплив, тому суд відмовляє в задоволенні заяви представника відповідачів про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів 3 відсотків річних і інфляційних втрат за період з 01.12.2021 року по 01.12.2024 року, суд виходив з такого. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24.02.2022 року. 27.04.2023 року набрала чинності постанова КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206», якою додано п. 11, яким визначено, що заборона нарахування неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат поширюється на юридичних осіб, яким належить на праві власності або іншому речовому праві житлове та/або нежитлове приміщення, будинок, в яких розміщуються та є кінцевими споживачами комунальних послуг внутрішньо переміщені особи, у разі, коли такі юридичні особи не мають права на отримання компенсації за спожиті комунальні послуги під час розміщення внутрішньо переміщених осіб у будівлях (приміщеннях) об`єктів державної, комунальної та приватної власності у період воєнного стану. Враховуючи викладене, нарахування та стягнення судом 3 відсотків річних та інфляційних втрат з 24.02.2022 року до 27.04.2023 року в період воєнного стану було заборонено на всій території України, тому нарахування позивачем за період з 24.02.2022 року по 27.04.2023 року 3 відсотків річних та інфляційних втрат є безпідставним та таким, що порушує норми матеріального права, а тому не підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до розрахунків 3 відсотків річних і інфляційних втрат за період з 01.12.2021 року по 01.12.2024 року, складених позивачем, 3 відсотки річних на заборгованість відповідачів становить 4\~191,63 грн., інфляційні втрати становлять 22\~167,39 грн. Право на нарахування 3 відсотків річних та інфляційних втрат у позивача виникло за грудень 2021 року на заборгованість в розмірі 2\~738,64 грн. 11.01.2022 року, за січень 2022 року на заборгованість у розмірі 5\~641,84 грн. з 11.02.2022 року і т.д. Однак, як вбачається з розрахунку позивача, ним розраховано суму 3 відсотків річних і інфляційних втрат, починаючи з 01.12.2021 року на заборгованість в розмірі 46\~570,16 грн. (9\~049 грн. + 37\~521,16 грн.), тобто заборгованість, яка у розрахунковий період ще не утворилася. Отже, позивачем безпідставно здійснено нарахування 3 відсотків річних і інфляційних втрат з 01.12.2021 року на суму заборгованості, яка виникла станом на 31.12.2023 року, На підставі викладеного в сукупності, а також недоведеності розміру 3 відсотків річних і інфляційних втрат у період з 01.12.2021 року по 24.02.2022 року та з 28.04.2023 року по 31.12.2023 року, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 3 відсотків річних у розмірі 4\~191,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 22\~167,39 грн. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Враховуючи, що суд відмовив в задоволенні позову в цій частині підстави для розгляду заяви представника відповідачів щодо застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення 3 відсотків річних і інфляційних втрат відсутні. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~933,58 грн. ( 46\~570,16 грн.*3 028 грн. / 72\~929,18 грн.). Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У позовній заяві в редакції від 21.03.2025 року позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 20\~000 грн. Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Обґрунтовуючи заявлення судових витрат на правову допомогу не в першій заяві по суті, представник позивача зазначила, що виникнення необхідності додаткової юридичної уваги виникло у зв`язку з поданням представником відповідачів заперечень проти позовних вимог. При цьому вказала, що правова допомога надавалася юрисконсультом позивача, але виникла необхідність у укладенні між позивачем та його працівником додаткової угоди до трудового договору, якою виключено роботу по судовій справі № 205/17413/24 з посадових обов`язків юрисконсульта. Після цього позивач і адвокат уклали договір про надання правової допомоги. Представник відповідачів у письмових поясненнях заперечувала проти задоволення таких витрат. Заперечення обґрунтовані тим, що на час подання первісної позовної заяви позивачу було відомо, що [PERSON] не є належним відповідачем. Також зазначила, що всі виконані дії адвоката позивача були виконані відповідно до його обов`язків відповідно до трудової угоди, а також, що не зрозуміло яка сума сплачена за кожний етап роботи. Згідно з ч. 2 ст. 134 ЦПК України в разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Враховуючи, що позивач не подав попередній розрахунок судових витрат на професійну правову допомогу в позовній заяві, його доводи в другій уточненій позовній заяві, що витрати виникли у зв`язку з поданням заперечень представником відповідачів, не спростовують порушення вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову в стягненні таких витрат з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного ст.ст. \~261, 267, 319, 382, 385, 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 4,\~12,\~13,\~81, 141,\~258,\~263 - 265, 284 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial