Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

17 грудня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Полтави надійшла вищевказана цивільна справа. Відповідно до якої позивач прохав суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 5310137000:15:014:0101, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який укладено 22.10.2014 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 3292 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В.; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 5310137000:15:014:0103, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який укладений 16.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 3224 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л.; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 5310137000:15:014:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який укладений 14.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 2736 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М.; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 5310137000:15:014:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який укладений 15.11.2014 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 3429 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В.; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:014:0101 площею 0,1 га, зареєстрованого 22.10.2014 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 483043653101, номер відомостей про речове право: 7424495, індексний номер рішення: 16666481 від 22.10.2014) з одночасним припиненням усіх прав на неї; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:014:0103 площею 0,1 га, зареєстрованого 16.08.2014 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 432875853101, номер відомостей про речове право: 6702163, індексний номер рішення: 15193296від 16.08.2014) з одночасним припиненням усіх прав на неї; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:014:0102 площею 0,1 га, зареєстрованого 05.11.2014 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 431287653101, номер відомостей про речове право: 7573852, індексний номер рішення: 16969591 від 05.11.2014) з одночасним припиненням усіх прав на неї; повернути територіальній громаді міста Полтави земельну ділянку на [ADDRESS] площею 1000 кв.м. із кадастровим номером 5310137000:15:014:0101; повернути територіальній громаді міста Полтави земельну ділянку на [ADDRESS] площею 1000 кв.м. із кадастровим номером 5310137000:15:014:0102; повернути територіальній громаді міста Полтави земельну ділянку на [ADDRESS] площею 1000 кв.м. із кадастровим номером 5310137000:15:014:0103; визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1000 м.кв. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:15:014:0101, дата державної реєстрації 06.07.2010, виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру; визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1000 м.кв. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:15:014:0102, дата державної реєстрації 06.07.2010, виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру; визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1000 м.кв. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:15:014:0103, дата державної реєстрації 06.07.2010, виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру. В обґрунтування позовних вимог прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області зазначено, що рішеннями Октябрського районного суду м. Полтави у справах 554/10515/16-ц, 554/10236/16-ц, 554/10380/16-ц частково задоволено позовні заяви першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Полтавська міська рада, Полтавський міський парк культури та відпочинку «Перемога», Полтавська обласна рада, Департамент економічного розвитку Полтавської ОДА, ГУ Держгеокадастру у м. Полтаві, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління з питань містобудування та архітектури. Суд першої інстанції у вказаних справах на думку прокурора констатував факт незаконності передачі у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] , [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] , [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] , оскільки відведені їм земельні ділянки відносяться до об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення парку «Перемога», органами виконавчої влади до передачі вказаним громадянам спірних земельних ділянок рішення про зміну їх цільового призначення на категорію земель житлової та громадської забудови не приймались, розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок та технічної документації на земельні ділянки не відповідають вимогам законодавства. Прокурор вказував на те, що при прийнятті рішень судом взято до уваги постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2014 у справі № 816/4424/13-а, якою встановлена обставина, що з дати прийняття рішення виконавчого комітету Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 24.12.1970 № 555 та рішення Полтавської обласної ради від 22.11.1984 № 453 парк «Перемога» з відповідними площами відноситься для включення до Переліку об`єктів природно-заповідного фонду Полтавської області. Згідно вироку Київського районного суду м. Полтави від 23.04.2015, що постановлений за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 42014170010000001, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2, ст. 367 КК України, зокрема встановлено, що на підставі затверджених ним висновків про погодження проектів із землеустрою щодо надання у власність 17 земельних ділянок на території парку «Перемога» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] незаконно було передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельні ділянки, які знаходяться на території об`єкта природного-заповідного фонду парку «Перемога». Окрім того, прокурор зазначав про висновок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. засл. проф.. М.С. Бокаріуса від 29.09.2014 № 5630/10685, яким на його думку підтверджується факт розташування спірних земельних ділянок у межах парку-памятки садово-паркового мистецтва «Перемога» та, що цільове призначення (категорія) наданих у власність земельних ділянок [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] не змінювалося. В зв`язку з чим, з посиланням на правове обґрунтування прокурор вважав, що оскільки згідно договорів купівлі-продажу відбулося відчуження земельних ділянок, які згідно з вимогами п.п. «а», «в» ч. 3 ст. 83 ЗК України взагалі не можуть бути предметом таких правочинів між приватними особами, договори купівлі-продажу, укладені 22.10.2014 між [PERSON] та [PERSON] , 05.11.2014 між [PERSON] та [PERSON] , 14.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] , 16.08.2014 між [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню недійсними відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України. Ухвалою суду від 27.01.2025 позовну заяву Виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з викликом всіх учасників справи. 19 лютого 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Даценко Ю.І. надійшов відзив на позов, відповідно до якого [PERSON] з позовними вимогами не погоджується та прохає відмовити у позові. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що [PERSON] у встановлений законом спосіб на підставі договорів купівлі-продажу набув права приватної власності на нерухоме майно, зокрема: земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310137000:15:014:0101, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно договору від 22.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В., зареєстровано в реєстрі за № 3292; земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310137000:15:014:0102, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно договору від 05.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В., зареєстровано в реєстрі за № 3429; земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310137000:15:014:0103, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно договору від 16.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л., зареєстровано в реєстрі за № 3224. Представник відповідача вказує, що на момент укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок з кадастровими номерами: 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103, вони належали до приватної власності (були зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ); згідно даних державного земельного кадастру земельні ділянки з 2010 року зареєстровані в ДЗК та мають цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а тому продаж таких ділянок не заборонений. Тому, [PERSON] вважав, що у встановлений спосіб та з дотриманням вимог статей 203,215 ЦК України набув приватної власності та є законним добросовісним власником вже протягом 11 років земельних ділянок, а тому втручання в його право власності через 11 років є непропорційним, несправедливим та таким, що порушує його права як добросовісного набувача на мирне володіння майном. Також, відповідач зазначав про те, що земельні ділянки, власником яких є [PERSON] , не містили та не містять жодних ознак, меж, які б ідентифікували їх як землі природно-заповідного фонду, та такі докази відсутні в матеріалах справи, що поряд з спірними земельними ділянками розташовані забудовані житловими будинками земельні ділянки, що свідчить на думку відповідача, що земельні ділянки, належні [PERSON] відносяться до земель житлової забудови. У відзиві відповідач зазначав, що прокурор обрав неналежний спосіб захисту, оскільки згідно вимог ст. 388 ЦК України мав бути заявлений віндикаційний позов, а рішеннями Октябрського районного суду м. Полтави у справах № 554/10515/16-ц, № 554/10380/16-ц, № 554/10236/16-ц було відмовлено Полтавській міській прокуратурі у задоволенні позовної вимоги про витребування земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103 з чужого незаконного володіння, яке прокуратурою не оскаржувалося та набрало чинності. Тому, звернення до суду прокурором з позовом через сім років з моменту прийняття рішень Октябрським районним судом м. Полтави відповідач вважає, безпідставним та таким, що суперечить принципу правової визначеності, верховенству права та змагальності сторін. Також, у відзиві відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, зазначаючи, що прокуратурі стало відомо про порушення права в січні 2014 року, відповідно строк позовної давності сплив в лютому 2017 року, тобто прокуратура звернулася до суду в грудні 2024 року з пропущенням строку позовної давності. 25 лютого 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] адвоката Дігтярь Л.А., в якому зазначено про незгоду з твердженнями позивача щодо належності спірних земельних ділянок до земель природно-заповідного фонду та просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що [PERSON] у встановлений законом спосіб та з дотриманням вимог статей 203,215 ЦК України набув права приватної власності та є законним добросовісним власником спірної земельної ділянки вже протягом 11 років, відкрито володіє та користується нею, а тому, втручання в його право власності через такий тривалий період вважає непропорційним, несправедливим та таким, що порушує його права як добросовісного набувача на мирне володіння майном. Відповідач вказує про хибність доводів позивача про віднесення земельної ділянки, що належна [PERSON] , до земель природно-заповідного фонду на підставі рішень Октябрського районного суду м. Полтави, вироку Київського районного суду м. Полтави та висновку комісійної земельно-технічної експертизи від 29.09.2014. Відповідно до ч.3 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідач вказує у відзиві, що у висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи № 5630/10685 від 29.09.2014, вироку Київського районного суду м. Полтави від 23.04.2015 та рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 02.11.2017 року по справі № 554/10236/16-ц відсутні відомості про державну реєстрацію земельної ділянки парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога» у Державному земельному кадастрі площею 30,9 га та присвоєння їй кадастрового номера. Також у вказаних документах відсутні відомості про наявність будь якої землевпорядної документації яка б визначала, встановлювала чи підтверджувала межі земельної ділянки парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога» площею 30,9 га. За таких обставин, на думку відповідача, не можна вважати встановленим факт, що земельна ділянка яка належала [PERSON] та розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5310137000:15:014:0102 належить до земель природно-заповідного фонду, а від так до встановлення такого факту неможливо правомірно застосовувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в Постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц щодо права позивача в цій справі звертатися із негаторним позовом. Відповідач посилаючись на норми Закону України «Про природно-заповідний фонд України» вказав на те, що законом передбачено порядок створення, оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, але в матеріалах судової справи не має жодного з визначених та допустимих законом доказів факту створення об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення - парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога» площею 30,9 га. Не є належним доказом існування проекту створення та утримання об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення - парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога» на площі 30,9 га графічне зображення парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога», на якому зображено обведений темною широкою лінією замкнутий контур площею 30,9 га. Зокрема, вказаний документ не містить жодної інформації про належність його до проекту створення об`єкту природно-заповідного фонду, інформації про особу, яка його створила, про те, що графічне зображення є саме «планово-географічним матеріалом». Тому, на думку відповідача не має підстав вважати доведеним факт існування за адресою: [ADDRESS] об`єкту природно-заповідного фонду - парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення на площі 30,9 га «Перемога» та належності земельної ділянки по [ADDRESS] до земель природно-заповідного фонду України. Також, просив застосувати строк позовної давності. 25 лютого 2025 року до Шевченківського районного суду м. Полтави надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] адвоката Дігтярь Л.А., в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову з аналогічних підстав, що зазначені у відзиві відповідача [PERSON] . Також, у відзиві відповідач зазначив, що позивач обґрунтовуючи свою позовну заяву посилається на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2017 року у справі № 554/10236/16-ц, в якій [PERSON] участі не брав. Просив застосувати строк позовної давності. Разом з відзивом на позовну заяву, 25.02.2025 року представником відповідача [PERSON] адвоката Дігтярь Л.А. подано до суду клопотання про призначення судової експертизи, в якому просить: призначити у справі земельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам Науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експерта поставити наступні питання: - Чи були встановлені межі земельної ділянки парку-памятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» площею 30,9 га станом на 14.04.2010, 20.05.2010 та 29.09.2014? Чи входила земельна ділянка, що належить [PERSON] (колишні власники [PERSON] , [PERSON] ) розташована в [ADDRESS] та має кадастровий номер 5310137000:15:014:0102 до складу земель парку-памятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» станом на 14.04.2010, 20.05.2010 та 29.09.2014. 25.02.2025 від заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області надійшла відповідь на відзив [PERSON] , в якому позивач заперечив проти обставин зазначених у відзиві та прохав позов задовольнити. Позивач обґрунтовуючи свої заперечення посилався у відповіді на відзив на положення Земельного кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зазначаючи, що землі під об`єктами природно-заповідного фонду належать до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність. В зв`язку з чим, позивач вважає, що спірна земельна ділянка належить до обмежено оборотоздатних об`єктів, надання її у приватну власність із земель державної (комунальної) власності заборонено відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у справах № 554/10515/16-ц, 554/10380/16-ц, 554/10236/16-ц констатовано факт належності трьох земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103 до об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога». Прокурор вважає, що втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Тому, на його думку, втручання держави у право на мирне володіння майном [PERSON] є легітимна мета контролю за використанням цих ділянок за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами. Прокурор зазначає, що вимоги про визнання правочину недійсним відноситься саме до негаторних позовів, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17. Тому, рішення суду про усунення перешкод територіальній громаді з боку [PERSON] у користуванні спірними земельними ділянками відповідатиме легітимній меті та є ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику. Вважає, що оскільки цей позов є негаторним, то позовна давність не застосовується. 10 березня 2025 року від заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Дігтярь Л.А. В обґрунтування своїх заперечень прокурор зазначає, що посилання представника відповідача про те, що жодною нормою чинного законодавства України не передбачено правового механізму щодо визнання створених до 25.07.1992 року (дати набрання чинності Законом України «Про природно-заповідний фонд України») парків-пам`яток садово-паркового мистецтва місцевого значення є надуманими та нічим не підтвердженими. Оскільки, згідно п.2 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до приведення законодавства України у відповідність із Законом України «Про природно-заповідний фонд України» застосовуються акти законодавства в частині, що не суперечать цьому Законові. Таким чином, до парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» застосовуються положення Закону. Прокурор вважає, що до позовної заяви було надано докази, які встановлюють належність земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:014:0102 до земель природно-заповідного фонду, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. 18.03.2025 року від заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області надійшли заперечення проти клопотання про призначення судової експертизи, в яких прокурор просить відмовити представнику відповідача [PERSON] адвокату Дігтярь Л.А. в задоволенні клопотання про призначення у справі судової земель-технічної експертизи. 20.03.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Даценко Ю.І. надала заперечення на відповідь на відзив, в якому наголосила, що [PERSON] набув у встановленому законом порядку у власність земель ділянки, цільове призначення яких не землі природно-заповідного фонду, а для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач обґрунтовуючи наявність підстав для повернення спірних земельних ділянок із власності відповідача, стверджує, що спірні ділянки відносяться до земель природно-заповідного фонду, однак до позову не надає технічної документації та матеріали справи взагалі не містять відомостей які б підтверджували, що територія, на яку начебто накладаються земельні ділянки відповідача, визначена як природно-заповідний фонд з позначенням меж, координат, площі тощо. Відповідач зазначає, що Законом України «Про Державний земельний кадастр», Законом України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено порядок формування земельних ділянок, який відображається в кадастровій документації та дає змогу ідентифікувати земельні ділянки, їх межі, місце розташування, географічне положення, цільове призначення тощо. Отже, парк - пам`ятка садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» як земельна ділянка в розумінні ст. 79-1 ЗК України, має ідентифікуватися місцем її розташування, площею та межами, а головне визначатися землевпорядною документацією, що б відносило її до земель природно-заповідного фонду. Разом з тим, на його думку матеріали справи не містять документації, передбаченої Законом, яка встановлює межі, поворотні точки та дає змогу ідентифікувати земельну ділянку, а саме парк - пам`ятку садово-паркового мистецтва «Парк Перемога». Представник відповідача звертає увагу, що в Державному земельному кадастрі є зареєстровані дві земельні ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:014:0090 та 5310137000:15:017:0030 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання для розміщення міського парку культури та відпочинку «Перемога» та жодного накладення вказаних ділянок на земельні ділянки належні [PERSON] немає. Тому, відповідач вважає, що надані позивачем докази не доводять порушення відповідачем вимог законодавства в сфері використання земель природно-заповідного фонду, так як [PERSON] згідно належним чином оформленої документації та інформації внесеної до офіційних реєстрів є власником земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, які мають встановлені межі та не порушують межі зареєстрованих земельних ділянок з кадастровим номером 5310137000:15:014:0090 та 5310137000:15:017:0030 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання для розміщення міського парку культури та відпочинку «Перемога». 17.06.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Даценко Ю.І. подано клопотання про приєднання доказів, в якому прохала приєднати висновок експертів № 706 за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи, складений 04.06.2025 року Полтавським відділенням Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса. Представник відповідача [PERSON] адвокат Даценко Ю.І. подала пояснення у справі, у яких зазначила про те, що 12 березня 2025 року прийнято Закон України № 4292 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (набрав чинності 09.04.2025 року). [PERSON] в 2014 році на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу набув у приватну власність земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а тому є законним власником та добросовісним набувачем цих ділянок більше десяти років. Тому, звернення до суду Полтавською окружною прокуратурою більше ніж через 10 років з дня набуття [PERSON] земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103 у власність є безпідставним, оскільки в силу вимог статті 388 ЦК України (зі змінами згідно ЗУ № 4292 ) держава, територіальна громада не може витребувати майно від добросовісного набувача якщо з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років. Відповідач зазначає, що з часу набрання чинності змін до Цивільного кодексу України (квітень 2025) для позовів держави щодо витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - визначено спосіб захисту, порядок, строк звернення до суду, визначено обов`язок вносити депозити на рахунок суду за позовами про витребування майна та встановлено, що вказані зміни мають зворотну дію в часі. Тому, якщо позивач вважає, що земельні ділянки [PERSON] відносяться до земель природно-заповідного фонду та прохає суд повернути такі ділянки в державу, відповідно в силу вимог Закону України № 4292 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» він зобов`язаний надати до суду оцінку вартості земельних ділянок та внести вартість такого майна на депозитний рахунок суду. Проте, станом на день подання пояснень до суду, прокуратурою не вчинено жодних дій щодо виконання вимог Закону України № 4292, що унеможливлює розгляд цієї справи та є підставою для відмови у позові. 18.06.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Дігтярь Л.А. до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить: зупинити провадження у справі № 554/14143/24 за позовом Виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок територіальній громаді міста Полтави, скасування державної реєстрації земельних ділянок у ДЗК до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 554/10236/16-ц за позовом першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури до виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Полтавська міська рада, Полтавський міський парк культури та відпочинку «Перемога», Полтавська обласна рада, Департамент економічного розвитку Полтавської обласної державної адміністрації, Головне управління Держгеокадастру у м. Полтаві Полтавської області, Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління з питань містобудування та архітектури, про визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки. Ухвалами Шевченківського районного суду м. Полтави від 25.06.2025 року відмовлено представнику відповідача [PERSON] адвокату Дігтярь Л.А. у задоволенні клопотань про зупинення провадження у справі та призначення судової земельно-технічної експертизи Ухвалою суду від 25. 06.2025 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Прокурор Сорочинська О.М в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Даценко Ю.І. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] - адвокат Дігтярь Л.А. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] , [PERSON] та особа в інтересах, якої подано позов - Полтавська міська рада в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ч.3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 13.04.2010 № 155 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:15:014:0101, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 212138 від 02.07.2010). Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:15:014:0101, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрована в Державному земельному кадастрі 06.07.2010 на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок. 22 жовтня 2014 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В., зареєстровано в реєстрі за № 3292. Згідно п. 1 Договору продавець передав у власність (продав), а Покупець, прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , і сплатив за неї грошову суму у порядку та на умовах передбачених цим договором. Кадастровий номер земельної ділянки - 5310137000:15:014:0101. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Категорія земель: землі житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 100622,00 (сто тисяч шістсот двадцять дві) гривні, які Представник Продавця повністю отримав при підписання Договору. Підписання цього договору Продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку за продану нерухомість та свідчить про відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру (п. 2. Договору). Згідно п.4. Договору купівлі-продажу Продавець стверджує, що: - згадана в договорі земельна ділянка на момент укладення цього договору не продана, іншим способом не відчужена, не обтяжена, завдатків щодо неї не отримано, у спорі та під заставою ( в тому числі податковою), забороною (арештом) не перебуває; - судового спору щодо нього, а також прав у третіх осіб ( в тому числі за шлюбним договором, іншими речовими правами) як в Україні, так і за її межами немає; - як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, як юридична адреса не використовується; не надано в користування наймачам (орендарям), договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах; - на момент оформлення цього договору не має заборгованості по сплаті податків та інших послуг, пов`язаних з користуванням земельної ділянки; - відсутність заборони відчуження та іпотеки нерухомого майна, яке є предметом цього договору, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, виданих приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. Пунктом 11 Договору передбачено, що відповідно до ч.4. ст. 344 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає у Покупця з моменту державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:014:0101 зареєстровано 22.10.2014 року приватним нотаріусом Святецькою І.В. за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 483043653101, номер відомостей про речове право: 7424495). [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 13.04.2010 № 155 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:15:014:0102, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 212137 від 02.07.2010). Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:15:014:0102, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрована в Державному земельному кадастрі 06.07.2010 на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок. 14 серпня 2014 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2736. Предметом за договором купівлі-продажу згідно п. 1 є те, що Продавець [PERSON] передає, а Покупець [PERSON] приймає у власність земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової та громадської забудови), розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5310137000:15:014:0102. 05 листопада 2014 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В., зареєстровано в реєстрі за № 3429. Згідно п. 1 Договору продавець передав у власність (продав), а Покупець, прийняв у власність (купив) земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , і сплатив за неї грошову суму у порядку та на умовах передбачених цим договором. Кадастровий номер земельної ділянки - 5310137000:15:014:0102. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Категорія земель: землі житлової та громадської забудови. Вид використання земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 70580,00 (сімдесят тисяч п`ятсот вісімдесят ) гривні, які Продавець повністю отримав при підписання Договору. Підписання цього договору Продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку за продану нерухомість та свідчить про відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру (п. 2. Договору). Згідно п.4. Договору купівлі-продажу Продавець стверджує, що: - згадана в договорі земельна ділянка на момент укладення цього договору не продана, іншим способом не відчужена, не обтяжена, завдатків щодо неї не отримано, у спорі та під заставою ( в тому числі податковою), забороною (арештом) не перебуває; - судового спору щодо нього, а також прав у третіх осіб ( в тому числі за шлюбним договором, іншими речовими правами) як в Україні, так і за її межами немає; - як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, як юридична адреса не використовується; не надано в користування наймачам (орендарям), договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах; - на момент оформлення цього договору не має заборгованості по сплаті податків та інших послуг, пов`язаних з користуванням земельної ділянки; - відсутність заборони відчуження та іпотеки нерухомого майна, яке є предметом цього договору, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, виданих приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою І.В. Пунктом 11 Договору передбачено, що відповідно до ч.4. ст. 344 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає у Покупця з моменту державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:014:0102 зареєстровано 05.11.2014 року приватним нотаріусом Святецькою І.В. за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 431287653101, номер відомостей про речове право: 757385). [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 13.04.2010 № 155 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:15:014:0103, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 212136 від 02.07.2010). Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5310137000:15:014:0103, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрована в Державному земельному кадастрі 06.07.2010 на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок. 16 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гофман Е.Л. зареєстровано в реєстрі за № 3224. Відповідно до п.1.1. Договору [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 5310137000:15:014:0103, що знаходиться в [ADDRESS] , сплативши за неї грошову суму, вказану у п. 2. Цього Договору. Земельну ділянку передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової та громадської забудови). Продавець гарантує, що ця земельна ділянка вільна від будь-яких обтяжень чи обмежень щодо використання її за цільовим призначенням (п.1.3-1.4. Договору). Продаж цей вчинено за 100622 (сто тисяч шістсот двадцять дві) гривні 00 копійок, які Продавець одержала повністю від Покупця до підписання цього Договору. Своїм підписом під цим договором Продавець, підтверджує факт повного розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру (п.2.1. Договору). Згідно з п. 3.3. -3.5. Договору Продавець продала, а Покупець купив за даним договором земельну ділянку вільну від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб, про яких в момент складання договору Продавець чи Покупець не міг не знати. Продавець свідчить, що згадана земельна ділянка до цього часу нікому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі і під забороною не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесена. Відсутність заборони відчуження земельної ділянки підтверджується витягами за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16.08.2014 року. Право власності на придбане майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає у Покупця з дня такої реєстрації відповідно до закону (п.5.4. Договору). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5310137000:15:014:0103 зареєстровано 16.08.2014 року приватним нотаріусом Гофман Е.Л. за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 4328758553101, номер відомостей про речове право: 6702163). Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які мають цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової та громадської забудови). Поряд з цим, прокурор обґрунтовує позов тим, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103 відносяться до об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога». Тому, виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі підлягає встановленню обставина, чи відносяться спірні земельні ділянки, що перебувають у власності [PERSON] до земель природно-заповідного фонду, зокрема парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Перемога». Конституцією України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; об`єктом права власності Українського народу. Відповідно до статті 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» завдань суду як державної правозахисної інституції суд, здійснюючи правосуддя у сфері земельних правовідносин, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод громадянина, інтересів юридичних осіб, суспільства і держави. Згідно з статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж. Відповідно до статті 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: обов`язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об`єкти; єдності методології ведення Державного земельного кадастру; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Державного земельного кадастру, законності їх одержання, поширення і зберігання; безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, що змінюються; документування всіх відомостей Державного земельного кадастру. Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; відомості про заходи щодо охорони земель і ґрунтів; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку; відомості про земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. \~ \~ \~ \~ Відповідно до статей 56-59 Закону України «Про природно - зповідний фонд України» Державний кадастр територій та об`єктів природно-заповідного фонду є системою необхідних і достовірних відомостей про природні, наукові, правові та інші характеристики територій та об`єктів, що входять до складу природно-заповідного фонду. Державний кадастр територій та об`єктів природно-заповідного фонду ведеться з метою оцінки складу та перспектив розвитку природно-заповідного фонду, стану територій та об`єктів, що входять до нього, організації їх охорони й ефективного використання, планування наукових досліджень, а також забезпечення державних органів, заінтересованих підприємств, установ та організацій відповідною інформацією, необхідною для вирішення питань соціально-економічного розвитку, розміщення продуктивних сил та в інших цілях, передбачених законодавством України. Державний кадастр територій та об`єктів природно-заповідного фонду містить відомості про правовий статус, належність, режим, географічне положення, кількісні і якісні характеристики цих територій та об`єктів, їх природоохоронну, наукову, освітню, виховну, рекреаційну й іншу цінність. Державний кадастр територій та об`єктів природно-заповідного фонду ведеться центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища та його органами на місцях за рахунок державного бюджету. Первинний облік кадастрових відомостей щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється адміністраціями природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків загальнодержавного значення, а також підприємствами, установами та організаціями, у віданні яких перебувають інші території та об`єкти природно-заповідного фонду, за їх рахунок. Формами кадастрової документації є картки первинного обліку і державні кадастри територій та об`єктів природно-заповідного фонду міст, районів, областей, Автономної Республіки Крим та України. Зміст кадастрової документації та строки подання документів первинного обліку визначаються централ ним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища. Тобто, як Законом України «Про Державний земельний кадастр» так і Законом України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено порядок формування земельних ділянок, який відображається в кадастровій документації та дає змогу ідентифікувати земельні ділянки, їх межі, місце розташування, географічне положення, цільове призначення та ін. необхідні дані. Прокурор обґрунтовуючи позов про повернення земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103 територіальній громаді Полтавської міської ради, вважав, що ним надано докази, що підтверджують факт створення та існування парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемога», до якого на думку позивача також належать спірні земельні ділянки. Як вбачається з наданого прокурором рішення виконавчого комітету Полтавської обласної Ради депутатів трудящих від 24.12.1970 року № 555 «Про затвердження пам`яток природи місцевого значення» радою затверджено та взято під охорону пам`ятки природи місцевого значення, згідно з додатком; з метою збереження та догляду, пам`ятки природи вирішено закріпити за підприємствами, організаціями, установами, учбовими закладами та передати їх під охорону з врученням підприємствам, організаціям, установам, учбовим закладам і іншим користувачам паспорти, охоронні зобов`язання та Положення «Про охорону пам`яток природи на території Української РСР». Як слідує з додатку до рішення від 24.12.1970 року № 555 пам`яткою природи місцевого значення визначено Парк «Перемога» за адресою: м. Полтава, Першотравневий проспект № 20, який засновано в 1803 році. Площа 10 га. Згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної Ради народних депутатів від 22.11.1984 № 453 «Про мережі територій і об`єктів природно-заповідного фонду області згідно нової класифікації», затверджено мережі територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення згідно діючої класифікації, додатки 1-4, в додатку якого зазначено, що парк «Перемоги», площею 30,9 га включено до переліку територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. В матеріалах справи наявна копія охоронного зобов`язання, яке видано Держуправлінням екоресурсів в Полтавській області від 20.08.2001, на підставі рішення облвиконкому № 555 від 24.12.70 р., зареєстроване за № 340, яким Дирекція міського парку культури і відпочинку дала зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження оголошення (організованого) парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк «Перемоги» в межах міста Полтава загальною площею 30,9 га. Отже, досліджені судом рішення виконавчого комітету Полтавської обласної Ради та охоронне зобов`язання свідчать про те, що радою визначено територію парку «Перемоги» об`єктом природно-заповідного фонду та включено до територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. Разом з тим, вказані документи в розумінні статті 79-1 ЗК України, Закону України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про природно-заповідний фонд України» не є правовстановлюючими документами та документами, що свідчили б про формування земельної ділянки парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк «Перемоги». З них не можливо встановити межі, прив`язку до поворотних точок в системі Державного земельного кадастру, відсутній кадастровий номер, а тому вони не підтверджують формування у встановленому законом порядку земельної ділянки - парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемоги». Суд не бере до уваги наданий прокурором план парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемоги» виготовлений ДП «Лубнигеодезія», який є додатком до охоронного зобов`язання, як доказ формування земельної ділянки, і вважає цей доказ недопустимим, оскільки він складений в довільній формі, без зазначення поворотних точок, координат, периметру, опису меж, даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі, відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка тощо. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження повноважень ДП «Лубнигеодезія» щодо складання такого планово-картографічного плану парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемоги». Також, в матеріалах справи відсутній договір № 4712 «Д» -1П від 28.12.1999 року та додатковий договір № 4712 «Д» - 1П від 01.11.2000 року на надання послуг по виготовленню планово-картографічного матеріалу районів Полтавської області з нанесенням територій та об`єктів природно-заповідного фонду, укладений між Державним управлінням екоресурсів в Полтавській області та Державним топографо-геодезичним підприємством «Лубнигеодезія». Суд критично\~оцінює як\~доказ лист\~Департаменту з\~питань нафтогазового\~комплексу,\~промисловості,\~екології та\~природних ресурсів\~Полтавської обласної\~державної адміністрації\~від 25.12.2013\~№ 2069/106-14,\~оскільки лист\~адресовано судді\~Полтавського окружного\~адміністративного суду,\~стосується розгляду\~іншої адміністративної\~справи,\~та у\~листі перелічено\~рішення виконавчого\~комітету \~Полтавської обласної\~ради,\~якими парк\~-\~пам`ятка садово-паркового\~мистецтва «Парк\~«Перемоги» віднесено\~до об`єктів\~природно-заповідного\~фонду та\~зроблено власні\~висновки щодо\~цих рішень,\~які не\~встановлюють та\~не доводять\~формування земельної\~ділянки з\~встановленими межами\~парку -\~пам`ятки садово-паркового\~мистецтва «Парк\~«Перемоги».При цьому,\~з листа\~неможливо встановити,\~чи є\~спірні земельні\~ділянки з\~кадастровими номерами\~ 5310137000:15:014:0101,\~5310137000:15:014:0102,\~5310137000:15:014:0103\~землями природно-заповідного\~фонду,\~чи накладаються\~вони на\~земельну ділянкупарку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемоги», тому, такий доказ суд відхиляє. Неспроможними є також посилання позивача на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2014 року у справі № 816/4424/13-а. Оскільки, предметом адміністративного позову було скасування рішення Полтавської міської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою земельної ділянки за адресою: м. Полтава, просп. Першотравневий, 20» та питання формування земельної ділянки парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемоги» не було предметом розгляду. Разом з тим, як вбачається з наданих представником Відповідача доказів, факт формування земельної ділянки парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемоги» та віднесення спірних земельних ділянок до земель природно-заповідного фонду не встановлений. Зокрема, суд бере до уваги, що в матеріалах справи, є лист Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 17 березня 2025 року № 29-16-0.331-1082/2-25, в якому зазначено, що: «Згідно даних Державного земельного кадастру, відомості про межі територій парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» не внесені. Відомості про обмеження у використанні земель, в межах територій даного об`єкту не зареєстровані. За інформацією відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площео 30,9 га під розміщення об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парку Перемоги» відсутній у місцевому фонді документації із землеустрою та не внесений до «Переліку документації із землеустрою місцевого фонду документації із землеустрою у м. Полтава, що передається до державного фонду документації із землеустрою». Також, в матеріалах справи є відповідь на адвокатський запит адвокату Людмилі Дігтярь від Департаменту земельних і водних ресурсів та земельного кадастру № 01-04-01.2-14/419 від 21.02.2025, в якій зазначено, що будь-які планово картографічні матеріали, технічні документації із землеустрою, які б визначали, встановлювали чи підтверджували межі та площу 30,9 га території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» в архіві Департаменту відсутні. Разом з тим, судом досліджено інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, згідно якої в Державному земельному кадастрі є зареєстровані дві земельні ділянки з кадастровим номером 5310137000:15:014:0090, площею 12,4954 га та з кадастровим номером 5310137000:15:017:0030, площею 12,2151 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; вид використання: для розміщення міського парку культури та відпочинку «Перемога», в графі відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку зазначено Територіальна громада міста Полтава в особі Полтавської міської ради. В матеріалах справи наявні надані відповідачем графічні зображення вказаних земельних ділянок, які свідчать, що порушення меж (накладення) земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0090 та 5310137000:15:017:0030 (землі з видом використання: для розміщення міського парку культури та відпочинку «Перемога») на земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103, які належать [PERSON] на праві власності немає. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.05.2025 по справі № 357/7006/24 щодо витребування на користь держави земельної ділянки з незаконного володіння особи, дійшов висновку, що «доказами накладення однієї земельної ділянки на іншу повністю чи частково або відсутність такого накладення, у разі розбіжності у правовстановлюючих документах на землю та/або документації із землеустрою, є документи сформовані кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника або користувача, майбутнього власника або користувача, або висновку експерта у земельно-технічній експертизі.». Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04.12.2022 у справі № 619/2766/19, від 17.09.2024 у справі № 686/27476/21, від 31.05.2023 у справі № 515/1315/18. Тобто, належним та допустимим доказом на підтвердження чи спростування обставин у цій справі, а саме чи відносяться земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103 до меж об`єкту природно-заповідного фонду - парку пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» можуть бути тільки: документи сформовані кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки або висновок експерта у земельно-технічній експертизі. Так, в матеріалах справи наявний висновок експертів № 706 за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи по заяві [PERSON] від 25.04.2025 року, який складено 04 червня 2025 року експертами Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф.. М.С. Бокаріуса» ( надалі висновок № 706). Згідно висновку № 706 об`єктом дослідження є земельні ділянки з кадастровими номерами: 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103, які належать на праві приватної власності [PERSON] , земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:017:0030, 5310137000:15:014:0090 та земельна ділянка загальною площею 30,9 га за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований парк пам`ятка садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» (згідно рішення виконавчого комітету Полтавської обласної Ради депутатів трудящих № 555 від 24.12.1970 та охоронного зобов`язання № 340 від 27.05.2001). Предметом дослідження є визначення порушення меж (або накладання) земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103, які належать на праві приватної власності [PERSON] з земельними ділянками з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0090, 5310137000:15:017:0030 та земельною ділянкою загальною площею 30,9 га за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований парк пам`ятка садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» (згідно рішення виконавчого комітету Полтавської обласної Ради депутатів трудящих № 555 від 24.12.1970 та охоронного зобов`язання № 340 від 27.05.2001) відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки. Надаючи відповідь на питання чи є порушення меж (або накладання) земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103 з земельною ділянкою загальною площею 30,9 га за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований парк пам`ятка садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» експертами вказано наступне: «В наданих на дослідження матеріалах наявне охоронне зобов`язання № 340 від 27.05.2001 та схема земельної ділянки загальною площею 30,9 га за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований парк пам`ятка садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» (згідно рішення виконавчого комітету Полтавської обласної Ради депутатів трудящих № 555 від 24.12.1970 та охоронного зобов`язання № 340 від 27.05.2001). Дослідженням встановлено, що в наданій копії земельної ділянки загальною площею 30,9 га за адресою: [ADDRESS] , відсутні фізичні характеристики земельної ділянки за якими можливо визначити фактичне землекористування земельною ділянкою, а саме: - \~ \~ \~ \~координати поворотних точок меж земельної ділянки; - \~ \~ \~ \~лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки. У відповідь на адвокатський запит адвоката Юлії Даценко, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області листом від 17.03.2025 № 29-16-0.331-1082/2-25 зазначає наступне: «… Згідно даних Державного земельного кадастру, відомості про межі територій парку пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» не внесені. Відомості про обмеження у використанні земель, в межах територій даного об`єкту, не зареєстровані. За інформацією відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 30,9 га під розміщення об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парку Перемоги» відсутній у місцевому фонді документації із землеустрою та не внесений до «Переліку документації із землеустрою місцевого фонду документації із землеустрою у м. Полтава, що передається до державного фонду документації із землеустрою». За результатом проведення комісійної земельно-технічної експертизи експертами надано наступні висновки: «1. Дослідженням даних Публічної кадастрової карти України встановлено, що три земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103, які на праві власності належать [PERSON] , не мають спільної межі з земельними ділянками з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0090 та 5310137000:15:017:0030, які є землями комунальної власності (землі рекреаційного призначення). Таким чином, порушення меж (або накладення) вказаних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103, які належать на праві приватної власності [PERSON] з земельними ділянками з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0090 та 5310137000:15:017:0030 відсутні. Провести дослідження чи є порушення меж (або накладання) земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103, які належать на праві приватної власності [PERSON] з земельною ділянкою загальною площею 30,9 га за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований парк-памятка садово-паркового мистецтва «Парк Перемога» (згідно рішення виконавчого комітету Полтавської обласної ради депутатів трудящих № 555 від 24.12.1970 та охоронного зобов`язання № 340 від 27.05.2001), не представляється можливим за відсутності у місцевому фонді Держгеокадастру документації із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] .». Судом встановлено, що вказаним експертним висновком надано відповіді на всі поставлені перед експертом питання, відповіді чіткі та однозначні, висновок відповідає вимогам належності, достовірності та допустимості. Отже, суд приходить до обґрунтованого висновку, що враховуючи вимоги Земельного кодексу України, Закону України «Про державний земельний кадастр», «Про природно-заповідний фонд України», відомості Державного земельного кадастру щодо реєстрації та формування земельних ділянок, зокрема парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога», то земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103, які на праві власності належать [PERSON] не мають спільної межі та не входять до територій парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога», оскільки межі такого парку не встановлювалися, земельна ділянка не формувалась, кадастровий номер не присвоювався та загалом відсутні документи щодо формування такої земельної ділянки, що підтверджено висновком експертів № 706 за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи по заяві [PERSON] від 25.04.2025 року, який складено 04 червня 2025 року експертами Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф.. М.С. Бокаріуса». Доводи прокурора\~про те,\~що доказом\~розташування спірних\~земельних ділянок\~в межах\~парку \~пам`ятки садово-паркового\~мистецтва «Парк\~Перемога» є\~висновок комісійної\~судової земельно-технічної\~експертизи №\~5630/10685\~від 29.09.2014\~є неспроможними,\~виходячи з\~наступного.\~Приписами ЦПК\~України передбачено\~призначення експертизи\~судом,\~підставою для\~проведення якої\~є відповідна\~ухвала суду\~(ст.ст.\~103,\~104\~ЦПК України)\~або її\~проведення на\~замовлення учасників\~справи,\~і в\~такому випадку\~підставою проведення\~експертизи є\~договір з\~експертом (ст.\~106\~ЦПК України,\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судову\~експертизу»).\~Але,\~ вказана експертиза\~проводилася не\~за матеріалами\~цієї справи,\~не за\~ухвалою суду\~та не\~на замовлення\~учасника справи.\~ При\~цьому,\~висновок \~наданий позивачем,\~виконаний в\~кримінальному провадженні,\~в якому\~сторони цієї\~справи участі\~не приймали. Дослідження об`єкта здійснювалось виключно на підставі наданого прокуратурою міста Полтави, на вимогу експерта, плану та каталогу координат меж парку - пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк Перемога». При цьому, у ньому зазначено, що межа земельної ділянки отримана шляхом перетворення растрового зображення в цифровий вигляд. Це означає, що експерт надав свій висновок щодо накладення меж земельних ділянок не на підставі інформації з Державного земельного кадастру, правовстановлюючих документів, які мають містити відомості про координати поворотних точок меж земельних ділянок (ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр»), а на підставі виготовленого прокуратурою цифрового зображення земельної ділянки, що є недопустимим доказом та ставить під сумнів достовірність та правомірність такого висновку. Окрім того, матеріали справи не містять доказів, що прокуратура мала повноваження та сертифікат, що дає право на формування каталогу координат поворотних точок земельних ділянок. Тому, суд відхиляє висновок експерта як неналежний доказ, враховуючи, що в матеріалах справи є висновок експертів № 706 за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи по заяві [PERSON] від 25.04.2025 року, який складено 04 червня 2025 року експертами Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. Проф.. М.С. Бокаріуса», який спростовує обставини викладені в висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи № 5630/10685 від 29.09.2014. Суд також погоджується з доводами відповідачів, про те, що вирок Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2015 року, яким на думку прокурора встановлено незаконність надання у приватну власність 17 земельних ділянок на території парку «Перемога» не є обов`язковим для суду. Відповідно до статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Але в цій справі не розглядаються цивільно-правові наслідки службової недбалості [PERSON] , стосовно якого ухвалено вирок. При цьому, вироком лише встановлено факт неналежного виконання своїх службових обов`язків завідуючим Полтавським сектором охорони навколишнього природного середовища [PERSON] . Зокрема, як вбачається з вироку та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 02.07.2015 [PERSON] засуджено за те, що «за відсутності чітких меж території парку, він мав можливість відмовити у погодженні землеволодіння». Тобто, судами першої та апеляційної інстанції в кримінальному провадженні відносно [PERSON] навпаки встановлено, що межі парку на час прийняття рішень про погодження [PERSON] не були встановлені. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.(частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц, провадження № 14-740цс19, постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц, провадження № 61-10819св20). Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). З огляду на те, що відповідач надав належні і допустимі докази, сформовані спеціалістами, а позивач не спростував обставин, підтверджених цими доказами, не надав доказів того, що земельні ділянки з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103 належать до земель природно-заповідного фонду та розміщення на них об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парку Перемоги», не подав до суду висновку земельно-технічної експертизи та не заявляв клопотання про призначення такої експертизи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивачем у порушення вимог процесуального права не виконано свого обов`язку в частині доказування порушеного права держави, в інтересах якої подано позов прокурором. При цьому посилання прокурора про використання у якості преюдиції сторонами цієї справи обставин, встановлених у рішеннях Октябрського районного суду м. Полтави від 02.11.2017 по справі № 554/10515/16-ц, по справі № 554/10236/16-ц, по справі № 554/10380/16-ц є безпідставним та не заслуговує на увагу, враховуючи те, що вказані справи мали інший склад учасників ніж у цій справі. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 522/7758/14-ц та встановив, що: «Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. ВС зауважив, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках ці обставини встановлюються на загальних підставах». Так, позивачем у справах № 554/10515/16-ц, № 554/10236/16-ц, № 554/10380/16-ц був заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури, а у справі, що розглядається (№ 554/14143/24) виконувач обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради. Водночас, відповідачами у справах № 554/10515/16-ц, № 554/10236/16-ц, № 554/10380/16-ц були: виконавчий комітет Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківська районна у місті Полтаві рада, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У справі ж № 554/14143/24 відповідачами є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Предметом позову по справах № 554/10515/16-ц, № 554/10236/16-ц, № 554/10380/16-ц було визнання недійсним та скасування рішень про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, у справі № 554/14143/24 предметом є: визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, повернення земельних ділянок територіальній громаді міста Полтава, скасування державної реєстрації земельних ділянок у ДЗК. Тобто, у справах № 554/10515/16-ц, № 554/10236/16-ц, № 554/10380/16-ц та справі, що розглядається № 554/14143/24 беруть участь не ті ж самі учасники, склад позивачів та відповідачів інший, предмет та підстави спору різні, а відповідач [PERSON] , що є учасником справи № 554/14143/24 не був учасником справ 554/10515/16-ц, № 554/10236/16-ц, № 554/10380/16-ц взагалі, в зв`язку з чим ( враховуючи висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/7758/14-ц) преюдиційний характер рішень на які посилається позивач втрачається та обставини мають доказуватися в загальному порядку. Таким чином, прокурором не доведено, а представником Відповідача спростовано факт перебування спірних земельних ділянок в межах земель природно заповідного фонду, тому, відсутні підстави для їх повернення з володіння Відповідача на користь територіальної громади. Щодо способу захисту. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Віндикаційний позов це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. 09.04.2025\~набрав чинності\~ЗУ «Про\~внесення змін\~до Цивільного\~кодексу України\~щодо посилення\~захисту прав\~добросовісного набувача»від 12 березня 2025 року № 4292. За положеннями\~ст.\~388\~ЦК України\~в редакції\~Закону від\~09.04.2025\~ належним\~способом захисту\~держави є\~саме витребування\~майна з\~чужого незаконного\~володіння. Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу. Норми цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. У постанові ВП ВС від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) суд підтвердив, що належним способом захисту є саме віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, зазначивши, що визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким передано земельну ділянку у власність фізичної особи, та державного акта на право власності на земельну ділянку, не приведе до відновлення порушених прав та інтересів позивача. Тобто, Законом України № 4292 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» чітко встановлено спосіб захисту, який не передбачає будь якого подвійного тлумачення. Окрім того, судом встановлено, що рішеннями Октябрського районного суду м. Полтави від 02.11.2017 у справах № 554/10515/16-ц, № 554/10380/16-ц, № 554/10236/16-ц, відмовлено у витребуванні з чужого незаконного володіння [PERSON] земельних ділянок з кадастровими номерами 5310137000:15:014:0101, 5310137000:15:014:0102, 5310137000:15:014:0103. Вказані рішення суду не оскаржувалися прокуратурою. Тобто, з часу набрання чинності змін до Цивільного кодексу України (квітень 2025) для позовів держави щодо витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - визначено спосіб захисту, порядок, строк звернення до суду, визначено обов`язок вносити депозити на рахунок суду за позовами про витребування майна та встановлено, що вказані зміни мають зворотну дію в часі. Проте, прокурором не виконано вимоги Закону України № 4292, не надано оцінки земельної ділянки, не внесено коштів на депозитний рахунок суду. Тому, обраний прокурором спосіб судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є не ефективним та не відповідає вимогам статті 391 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у позові. Суд вважає не релевантною до вказаних обставин справи та правового регулювання позицію ВП ВС викладену у постанові від 20.06.2023 по справі № 554/10517/16-ц, оскільки станом на час розгляду цієї справи законодавцем врегульовано питання визначення способів захисту держави статтею 391 ЦК України, вказавши, що спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу. Згідно з приписами частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. Оскільки у позові в цій справі необхідно відмовити з огляду на його безпідставність, питання про застосування позовної давності суд в цій справі не вирішує. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed