Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. В обґрунтування позову зазначила про те, що в період з 01.11.2024 року по 27.02.2025 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «КАПАБЛАНКА» працюючи на посаді молодшого оператора автозаправних станцій на АЗС № 30. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці. Під час перебування у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 47880 грн. 97 коп. Підтвердженням факту існування заборгованості є: відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нараховано доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 28.04.2025 рік, виписка з карткового рахунку. Наказом № 202/к від 27.02.2025 року вона була звільнена за згодою сторін. В день її звільнення відповідач письмово не повідомив про нараховані суми належні їй при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. У зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 47880 грн. 97 коп. Аргументи учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує, наполягає на їх задоволенні, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення від 18.08.2025 року, жодних заяв, клопотань до суду не надіслав. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Згідно записів в трудовій книжці позивач [PERSON] в період з 01.11.2024 року по 27.02.2025 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «КАПАБЛАНКА» працюючи на посаді оператора автозаправних станцій на АЗС № 31. (а.с. 3). 27.02.2025 року [PERSON] звільнено з посади оператора АЗС на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено записом в трудовій книжці а також наказом № 202/к про припинення трудового договору (контракту) від 27.02.2025 року.(а.с. 12). Заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 47880 грн. 97 коп. з податками та зборами, що вбачається з відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нараховано доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 28.04.2025 рік. (а.с. 4). Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нараховано доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 28.04.2025 рік заробітна плата 47880 грн. 97. за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року становить: за листопад 2024 року нарахована з/п в розмірі 11420,52 грн. (після утримання податків та зборів до виплати 9193,52грн.); за грудень 2024 року нарахована з/п в розмірі 11359,52 грн. (після утримання податків та зборів до виплати 8746,84 грн.); за січень 2025 року нарахована з/п в розмірі 14358,00 грн. (після утримання податків та зборів до виплати 11055, 66 грн.); за лютий 2025 року нарахована з/п в розмірі 10742,93 грн. (після утримання податків та зборів до виплати 8272,05 грн.); Факт наявності заборгованості по невиплаченій заробітній платі також підтверджується випискою по картковому рахунку позивача за вказаний період. Крім того, відповідачем викладені в позові обставини не заперечуються. Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права. Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закон України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Дії відповідача порушують статтю 116 Кодексу законів про працю України, оскільки при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є порушенням частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України. Доказів зворотнього відповідачем суду не подано. Враховуючи наведені вище обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 37268 грн. 07 коп. (без урахування податків та зборів). Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від № 100 від 08.02.1995 (далі Порядок № 100). Пунктом 2 розділу II Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно розрахунково-платіжних відомостей за січень-лютий 2025 року нарахована заробітна плата [PERSON] за січень-лютий 2025 року складала 25100,93 грн. (14358+10742,93), а з урахуванням 42 робочих дні відпрацьованих позивачем в зазначений період, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 597,64 грн. Згідно висловленої позиції Держпраці (Лист від 30 листопада 2023 року № 4206/2/2.1-23а), подією, з якою пов`язана виплата за час затримки остаточного розрахунку, вважається день звільнення. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Виплата працівнику його середнього заробітку здійснюється за весь час затримки по день фактичного розрахунку (в робочих днях, починаючи з наступного після звільнення дня). Також згідно позиції Верховного суду у справі 826/15135/15 середній заробіток починає розраховуватись з дня наступного, за днем звільнення. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Таким чином, розрахунок слід проводити з наступного після звільнення дня по день фактичного розрахунку та вказаний строк не може перевищувати шість місяців. Враховуючи, що станом на дату винесення рішення суду у справі, відповідачем не праведно розрахунків з позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, розрахунок проводиться з 28 лютого 2025 року (наступного після звільнення дня) по 28 серпня 2025 року (за шість місяців). Отже, за період затримки розрахунку при звільненні, який складає 129 робочих днів, сума відшкодування становить 77095,56 грн. (129 днів х 597,64 грн). Крім того, стягненню також підлягає компенсація за невикористану щорічну відпустку за період з 01.01.2024 року по 27.02.25 р. тривалістю 10 днів, що вбачається з наказу про звільнення позивачки. Сума яка підлягає стягненню 5976 грн. 40 коп. (10 днів х 597, 64 грн.). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відтак, позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме в тій частині в якій вони обґрунтовані та доведені, стягнувши з відповідача на користь позивача вказані суми заборгованості. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial