Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Позивач Берестинська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернулася до суду з позовом, в якому просить: припинити право власності відповідача на земельні ділянки з кадастровими номерами 6323180800:01:003:0169, 6323180800:01:003:0168, площами 4,647 та 4,6493 га відповідно, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території с. Власівка Берестинського району Харківської області шляхом їх примусового відчуження у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Позовна заява обґрунтована тим, що на території Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області, а саме в селі Власівка, знаходяться земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6323180800:01:003:0169 площею 4,647 га та 6323180800:01:003:0168 площею 4,6493 га, які відповідно до реєстру речових прав на нерухоме майно належать [PERSON] , [INFO] . Відповідно до актового запису про смерть № 05 від 28.03.2016 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №131594094 [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . На підставі рішення позачергової сесії Кегичівської селищної ради від № 8302 та від 15.03.2024 № 8303, селищна рада взяла під управління спадщину [PERSON] , до складу якої входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 6323180800:01:003:0169 та 6323180800:01:003:0168. В подальшому, 07.05.2024 Кегичівською селищною радою вказані земельні ділянки передані в оренду ТОВ «Труд-2012». Відповідно до відомостей, наданих приватним нотаріусом Кегичівської нотаріальної контори, на підставі заповіту померлої [PERSON] серії [NUMBER] , 01.04.2016 відкрито спадкову справу, зареєстровану в Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 58797165 відповідно до якої єдиний спадкоємцем є її син, а саме [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину матері, до якої, зокрема, входять зазначені земельні ділянки. Разом із цим, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] російської федерації та на підставі паспорту громадянина серії [NUMBER] , виданого 25.07.2011 ТП № 2 ОУ ФМС росії по Московській області, код підрозділу 500-200, є громадянином російської федерації. Відповідно до листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 6.5-14593/6-24 [PERSON] з питань набуття громадянства України, отримання тимчасової/постійної посвідки на проживання в Україні в установленому порядку не звертався. За положенням ЦК України щодо спадкування, спадкоємець, який прийняв спадщину та у встановленому законом порядку не відмовився від неї, є власником із часу її відкриття, незалежно від того, чи було видано свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Водночас, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (правова позиція викладена в постанові ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі №910/10987/18). Враховуючи зазначене, [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] , прийняв спадщину з моменту її відкриття, а саме 01.04.2016. Проте являючись громадянином Російської Федерації протягом року не відчужив набуту у власність, в порядку спадкування земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Таким чином, відповідачем не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, а отже земельні ділянки з кадастровими номерами 6323180800:01:003:0169 та 6323180800:01:003:0168 підлягають конфіскації за рішенням суду. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі та пояснення сторін. 1. Виклад позиції позивача. Під час судового розгляду прокурор Кегичівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області Татоян А.А. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, зокрема, припинити право власності громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина РФ серії [NUMBER] , виданий 25.07.2011 ТП №2 ОУ ФМС РФ по Московській області, на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6323180800:01:003:0169 площею 4,647 га та земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 6323180800:01:003:0168 площею 4,6493 га, які успадковані ним після смерті [PERSON] , але не оформлені спадкоємцем у встановленому законом порядку, шляхом конфіскації у власність держави Україна в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. У вступному та заключному слові, а також впродовж судового розгляду прокурор Татоян А.А. зазначав, що відповідач [PERSON] є іноземним громадянином, зокрема, громадянином Російської Федерації. 01.04.2016 року відповідач успадкувала майно [PERSON] , яка померла [INFO] . До складу спадщини увійшли земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 6323180800:01:003:0169 площею 4,647 га та 6323180800:01:003:0168 площею 4,6493 га, які розташовані на території Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області, оскільки 01.04.2016 відкрито спадкову справу, зареєстровану в Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 58797165 відповідно до якої єдиний спадкоємцем є її син, а саме [PERSON] , [INFO] , який прийняв спадщину матері, до якої, зокрема, входять зазначені земельні ділянки. Зазначив, що відповідач прийняв спадок після смерті матері, а саме звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадку після смерті [PERSON] та отримав свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, про що свідчить копія свідоцтва, яка міститься в Спадковій справі за № 46/2016. Крім цього, допитані в судовому засіданні свідки повідомили, що відповідач був обізнаний щодо наявності двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які за життя належали його матері, користувався ними, шляхом здачі в оренду, але не оформлював право власності на них, оскільки розумів необхідність їх відчуження протягом року. Тобто, вважав, що відповідач з квітня 2016 року мав можливість отримати свідоцтва на право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом, але зловживаючи своїм правом, не скористався цим, задля того, щоб користуватися ними в подальшому. Враховуючи зазначене, зазначив, що [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] , прийняв спадщину з моменту її відкриття, а саме 01.04.2016. Проте являючись громадянином Російської Федерації протягом року не відчужив набуту у власність, в порядку спадкування земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Таким чином, відповідачем не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, а отже земельні ділянки з кадастровими номерами 6323180800:01:003:0169 та 6323180800:01:003:0168 підлягають конфіскації за рішенням суду. В цьому прокурор Татоян А.А. вбачає порушення вимог ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України та ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, що є підставою для конфіскації спірних земельних ділянок у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на підставі ст. 145 ЗК України. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Харківській області з відповідним позовом не зверталося та не має такого наміру, то наявні підстави для звернення з позовом в інтересах держави прокурора на підставі ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Позивач Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не направило свого представника для участі в судовому засіданні, разом з тим, представник Чернявський А.В., що має право вчиняти дії від імені позивач, надіслав на електронну адресу Кегичівського районного суду письмові пояснення, у яких просить задовольнити позов керівника Берестинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області до [PERSON] про припинення права власності на земельні ділянки шляхом конфіскації. Обґрунтовуючи правову позицію позивача, представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Чернявській А.В. зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі у зв`язку з наступним. Відповідно до положень частини 1 статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. За змістом статей 41, 64 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить „ до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною 5 статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Водночас, частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України, допускається можливість отримання такими особами земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення у спадщину, але з умовою їх наступного відчуження протягом року. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу частин 1 та 2 статті 78, частини 1 статті 79 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Разом з тим, відповідно до статті 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом; є) примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності. Згідно зі статтею 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. У разі порушення вимог статті 130 цього Кодексу щодо граничної площі земель сільськогосподарського призначення, що можуть перебувати у власності однієї особи, земельні ділянки, площа яких перевищує зазначені граничні розміри, конфіскуються за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. З викладеного вище випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише тільки громадянам України. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного , публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом відповідача - власника спірної земельної ділянки, оскільки остання до цього часу земельну ділянку не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. За таких обставин, вважають, що позовні вимоги про припинення права власності на земельну ділянку, шляхом їх конфіскації підлягають задоволенню. 2. Виклад позиції відповідача. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] громадянства України та зареєстрованого у передбаченому законом порядку місця проживання в Україні не має, є громадянином Російської Федерації, паспортизований паспортом громадянина Російської Федерації [NUMBER] , що виданий 25.07.2011 року, видавник: ТП № 2 ОУФМС Росії по Московській області по Дмитрівському муніципальному району; проживає в [ADDRESS] , а відтак, є іноземцем, відповідно до вимог ч.1 ст.496 ЦПК України. Згідно із ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. На підставі Закону України від 01.12.2022 року, який набрав чинності 23.12.2022 року «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року, та Протоколу до вказаної Конвенції від 28.03.1997 року, а також Україна вийшла із вказаної Конвенції та протоколу до неї, тому, враховуючи, що відповідач [PERSON] не має зареєстрованого у передбаченому законом порядку місця проживання в Україні, суд здійснював його повідомлення та виклик у судові засідання під час розгляду справи по суті належним способом, передбаченим ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам ч.11 ст.128 ЦПК України. Оголошення про виклик відповідача у судові засідання, розміщені на веб-сайті «Судова влада України». Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув до суду повторно без поважних причин, відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, що викладена в ухвалі про відкриття провадження не подав без поважних причин. За вказаних обставин, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] , оскільки його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. При цьому, суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №918/539/16. 3. Виклад позиції третіх осіб. Третя особа Кегичівська селищна рада Харківської області в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалася, повноважного представника не направила. Представник третьої особи ТОВ «Труд-2012» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, але своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався. При цьому, на адресу суду від третьої особи ТОВ «Труд-2012» 08.04.2025 надійшло пояснення в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Так, в своїх поясненнях зазначили наступне:

Outcome: approved