Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

У лютому 2025 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (станом на 01.05.2025 перейменовано на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) звернулось ТОВ «Цикл Фінанс» (надалі\~позивач) з позовом про стягнення з [PERSON] (надалі - відповідач) заборгованості за Кредитним договором №22035000523850 від 30.07.2021 у розмірі 21 232,37 грн., судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.07.2021 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (далі\~АТ «Банк Кредит Дніпро») та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 22035000523850 від 30.07.2021 (далі\~Кредитний договір), відповідно до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 30.07.2022. В подальшому, 28.03.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивачем було укладено Договір факторингу №28/03/2024, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами. Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на час звернення до суду борг відповідача за Кредитним договором становить 21\~232,37 грн., яка складається з суми боргу по тілу кредиту 16\~752,12 грн., сума боргу по відсоткам\~0,22 грн., заборгованість по комісії\~4480,03 грн.. Відтак, позивач просить стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою від 14.02.2025 було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням сторін). Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Представник позивач в судове засідання не з`явилась, в позові зазначили про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився, письмового відзиву на позов не надав, про причини неявки не повідомив, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 30.07.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено Кредитний договір №22035000523850 шляхом підписання заяви-згоди № 1176141 від 30.07.2021. Кредит було надано шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта [NUMBER] , відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро». Відповідно до договору відповідач отримав кредит у розмірі 30 000,00 грн. строком на 12 місяців (до 30.07.2022), та зобов`язався повернути їх в порядку і на умовах, передбачених договором, сплатити проценти за користування кредитними коштами за ставкою 0,001% річних на строкову заборгованість за кредитом. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 30.07.2021 по 29.11.2021 - 5% від суми кредиту, з 30.11.2021 по 27.02.2022 - 4% від суми кредиту, з 28.02.2022 по 29.05.2022 - 3% від суми кредиту, з 30.05.2022 по 30.07.2022 - 2% від суми кредиту. Відповідно до графіка щомісячних платежів (п. 4 Кредитного договору) щомісячний платіж становив 3558,00 грн., а останній платіж в розмірі 3558,00 грн. відповідач мав внести до 30.07.2022. Відповідач зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними належним чином не виконував, що підтверджується наданою позивачем випискою про рух коштів по кредитному рахунку відповідача. Доказів повного повернення відповідачем кредитних коштів та сплати процентів за користування ними у строк до 30.07.2022 суду надано не було. У зв`язку з цим, станом на 10.02.2025 у відповідача сформувалась заборгованість у розмірі 21 232, 37 грн., яка складається з суми боргу по тілу кредиту 16\~752,12 грн., суми боргу по відсоткам\~0,22 грн., заборгованості по комісії\~4480,03 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростовано. В подальшому, на підставі Договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024, укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивачем, право вимоги до відповідача за зазначеними Кредитними договорами перейшло до позивача. При цьому відповідно до реєстру боржників, доданого до вказаного договору факторингу (витяги з якого надані позивачем), позивачу було передано право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором - у розмірі 21\~232,37 гривень. Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, яка зазначена в Кредитному договорі, направлено повідомлення про відступлення права вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ «Цикл Фінанс» з зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні може\~бути замінений\~іншою особою\~внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, договір факторингу є підставою для заміни сторони кредитора у грошовому зобов`язанні. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1\~статті 1056-1 ЦК України\~передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач жодних заперечень проти позову не надав, факт укладання ним кредитного договору не оспорював, факт невиконання зобов`язань за цим договором також не оспорював, як і наданого позивачем розрахунку заборгованості, доказів погашення заборгованості на користь позивача або первісного кредитора не надав. Таким чином, виходячи із закріпленої у\~ст. 614 ЦК України\~презумпції вини боржника у зобов`язанні, яка відповідачем не спростована, суд вважає позовом таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 Цивільного кодексу України. Частинами 1, 2\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачу надавався строк на надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, він не суперечить вимогам закону, і тому суд бере його за основу. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~у зв`язку з задоволенням позову понесені позивачем витрати на сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко М.А. було укладено Договір про надання правничої допомоги № 43453613 від 02.01.2025 у зв`язку з чим ТОВ «Цикл Фінанс» було понесено відповідні витрати для звернення до суду. Відповідно до акту № 22035000523850 на підтвердження факту надання правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги, вартість 1 години роботи адвоката при наданні відповідної правничої допомоги визначена за домовленістю сторін, що становить 1500,00 грн. за надання правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендації (консультацій) що до захисту інтересів ТОВ «Цикл Фінанс», час витрачений на виконання робіт 1,5 год., тобто 1500,00 грн*1,5= 2250,00 грн., та складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс я які очікує понести у зв`язку із розглядом справи- 3000,00 грн, час витрачений на виконання робіт -1 год, тобто 3000,00*1= 3000,00 грн., та формування додатків с до позовної заяви в сумі 750,00 грн. (а.с.11,82). Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія Договору про надання правничої допомоги від 02.01.2025 № 43453613, укладеного між позивачем та адвокатом Дорошенко М.А., копія додаткової угоди № 22035000523850, де сторонами узгоджено вартість послуг адвоката на рівні половини прожиткового мінімуму за одну годину, копія акту приймання-передачі наданих послуг від 27.01.2025 №22035000523850 на суму 6000,00 грн.. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Зокрема на це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Судом встановлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу). Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню у повному обсязі з відповідача на користь позивача, у зв`язку з задоволенням позову. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved