Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, який належить [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), на праві приватної власності на підставі Договору № 306 від 14.03.2019 року, шляхом виселення [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) з житлового буднику за адресою: [ADDRESS] ; вселення [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2019 року між [PERSON] (далі [PERSON] , Позивач) та [PERSON] (далі [PERSON] , Продавець) укладено договір купівлі-продажу № 306 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (далі Договір № 306), а також договір купівлі-продажу № 307 земельної ділянки, кадастровий номер 3222486201:01:018:5029 (далі Договір № 307). На підставі зазначених правочинів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні відомості, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Домоволодіння було придбане Позивачем у первинного власника [PERSON] , який збудував вказаний будинок на приватизованій за рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради земельній ділянці та після введення будинку в експлуатацію, у 2015 році оформив свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 6, 7 Договору № 306, житловий будинок, який є предметом Договору № 306, на момент його укладання нікому іншому не був проданий, подарований, відчужений іншим способом, не заставлений, під забороною (арештом) не перебував. При цьому, до підписання договору продавець повідомив [PERSON] , що на підставі його усної згоди у будинку проживають його знайомі, які гарантовано звільнять домоволодіння до 14.03.2019 року. Однак, як з`ясувалося згодом, всупереч домовленостям, домоволодіння від сторонніх осіб вчасно звільнено не було, оскільки у ньому без будь-яких на те правових підстав залишились проживати громадянка [PERSON] (далі [PERSON] , Відповідач-1) та її донька [PERSON] (далі [PERSON] , Відповідач-2). У зв`язку з цим, приблизно через три тижні після укладення договорів, [PERSON] зателефонував [PERSON] та повідомив її про неприпустимість подальшого зволікання з виселенням та необхідність негайно звільнити будинок, попередивши її, що він має намір заїхати до будинку не пізніше 14.04.2019 року. Вранці 14.04.2019 року [PERSON] прибув до свого будинку, однак увійти до нього не зміг, оскільки замки були змінені, а на території домоволодіння знаходилась велика агресивна собака. Позивач зателефонував до [PERSON] , вимагаючи передати нові ключі від будинку та забрати собаку, однак та відповіла, що такої можливості нема, оскільки вона нібито знаходиться у лікарні. В подальшому, Відповідачі взагалі відмовились звільняти будинок, а свою відмову пояснювали тим, що вони є співвласницями будинку. При цьому, надати будь-які докази на підтвердження своїх доводів не змогли, однак стверджували, що начебто нададуть їх в суді. При подальших спробах Позивача увійти на подвір`я будинку Відповідачки поводили себе агресивно, погрожували йому собакою, а також викликали на допомогу невідомих чоловіків спортивної статури, які перешкоджали Позивачеві увійти до будинку. Виклики Позивачем поліції також виявилися марними, оскільки замість припинення очевидних правопорушень, що вчинялися з боку Відповідачів та невідомих осіб, працівники поліції, навіть не перевіривши підстав перебування Відповідачів у домоволодінні, зажадали від [PERSON] рішення суду та виконавчого листа на вселення до власного будинку. На переконання Позивача, така упереджена та необ`єктивна поведінка працівників поліції пояснюється наявністю у Відповідачки-1 досить впливових знайомих в правоохоронних органах, що дозволило їй заручитися їх неформальною підтримкою. З приводу незаконних дій працівників Києво-Святошинського відділу поліції, Позивачем було подано заяву про злочин, на підставі якої Державним бюро розслідувань внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №62019100000000568, за яким наразі триває досудове слідство. Отже, внаслідок вищезазначених обставин, Відповідачі по справі до цього часу без будь-яких правових підстав проживають у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , яке належить Позивачеві на праві приватної власності. На вимогу звільнення домоволодіння відповідають відмовами та погрозами, перешкоджають у доступі до будинку, безпідставно обвинувачують Позивача у незаконному проникненні до житла. Оскільки житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , належать Позивачеві - [PERSON] на праві приватної власності на підставі дійсних та законних правочинів Договорів № 306 та № 307, Відповідачі у справі не є членами сім`ї Позивача, добровільної згоди на перебування/проживання у житловому будинку Відповідачів він, як власник, не надавав, спільне господарство з ними не веде, то [PERSON] , [PERSON] , підлягають виселенню з житлового будинку, у якому проживають без будь-якої законної на те підстави. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.04.2020 року (суддя Дубас Т.В.) відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.08.2021 року (суддя Фінагеєва І.О.) заяву [PERSON] про відвід судді Дубас Т.В. в цивільній справі № 369/1440/20 задоволено. 22.09.2020 року до суду від відповідача 2 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про усунення перешкод у користуванні житловим будиноком та вселення, згідно якого останння заперечила проти задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] був довіреною особою [PERSON] щодо майна, було виділено земельну ділянку для будівництва будинку [PERSON] та його родині, але на ім`я довіреної особи [PERSON] , який не заперечував бути номінальним землекористувачем та номінальним власником майбутнього будинку, який збудували батьки відповідача. Після отримання відповідних дозвільних документів у 1998 році на ім`я [PERSON] батьки відповідача почали будівництво будинку, здійснюючи його за власний рахунок, безпосередньо організовуючи та фінансуючи його, що тривало близько 10 років. Будівництвом житлового будинку, господарських споруд, об`єктів на прибудинкові території (гараж, басейн, пташник), придбанням будівельних матеріалів, іншого обладнання для будинку та технологічного обладнання для об`єктів прибудинкової території, організацією, облаштуванням його та земельної ділянки здійснювалося тільки силами батьків відповідача, за рахунок їх спільних коштів. Процесом будівництва житлового будинку від самого початку керував батько відповідача, так як саме він погоджував проект будівництва та слідкував за якістю та додержанням строків будівництва, розраховувався з виконавцями робіт. У подальшому, мати відповідача займалася керуванням облаштування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на прибудинковій території, займалася придбанням для внутрішного обладнання будинку мебілв, обладнання та техніки, розраховувалася з виконавцями робіт та постачальниками матеріалів та обладнання. Станом на 27.06.2005 року готовність будинку, який будувався матір`ю відповідача та [PERSON] . У 2007 році будинок було остаточно добудовано і газифіковано, приєднано до всіз необхідних мереж життєзабезпечення. Приблизно у 2007-2008 році, після завершення будівництва відповідач з всією сім`єю переїхали до побудованого житлового будинку і безперервно проживали у ньому. Під час мешкання у цьому будинку на протязі 2009-2010 років мати відповідачки здійснювала організацію його дообладання у т.ч. поженою та охоронною сигналізацією з відеоспостереженням, системою газового опалення будинку, здійсненням монтажних та пуско-налагоджувальних робіт та технологічного обладнання басейну з метою вводу його в експлуатацію. Зазначені обставини будівництва житлового будинку саме батькамт відповідача, під час їх шлюбу, може бути підтверджено відповідними доказами: актами про попередню оплату робіт з будівництва, розписками про отримання грошових коштів виконавцями робіт при будівництві будинку та іншими документами. \~ \~ \~ \~У 2007 році у відповідачки народився син [PERSON] , який також проживав разом із нею. [INFO] [PERSON] помер, після чого у будинку залишились та продовжили проживати до теперішнього часу його сім`я мати відповідачки, відповідачка, сестра відповідачки [PERSON] та син відповідачки. Відповідачка вважає, що позивач не навів у своїй позовній заяві обгрунтованих підстав для виселення відповідачки з сином, матері відповідаки та сестри відповідача з житлового будинку, який був побудований батьками відповідача під час шлюбу, в який вони вселилися всією родиною разом у 2008 році та безперервно проживають у будинку до теперішнього часу. 24.09.2020 року до суду представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої останній просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, який належить [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП; [NUMBER] ), на праві приватної власності на підставі Договору № 306 від 14.03.2019 року, шляхом виселення [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; вселити [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП; [NUMBER] ) до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.09.2021 року (суддя Волчко А.Я.) матеріали справи прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. Крім того, 23.04.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на 7/8 часток за позивачем 1, позивачем 2, позивачем 3 на земельну ділянку загальної площею 0,2 га № 3222486201:01:018:5029, розташованої по адресу: [ADDRESS] ; визнання права спільної сумісної власності на 7/8 часток за за позивачем 1, позивачем 2, позивачем 3 на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 12.08.1994 року [PERSON] був зареєстрований шлюб з [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1627, після укладання якого позивач 1 змінила прізвище на « [PERSON] ». За час шлюбу у позивача 1 народилася донька [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі [PERSON] удочерив донька позивача 1 від попереднього шлюбу [PERSON] . У той же час, [PERSON] мав сина від попереднього шлюбу [PERSON] 04.06.1998 року позивач 1 повернула собі дівоче прізвище « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер не залишивши заповіту. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадковували майно [PERSON] у рівних частках за законом. Розподіл спадкового майна був здійснений у судовому порядку. Спірний будинок та земельна ділянка не були предметом розподілу у наведеній справі. [PERSON] звернувся до свого близького друга [PERSON] , який з ним працював, з проханням формального оформити на себе в постійне користування земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку для його родини, яка у подальшому буде виділена та бути його довіреною особою з цього приводу, на що другий відповідач погодився. [PERSON] не є первинним власником житлового будинку та земельної ділянки, а лише здійснював управління вказаним майном на підставі усного договору управління майном, укладеного із чоловіком Позивача 1 - [PERSON] . Позивачі посилаються на будівництво спірного будинку позивачем 1 та її чоловіком. У період з 2008-2010 років, коли будинок було побудовано та повністю облаштовано [PERSON] та його дружиною (до його державної реєстрації), у подружжя [PERSON] вже виникло право власності на всі матеріали, обладнання, елементи облаштування тощо, які були використані в процесі будівництва будинку. І це право є непорушним. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2021 року (суддя Волчко А.Я.) відкрито провадження у справі № 369/5483/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності, призначено підготовче судове засідання. 18.11.2021 року до суду від представника [PERSON] у справі № 369/5483/21 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просив застосувати до вимог позивачів у цій справі позовну давність (з огляду на сплив відповідного строку позовної давності), у задоволенні позовної заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку відмовити повністю. Заперечення щодо позову мотивовані тим, що [PERSON] , не укладав договір управління майном (спірними житловим будинком та земельною ділянкою) ані в письмовій формі, ані в усній формі з чоловіком Позивача 1 - [PERSON] чи з іншими членами його родини. Більш того, право довірчої власності не зареєстроване у ДРРПНМ, а отже таке право ніколи не виникало. Таким чином, твердження позивачів про наявність укладання договору управління майном між [PERSON] та [PERSON] не відповідають дійсним обставинам справи, а є надумані, не обґрунтовані та не підтверджені жодним належним доказом. Спірний будинок було побудовано [PERSON] за власний рахунок для потреб своєї родини. Однак, через власні сімейні обставини останній надав згоду на тимчасове проживання у будинку [PERSON] , так як останній обіцяв [PERSON] в майбутньому його купити. Долучені до позовної заяви пояснення сусідів свідчать лише про факт проживання та користування будинком [PERSON] та членами його родини, оскільки вони лише бачили, як останні почали проживати за адресою: [ADDRESS] . Проте, дійсні підстави проживання родини [PERSON] (надання [PERSON] дозволу на тимчасове користування будинком) їм не були відомі, про що навіть зазначається у тексті таких пояснень. Позивачами не надано жодного належного доказу на підтвердження фактів купівлі матеріалів для будівництва, отримання послуг саме з будівництва спірного будинку, а надано лише докази здійснення поточного ремонту, оздоблення подвір`я та використання послуг охорони, пожежної безпеки, телефонного та Інтернет зв`язку. Вказане свідчить лише про наявність факту тимчасового проживання та користування спірним будинком позивачами, але не про наявність права власності. Відповідно до положень статті 331 ЦК України ані [PERSON] , ані Позивачі не набули право власності на спірний житловий будинок. Окрім цього, нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення. Таким чином, даний позов заявлений не для визнання права власності, а для набуття права власності, що не передбачено\~положеннями статті 392 ЦК України. Оскільки у позивачів не виникло право власності на спірні об`єкти нерухомого майна, то і порушення права власності як такого не відбулося, у зв`язку з чим [PERSON] вважає, що даний позов не підлягає задоволенню. З огляду на вищенаведене, очевидним є факт, що позивачі у даній справі обрали неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Крім того, спірний житловий будинок, як об`єкт цивільних прав та обов`язків виник лише 19.11.2015 з моменту його державної реєстрації, (про що зазначає Верховний Суд у постанові від 12.08.2021\~№ 205/8312/17, (61-4742св20)), а отже у [PERSON] ніколи не виникало право власності на спірний будинок. Зважаючи на що, будинок розташований за адресою: [ADDRESS] не входить до складу спадщини [PERSON] . Позивачі не зверталися до нотаріуса, у передбачений законом спосіб, за видачею свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, а отже позовна заява є передчасною, що є самостійною підставою для відмови у позові. Чоловік Позивача 1 - [PERSON] помер [INFO] , відповідно в цей день відкрилась спадщина. Однак Позивачі, в порушення норм ст. 1270 ЦК України, не звернулися із заявою на прийняття спадщини в частині будинку за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про те, що Позивачі усвідомлювали, що спірний будинок не належав, а ні померлому [PERSON] , а ні їм. Крім того, Позивачі, в силу приписів ст. 1272 ЦК України, вважаються такими що не прийняли спадщину на спірний будинок, навіть якщо уявити, що цей будинок входив до складу спадщини. Позивачі, як власники майна (на їх думку) мали діяти відповідально та цікавитися його станом, відповідно перевіряти інформацію у ДРРПНМ. Останні мали об`єктивну можливість дізнатися і достовірно знали про порушення (на їх думку) своїх цивільних прав набагато раніше, а саме, щонайменше у 2011 році (під час прийняття спадщини), у 2015 році (коли було зареєстровано право власності за [PERSON] , дані ДРРПНМ стали відкритими та загальнодоступними), у 2016 році (коли вчинялися шахрайські реєстраційні дії щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки на користь третіх осіб). У зв`язку з чим, [PERSON] вважає, що позивачами пропущено встановлений статтею 257 ЦК України строк позовної давності. 18.11.2021 року до суду від представника [PERSON] у справі № 369/5483/21 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просив застосувати до вимог позивачів у цій справі позовну давність (з огляду на сплив відповідного строку позовної давності), у задоволенні позовної заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку відмовити повністю. Доводи відзиву мотивовані наступним. 14.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 306 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (надалі Договір № 306), а також договір купівлі-продажу № 307 земельної ділянки, кадастровий номер 3222486201:01:018:5029 (надалі Договір № 307). На підставі зазначених правочинів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні відомості, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Станом на сьогодні не оскаржено/скасовано ані вказані правочини щодо купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, ані рішення та записи щодо цього майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачі, як власники майна (на їх думку) мали діяти відповідально та цікавитися його станом, відповідно перевіряти інформацію у ДРРПНМ. Останні мали об`єктивну можливість дізнатися і достовірно знали про порушення (на їх думку) своїх цивільних прав набагато раніше, а саме, щонайменше у 2011 році (під час прийняття спадщини), у 2015 році (коли було зареєстровано право власності за [PERSON] , дані ДРРПНМ стали відкритими та загальнодоступними), у 2016 році (коли вчинялися шахрайські реєстраційні дії щодо відчуження житлового будинку та земельної ділянки на користь третіх осіб). У зв`язку з чим, відповідач 1 вважав, що позивачами безумовно пропущено встановлений статтею 257 ЦК України строк позовної давності. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2023 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Жигіля Геннадія Володимировича, який діє в інтересах [PERSON] , про вжиття заходів забезпечення позову. Постановою Київського апеляційного суду від 18.01.2024 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.09.2023 року скасовано, накладено арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 786630232224) та земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 731062932224, кадастровий номер 3222486201:01:018:5029), власником яких, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта є [PERSON] . Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 1235 від 30.09.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/1446/20 та протоколу повторного автоматичного розподілу справи між суддями від 01.10.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської обалсті Янченку А.В. Ухвалою суду від 03.10.2024 року (суддя Янченко А.В.) прийнято справу до розгляду, призначено розгляд справи по суті на 15.01.2025 року. У судовому засіданні 15.01.2025 року представник [PERSON] підтримав позов [PERSON] та заперечив проти задоволення позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Представник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтримав задоволення позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та заперечив проти задоволення позову [PERSON] . 15.01.2025 року о 09:30 у судовому засіданні оголошено перерву до 15:30 о 15.01.2025. У судове засідання 15.01.2025 року о 15:30 сторони не з`явилися, представниками сторін подано клопотання про розгляд справи без участі сторін та їх представників на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до частини 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вважає, що позов про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення не підлягає задоволенню, а позов про визнання права власності підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Визначальним для розгляді цієї справи та вирішення спорів між сторонами є визначення кола дійсних законних власників спірними будинком та земельною ділянкою.\~ На підставі виданого повторно свідоцтва про одруження від 08.04.2003 серії [NUMBER] судом встановлено, що 12.08.1994 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після якого прізвищем чоловіка залишилося « [PERSON] », а прізвищем дружини стало « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.01.2011 року серії [NUMBER] .\~ Заповіту [PERSON] не залишив. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] а є дітьми померлого [PERSON] , які разом з його дружиною [PERSON] успадкували за законом рівні частки у належному [PERSON] майні після його смерті. Зазначені обставини встановлені рішеннями Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.11.2012 року по справі № 2-2197/12 (реєстраційний номер\~рішення 28018938) та рішенням Миргородського\~\~міськрайонного суду Полтавської області від 31 серпня 2012 року у справі № 1620/1470/2012 (реєстраційний номер\~рішення 25970674). Оспорювані житловий будинок та земельна ділянка до складу спадкового майна не входили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями\~ч. 1 ст. 82 ЦК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників Зазначені вище обставини учасниками справи визнавалися та не спростовувалися і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. [PERSON] та [PERSON] разом працювали у Вишневій міській раді Києво-Святошинського району Київської області та мали дружні стосунки. Ці обставини визнаються позивачами за позовом про право власності та [PERSON] у відзиві на позовну заяву (стор. 3 відзиву). На підставі показань свідків та письмових доказів у їх сукупності судом встановлено, що [PERSON] вирішив оформити право постійного користування земельною ділянкою для будівництва ним ( [PERSON] ) житлового будинку на свого друга [PERSON] . Отримавши у постійне користування земельну ділянку площею 0,2 га, якій в подальшому було присвоєно кадастровий номер 3222486201:01:018:5029, за адресою:\~ [ADDRESS] за рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради, [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] за власний рахунок збудували житловий будинок за цією адресою.\~ Після завершення будівництва будинку приблизно з 2008 року [PERSON] разом із дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] і [PERSON] постійно проживали за вказаною адресою.\~ Після смерті [PERSON] [INFO] у спірному будинку постійно проживала [PERSON] та в різній проміжки часу її доньки [PERSON] і [PERSON] з її сином [PERSON] . [PERSON] та його дружина [PERSON] у спірному будинку ніколи не проживали, що фактично визнається ними у відзивах на позовну заяву, не спростовувалося іншими учасниками справи та підтверджується показаннями свідків.\~\~\~\~ Допитаний в судовому засідання як свідок [PERSON] підтвердив надані ним адвокату до звернення до суду з позовом про визнання права власності письмові пояснення, зокрема повідомив, що до нього особисто, як до сільського голови села Софіївська Борщагівка наприкінці 1997 року звертався [PERSON] за отриманням у постійне користування земельної ділянки для будівництва ним будинку. З посиланням на дружні відносини із [PERSON] та без уточнення «різних» причин для такого рішення [PERSON] попросив його оформити право користування земельною ділянкою на [PERSON] .\~ На уточнюючі питання свідок [PERSON] дав відповіді по те, що [PERSON] з приводу оформлення земельної ділянки до нього ніколи не звертався, а він чітко розумів, що земельна ділянка виділяється під будівництво саме [PERSON] . Також свідок [PERSON] повідомив, що саме [PERSON] особисто будував будинок, що він сприймав особисто, оскільки неодноразово бував у будинку як під час будівництва, так і по його завершенню на запрошення [PERSON] .\~\~\~\~\~\~\~\~ Допитаний в судовому засідання як свідок [PERSON] підтвердив надані ним адвокату до звернення до суду з позовом про визнання права власності письмові пояснення, зокрема повідомив,\~ про політичні мотиви рішення [PERSON] про оформлення права користування земельною ділянкою на [PERSON] (побоювання політичного переслідування з боку опонентів). [PERSON] перебував в дружніх відносинах із [PERSON] , сприймав ці відомості від нього безпосередньо.\~ [PERSON] також повідомив суду, що перебуває в дружніх відносинах з [PERSON] , який йому особисто підтверджував, що є номінальним власником спірного будинку, який на той момент ще будувався, зокрема казав у 2006 році, що якщо він не отримає якусь посаду у виконкомі, то не віддасть [PERSON] його будинок.\~\~\~\~\~\~ Допитаний в судовому засідання як свідок [PERSON] підтвердив надані ним адвокату до звернення до суду з позовом про визнання права власності письмові пояснення, зокрема повідомив, що з [PERSON] він знайомий приблизно з 2000 року, а також знайомий із [PERSON] , з яким вони працювали у міській раді. [PERSON] заявив, що особисто під час відвідування будинку [PERSON] чув від [PERSON] , що це дім [PERSON] .\~ Допитаний в судовому засідання як свідок [PERSON] підтвердив надані ним адвокату до звернення до суду з позовом про визнання права власності письмові пояснення, зокрема повідомив, що він проживає безпосередньо поруч із спірним будинком у будинку [ADDRESS] . Свій будинок почав будувати в 1999 році і безпосередньо бачив, як [PERSON] трохи пізніше за нього приблизно в 2000 році розпочинав і здійснював будівництво свого будинку. На уточнюючі питання [PERSON] пояснив, що майже кожного дня бачив, як [PERSON] на початку дня заїжджав і організовував роботу будівельників. Він це бачив особисто оскільки спочатку в будинку взагалі не було воріт, а потім він бачив, що відбувається на території сусіднього домоволодіння незважаючи на паркан через вище розташування його будинку по відношенню до будинку [PERSON] . Також повідомив, що приблизно за сім років від початку будівництва [PERSON] з [PERSON] та дітьми заселилися в будинок, вони познайомилися ближче й підтримували сусідські відносини, час від часу ходили один до одного в гості. Стверджує, що ніхто інший, крім родини [PERSON] в будинку постійно не проживав. З [PERSON] він особисто не знайомий, лише бачив його прізвище в документах при визначенні меж земельних ділянок.\~\~\~ Допитаний в\~судовому засідання\~як свідок\~ [PERSON] підтвердив надані ним адвокату до звернення до суду з позовом про визнання права власності письмові пояснення, зокрема підтвердив, що з [PERSON] він знайомий приблизно з 1984 року, з 1998 року проживає в сусідньому будинку по\~ [ADDRESS] , в будинку [ADDRESS] постійно проживав [PERSON] з родиною, а про інших осіб йому не відомо. Також повідомив про розмову що мала місце наприкінці 90-х років про те, що інший будинок по [ADDRESS] [PERSON] збудував для сина, а тепер розпочинає будівництво для себе і доньки.\~\~\~\~\~ Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] підтвердила надані нею адвокату до звернення до суду з позовом про визнання права власності письмові пояснення, зокрема повідомила, що вона проживає в сусідньому будинку по\~ [ADDRESS] , з [PERSON] познайомилася приблизно у 2010 році, їй відомо про постійне проживання в будинку [ADDRESS] лише [PERSON] , [PERSON] та їх дітей і онука, про проживання в будинку інших осіб їй не відомо.\~\~ Допитаний в\~судовому засіданні\~як свідок\~ [PERSON] підтвердив надані ним адвокату до звернення до суду з позовом про визнання права власності письмові пояснення, зокрема повідомив, що приблизно з 1994 року знає [PERSON] , з яким перебував в дружніх відносинах. [PERSON] повідомив, що [PERSON] радився з ним з приводу будівництва в майбутньому будинку для проживання з сім`єю, ще до початку будівництва, коли вони жили в квартирі. При цьому йому не відомо про будь-яке відношення інших осіб до спірного будинку, зокрема про те, що [PERSON] орендував свій будинок і збирався його викупити.\~ Допитаний в судовому засідання як свідок [PERSON] підтвердив надані ним адвокату до звернення до суду з позовом про визнання права власності письмові пояснення, зокрема повідомив, що протягом тривалого роках часу у 2004-2008 роках виконував електромонтажні роботи у спірному будинку. Завдання отримував від [PERSON] , вона з ним і розраховувалася за виконані роботи. Ніхто інший з приводу його роботи з ним не спілкувався та її не оплачував. [PERSON] він не знає. З [PERSON] бачився рідко, але бачив, що він проживає в будинку, як і мама [PERSON] .\~ Допитаний в судовому засідання як свідок [PERSON] підтвердив надані ним адвокату до звернення до суду з позовом про визнання права власності письмові пояснення, зокрема повідомив, що виконував різні будівельні роботи у спірному будинку як до початку проживання в ньому [PERSON] та [PERSON] , так і після 2007 року, коли вони вже проживали в будинку, а його викликали для виконання дрібних робіт. Заявки на будівельні роботи та їх оплату здійснювали виключно [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] він не знає.\~\~\~ На підтвердження факту постійного проживання у житловому будинку [PERSON] та членами її родини позивачами за позовом про визнання права власності надано акти від\~26.06.2020\~про фактичне\~місце проживання,\~які були\~складені депутатами\~селищної ради\~с. Софіївська Борщагівка, лист Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 02.07.2020 № 446, письмові пояснення свідків. Надані позивачами за позовом про визнання права власності письмові докази (договір пожежного спостереження № 3614-4055 від 27.04.2010, договір на централізовану охорону об`єкту від 27.04.2010 № 3614-5030, розписки [PERSON] про отримання ним оплати від [PERSON] за вказаними договорами,\~ акт вводу до експлуатації охоронної та тривожної сигналізації, технічного стану Об`єкту від 29.04.2010, рахунків, актів виконаних робіт, квитанцій про оплату за надані послуги з технічної охорони будинку, договір № 75355 від 28.07.2009 та Угода з ВАТ «Укртелеком», акт від 21.05.2010 щодо монтажу та здійсненню пуско-налагоджувальних робіт технологічного обладнання у побудованому басейні на об`єкті «Житловий будинок по [ADDRESS] », договір від 01.01.2010 щодо надання послуг з озеленення прибудинкової території, договори щодо надання послуг доступу у мережу інтернет, послуг щодо сервісного обслуговування систем кондиціювання) додатково підтверджують лише факт проживання в будинку [PERSON] .\~ 22.09.2015 Реєстраційною службою Макарівського районного управління юстиції в Київській області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , яким\~ за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3222486201:01:018:5029, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село яким\~ за [PERSON] зареєстровано право власності на [ADDRESS] (додано до відзиву [PERSON] ).\~ З вищенаведеного вбачається і сторонами не заперечувалося, що першоджерелом для реєстрації за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку було право постійного користування нею, що надане [PERSON] . Софіївсько-Борщагівською сільською радою за встановлених вище обставин.\~ Одразу після цього\~ [PERSON] подано декларацію про початок будівельних робіт з будівництва житлового будинку від 29.09.2025 за адресою: [ADDRESS] .\~ Вже за один місяць і чотири дні [PERSON] подає декларацію про готовність до експлуатації об`єкта (будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ) від 02.11.2015 року.\~ Є очевидним, що в такий спосіб відбувалася легалізація раніше збудованого спірного будинку, оскільки побудувати з самого початку і до готовності до експлуатації житловий будинок площею 464,2 кв.м. є фізично неможливим за такий короткий проміжок часу.\~ Окрім підтвердження факту будівництва спірного будинку в період з 1999 по 2007 роки вищенаведеними показаннями свідків, в п. 7 заяви свідка [PERSON] ним визнається, що спірний будинок будувався за життя [PERSON] , тобто до 2011 року, та зазначається, що надані позивачами докази вказують лише на проживання та обслуговування будинку. А це означає, що [PERSON] підтвердив, що будівництво будинку було фактично завершено до 2011 року.\~\~\~\~ Поряд із цим довідкою Києво-Святошинським БТІ № 33 від 17.06.2005 підтверджується готовність незавершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , на 68 відсотків, що логічно узгоджується із встановленим вище на підставі показань свідків фактами завершення будівництва спірного будинку приблизно в 2007 році й початок фактичного проживання в ньому [PERSON] з родиною приблизно в 2008 році.\~ За таких обставин видачу 25.11.2015 Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , яким\~ за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (вбачається з договору купівлі-продажу спірного будинку від 14.03.2019\~ і не заперечується сторонами) не можна розглядати як окремий самостійний юридичний факт.\~ Натомість реєстрація за [PERSON] спірного будинку є послідовним завершенням номінального володіння спірними земельною ділянкою та будинком номінальною реєстрацією за\~ [PERSON] права власності на них. На це додатково вказує послідовне не відображення [PERSON] в його деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, спірних будинку та земельної ділянки.\~ Надані позивачами роздруківки декларацій [PERSON] та [PERSON] перевірені та підтверджені даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.\~ На питання 3 позивачів за позовом про визнання права власності [PERSON] відмовився пояснювати, чому він ніколи не вносив спірні будинок та земельну ділянку у свої декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. При цьому безпідставно вказав, що це питання не стосується предмета спору (обставин, що мають значення для справи), адже з огляду на підстави та предмет позову про визнання права власності це питання очевидно стосується предмета спору і має значення для справи.\~\~\~\~ Надалі 14.03.2019 за договорами купівлі-продажу, що зареєстровані за №306, №307 та посвідчені приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Куликовською Т. В., змінився на [PERSON] номінальний власник житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується наданими Витягами з\~ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.03.2019 та Інформаційними довідками з\~ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2020.\~ В свою чергу попередній номінальний власник [PERSON] на питання 4 позивачів за позовом про визнання права власності не пояснив, чому він письмово не повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про суттєві зміни у майновому стані в сумі 2 870 000,00 грн. та 300 000,00 грн. після укладання вказаних договорів. При цьому безпідставно вказав, що це питання не стосується предмета спору (обставин, що мають значення для справи), адже з огляду на підстави та предмет позову про визнання права власності це питання очевидно стосується предмета спору і має значення для справи.\~\~\~\~ [PERSON] на переконання суду є номінальним власником спірних будинку та земельної ділянки не лише через номінальний статус власності [PERSON] на вказані об`єкти нерухомого майна, а й самостійно з окремих додаткових підстав.\~\~ Так, [PERSON] не довів джерело походження 3,17 млн грн на придбання спірних будинку та земельної ділянки і безпідставно не відповіді та питання 3 та 4 з цього приводу в своїй заяві свідка. При цьому безпідставно вказав, що це питання не стосується предмета спору (обставин, що мають значення для справи), адже з огляду на підстави та предмет позову про визнання права власності це питання очевидно стосується предмета спору і має значення для справи.\~\~\~\~ Суд відзначає, що на відміну від позивачів за позовом про визнання права власності інші учасники справи не ставили обґрунтовано під сумнів фінансову спроможність [PERSON] збудувати будинок як такий і не надали жодного доказу на підтвердження цього. Навпаки у відзиві на позов [PERSON] зазначає, що [PERSON] продав збудований ним раніше будинок по [ADDRESS] , тож мав фінансову можливість для будівництва іншого будинку. Крім того, з показань свідків та з судових рішень про поділ спадщини судом встановлено, що [PERSON] був фінансово забезпеченою людиною, тому мав фінансову можливість збудувати будинок.\~ Крім того, в п. 5 своєї заяви свідка [PERSON] підтвердив, що не оглядав спірні будинок та земельну ділянку безпосередньо перед купівлею, а в останнє бачив їх за життя батька, тобто понад чотири роки до їх купівлі. До припущення про необачність стосовно власних 3,17 млн грн суд ставиться критично. Таку необачність може дозволити собі хіба що дуже заможна людина, натомість не людина, яка не має 3,17 млн грн.\~ Паралельне зазначення в п. 8 договору купівлі-продажу спірного будинку від 14.03.2019 року про огляд будинку та відсутність перешкод для його використання за призначенням вкотре вказує на номінальний характер цього правочину та в сукупності з наведеними вище обставинами на номінальний статус [PERSON] , як власника спірних будинку та земельної ділянки. Пояснити механічними помилками всі вищенаведені невідповідності даних\~ декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в одразу двох суб`єктів декларування [PERSON] та [PERSON] , які станом на 2019 рік подали не по одній декларації, на переконання суду неможливо. Крім того, ними не доведено і судом не встановлено притягнення [PERSON] та/або [PERSON] до відповідальності за внесення недостовірних відомостей до декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.\~\~ При розгляді цієї справи судом створені рівні процесуальні можливості для сторін для надання доказів. Однак [PERSON] , зазначивши у п. 6 своєї заяви свідка про те, що фактичне будівництво ним спірного будинку можуть підтвердити будівельники, не забезпечив явку до суду відповідних свідків.\~\~\~ Оцінку доказів, на підставі яких встановлені фактичні обставини справи, судом здійснено з урахуванням стандарту доказування «вірогідність доказів», що відповідає усталеній правовій позиції Верховного Суду.\~ Зокрема згідно п. 15.16 постанови Великої Палати Верховного Суду\~від 27 березня 2024 року по справі № 191/4364/21 у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування стандартів доказування та зауважив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатність доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Оцінивши всі наявні у справі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням стандарту доказування «вірогідність доказів» суд критично ставиться до версії подій у спірних правовідносинах, на якій наполягають відповідачі за позовом про визнання права власності.\~ Суд відхиляє як докази цієї версії показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які не підтверджуються достатньою сукупністю інших доказів. Як самі по собі, так і разом з рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради про виділення [PERSON] в постійне користування спірної земельної ділянки площею 0,2 га ці показання не є для суду переконливими, оскільки спростовуються сукупністю встановлених вище обставин та досліджених доказів. Крім того, [PERSON] та [PERSON] , як номінальні власники, є зацікавленими в підтриманні своєї версії подій особами, на відміну від допитаних в суді свідків. Що стосується подальших рішень про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку та будинок, то всі вони мають похідний характер від рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради про виділення [PERSON] в постійне користування спірної земельної ділянки. Уповноважені державою посадові особи при прийнятті зазначених рішень та посвідченні правочинів не мали в своєму розпорядженні всієї сукупності наявних в суду доказів та не мають повноважень суду щодо оцінки будь-яких доказів. Відповідно до п. 15.15. постанови Великої Палати Верховного Суду\~від 27 березня 2024 року по справі № 191/4364/21 у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду\~зробила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.\~ Встановивши фактичні обставини справи, суд керується наступним. Відповідно до часини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В силу частини 3 статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Системний аналіз означених положень закону призводить до висновку про те, що дійсним законним власником новоствореного нерухомого майна є особи, за рахунок яких новостворене нерухоме майно будувалося. Третє речення ч. 2 ст. 331 ЦК України не можна виокремлювати із загального контексту, роблячи з нього беззаперечну презумпцію зареєстрованого права власності. У системному взаємозв`язку із іншими реченнями ч. 2 ст. 331 ЦК України воно означає, що у власника новоствореного нерухомого майна виникають усі складові права власності, в тому числі право у встановленому законом порядку розпоряджатися ним, виключно після державної реєстрації. Втім це не означає, що будь-яка особа, за якою зареєстровано право власності є дійсним законним і беззаперечним власником нерухомого майна. Означені висновки ґрунтуються серед іншого на пп. 62, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду\~від 23 листопада 2021\~року по справі № 359/3373/16-ц: \~\~«62. З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). \~64. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили\~володіння\~нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає\~право володіння\~нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа».\~ З урахуванням встановлених судом обставин дійсними законними співвласниками новоствореного спірного будинку та земельної ділянки під ним були [PERSON] та [PERSON] , а\~ між [PERSON] та [PERSON] склалися правовідносини номінального володіння, в яких [PERSON] «за дорученням»\~ [PERSON] з відома його дружини [PERSON] володів в його інтересах спочатку правом постійного користування спірною земельною ділянкою, потім будівельними матеріалами, з яких побудовано спірний будинок, а в подальшому став номінальним власником спірних земельної ділянки та будинку.\~ Такі прямо не врегульовані чинним на момент їх виникнення законодавством правовідносини є досить поширеними в українському суспільстві, тому наразі вже частково закріплені законодавчо та у правових позиціях Верховного Суду.\~ В постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року\~\~по справі № 991/366/22 сказано, що фактичне володіння через третіх осіб (частина четверта статті 290, пункт 2 частини восьмої статті 290 ЦПК України) «за дорученням»:\~ 1) вказує на відносини, відмінні від визначених цивільним законодавством відносин довірителя і повіреного;\~ 2) означає набуття суб`єктом декларування активів через третіх осіб з метою приховання факту набуття цих активів;\~ 3) вчинення дії «за дорученням» може бути встановлене із сукупності вторинних ознак, які дозволяють дійти висновку, що третя особа діяла в інтересах суб`єкта декларування, а суб`єкт декларування, у свою чергу, отримує вигоду від набутого активу, тоді як «можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження», означає:\~\~ 1) можливість контролювати певне майно через неформалізоване право розпорядження ним шляхом фактичної можливості визначення долі цього майна як безпосередньо, так і через третіх осіб, на яких оформлено відповідне право власності;\~ 2) трактується ширше передбаченої статтею 16 ЦК України складової права власності. Передбачена частинами 2 та 4 статті 290 ЦПК України правова конструкція вказує на те, що саме по собі набуття активів за дорученням іншої особи не вказує на можливість їх визнання необґрунтованими та стягнення в дохід держави. Для цього потрібно, щоб ці активи були придбані після 28.11.2019 (дата набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів") та перевищували законні доходи особи. Тому вчинення дії «за дорученням», яке може бути встановлене із сукупності вторинних ознак, не має виключно негативної конотації.\~ З урахуванням вищенаведеного суд відхиляє посилання позивачів за позовом про визнання права власності на статті 1029-1033 ЦК України, оскільки судом не встановлено відносин довірчої власності між [PERSON] та [PERSON] . З формальної точки зору через відсутність письмового договору управління майном. Із сутнісної точки зору через те, що правовідносини з управління майно передбачають їх відкритий характер, натомість як [PERSON] , так і [PERSON] своїми фактичними діями протягом тривалого часу підтверджували, що вони бажали утримувати в таємниці від сторонніх осіб їх правовідносини, повідомляючи про них лише в найближчому колі.\~ Втім часткове відхилення судом правового обґрунтування позовних вимог в цій справі не свідчить про їх необґрунтованість, оскільки основна правова підстава позову стаття 392 ЦК України позивачами обрана правильно, так як першоджерелом спорів між сторонами є невизнання спочатку [PERSON] та [PERSON] а потім [PERSON] \~ права власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .\~\~ На підставі ст. 61 Сімейного кодексу України\~ [PERSON] має невиділену в натурі частку у спірних будинку та земельній ділянці. Решту частку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частинах, тобто по 1/8 часток у спірному будинку та земельній ділянці на підставі ст. 1261 ЦК України, оскільки вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що всі вони вчасно звернулися із заявами про прийняття спадщини та успадкували інше майно померлого [PERSON] в зазначених частках.\~ За таких обставин у спірних будинку та земельній ділянці [PERSON] має належати 5/8 часток, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/8 частки відповідно.\~ Враховуючи те, що [PERSON] , вже є зареєстрованим власником спірних будинку та земельної ділянки, натомість з вимогами про визнання за ним права власності на їх 1/8 не звертався, суд вважає, що відповідатиме вимогам розумності, справедливості та процесуальної економії залишення у його власності 1/8 спірних будинку та земельної ділянки і визнання за [PERSON] частки в 5/8, за [PERSON] - частки в 1/8, за [PERSON] - \~частки в у спірних будинку та земельній ділянці. Саме такі частки кожного з позивачів визначені ними в позові про визнання права власності, натомість вони просять суд визнати за ними право власності на частки спірних будинку та земельної ділянки. З метою уникнення необхідності в подальшому роз`ясненні судового рішення суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково і визнати за кожним з позивачів право власності на конкретну частку у спірних будинку та земельній ділянці.\~\~ Визнання за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності загалом на 7/8 часток спірного будинку та земельної ділянки відповідає встановленому п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів і є максимально ефективним.\~ З урахуванням критеріїв подібності визначених пп. 38, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року по справі № 233/2021/19 найбільш подібними до спірних правовідносин, щодо яких судом встановлено наявність висновку Верховного Суду, є спори інвесторів, які інвестували кошти в майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, і вважають себе власниками нерухомого майна, яке за ними раніше ніколи не було зареєстровано (як і в спірній ситуації .\~ \~Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі № 344/16879/15-ц вичерпно зазначено наступне:\~ «Отже, у випадку оспорювання чи невизнання за інвестором, який виконав умови договору інвестування, первісного права власності на новостворений об`єкт інвестування, введений в експлуатацію, ефективним способом захисту такого права є визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України. Віндикація у вказаній ситуації не буде належним способом захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, оскільки за змістом статей 387, 388 ЦК України позов про витребування майна пред`являється власником до володільця спірного майна. З огляду на те, що у випадку набуття права власності на новостворене нерухоме майно саме інвестор набуває первинне право власності, на яке раніше не було і не могло бути зареєстроване право власності інших осіб, віндикація не може бути застосована. Ефективним та належним способом захисту прав інвестора у такому випадку буде визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України. З урахуванням вищенаведеного та проаналізувавши посилання як позивачів, так і відповідачів за позовом про визнання права власності на постанови Верховного Суду, що стосуються способу захисту порушених прав, суд їх відхиляє, оскільки зазначені постанови Верховного Суду ухвалені не у подібних до спірних правовідносинах.\~ Щодо пропуску строку позовної давності, Суд вважає, що порушення прав\~ позивачів за позовом про визнання права власності відбулося 14.03.2019 в день укладання договорів купівлі-продажу спірних будинку та земельної ділянки. За таких обставин не має правового значення, чи могли позивачі дізнатися про порушення їх прав раніше, ніж 25.04.2019 року, коли відбулася спроба проникнення до їх житла [PERSON] , оскільки вони звернулися до суду з позовом про визнання права власності в 2021 році в межах загального трирічного строку позовної давності, як це передбачено ст. 257 ЦК України.\~\~ Посилання у відзиві [PERSON] на порушення прав позивачів діями третіх осіб у 2016 році, які не конкретизовані й на підтвердження яких не надано жодних доказів, суд відхиляє, як необґрунтовані. У будь-якому разі це є інші правовідносини, які не корелюються із спірними.\~ У зв`язку із\~ задоволенням позовних вимог про визнання права власності на спірне майно, вимоги позову про виселення з спірного житлового будинку не підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог про визнання права власності виключає можливість задоволення позовних вимог про виселення. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення задоволенню не підлягають. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. З огляду на задоволення позовних вимог\~ про визнання права власності, судовий збір сплачений позивачами підлягає стягненню з відповідачів порівну. Оскільки у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення відмовлено, то з відповідачів на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при зверненні до суду із даним позовом, а також не підлягають стягненню інші судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial