Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №Р29.12892.004619095 від 04.12.2018 у сумі 47\~691,69 грн. та судовий збір у сумі 2\~422,40 грн. У обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.12.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №Р29.12892.004619095, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 19\~515,00 грн., строком на 24 місяці, встановлено розмір процентної ставки 15,5%. 25 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило (передало) ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги, що належали АТ «Ідея Банк», і стало кредитором за Кредитними договорами, укладеними між АТ «Ідея Банк» і Боржниками в розмірі Портфеля Заборгованості. У тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором №Р29.12892.004619095 від 04.12.2018. Позичальник не здійснював жодних платежів щодо повернення кредитних коштів, тому станом на 28.05.2025 заборгованість за Кредитним договором №Р29.12892.004619095 від 04.12.2018 становить 47\~691,69 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 12\~691,18 грн., заборгованість за відсотками 6\~543,52 грн., заборгованість за іншими процентними платежами 28\~456,99 грн. Оскільки відповідач належним чином не виконував своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 23 липня 2025 року. 23 липня 2025 року судове засідання відкладено на 09 вересня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, у позовній заяві зазначає про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, зустрічний позов до суду не пред`явила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 04.12.2018 [PERSON] та АТ «Ідея Банк» уклали Кредитний договір №Р29.12892.004619095. Пунктом 1.1 Договору передбачено розмір кредиту 19\~515,00 грн. Згідно п. 1.2 Договору визначено строк кредитування 24 місяці. У пункті 6.1 Договору відображено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якої визначено дати та суми здійснення платежів, з урахуванням яких загальна вартість кредиту становить 40\~903,28 грн., з яких сума кредиту 19\~515,00 грн., проценти за користування кредитом 3\~593,00 грн., плата за обслуговування 17\~795,28 грн. З розрахунку заборгованості за договором №Р29.12892.004619095 від 04.12.2018 вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 47\~691,69 грн., з яких 12\~691,18 грн. заборгованість за основним боргом, 6\~543,52 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 28\~456,99 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Судом досліджена виписка з рахунку [NUMBER] за кредитним договором №Р29.12892.004619095 від 04.12.2018 за період з 04.12.2018 по 25.07.2023, у якій відображені операції із нарахування та погашення заборгованості за кредитом. 25 липня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23. Відповідно до розділу 2 Договору Факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі Боржників. В тому числі за даним Договором Факторину ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором №P29.12892.004619095 від 04.12.2018. З витягу з реєстру боржників №3 до Договору Факторину №01.02-31/23 від 25.07.2023 вбачається, що ТОВ «Свеа Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором №P29.12892.004619095 від 04.12.2018 на загальну суму заборгованості 47\~691,69 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 12\~691,18 грн., заборгованості по відсотках у сумі 6\~543,52 грн., заборгованість за комісіями у сумі 28\~456,99 грн. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ордером-розпорядженнями №1, №2 від 04.12.2018 підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 15\~637,02 грн. та страхового платежу 3\~877,98 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами, однак не вчиняє дій щодо повернення кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за договором №P29.12892.004619095 від 04.12.2018 відповідачем частково вчинялися дії щодо повернення кредиту, які враховані позивачем. А тому вимога позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 12\~691,18 грн. підлягає задоволенню. Крім того, з відповідача слід стягнути нараховані позивачем відсотки у сумі 6\~543,52 грн., оскільки вказана сума відсотків нарахована відповідно до узгоджених сторонами розмірів процентної ставки в межах строку кредитування, а тому є обґрунтованою. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у сумі 28\~456,99 грн., суд зазначає наступне. Як було встановлено судом, п. 1.10 Договору передбачена сплата за обслуговування кредиту, що включає в себе надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних, електронних каналів зв`язку, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку тощо. Розмір плати за обслуговування кредиту визначено у Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року, справа №727/5461/23, провадження №61-17096св23. Судом установлено, що умовами Кредитного договору №P29.12892.004619095 від 04.12.2018 визначено сплату за обслуговування кредиту та зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), однак позивач не надав належних та допустимих доказів, що відповідачу перелічені послуги надавались. А тому положення кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення заборгованості за комісіями в сумі 28\~456,99 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №P29.12892.004619095 від 04.12.2018 у сумі 19\~234,70 грн., з яких 12\~691,18 грн. заборгованість по тілу кредиту, 6\~543,52 грн. заборгованість за відсотками. У решті частині позовних вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 19\~234,70 грн., що становить 40,33% від заявленої позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 976,95 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial