Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт форс», в якому просить суд визнати виконавчий напис №2751 від 11.01.2022 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування свого позову зазначає, що 21.02.2022 року Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Антоном Юрійовичем було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] та 22.06.2023 було винесено Постанову про арешт коштів боржника. Вся вищевикладена інформація з підтверджуючими документами були викладені в даній позовній заяві виключно на підставі отриманих даних та документів з реєстру виконавчих проваджень на підставі доступу до реєстру згідно з ідентифікатором вказаним в постанові про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Позивач не отримував жодних документів від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ІваноФранківської області Личука Т.В. Про наявність вищевикладених обставин щодо відкритого виконавчого провадження на підставі оскаржуваного виконавчого напису Позивачу стало відомо після блокування всіх банківських рахунків та накладення арешту на кошти. Вважаю, що виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, при цьому позивача було позбавлено законної конституційної можливості заперечити проти зробленого розрахунку, враховуючи наступне. 05.06.2025 року від представника позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд» через канцелярію суду надійшло клопотання про заміну первісного відповідача на належного відповідача. Ухвалою судді Комунарського районного суду від 06.06.2025 року позовна заява прийнята до розгляду Комунарським районним судом м.Запоріжжя та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.06.2025 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом примусового зупинення стягнення за виконавчим провадженням № [NUMBER]. 18.06.2025 року від представника ТОВ «Вердикт Капітал» за допомогою підсистеми «Електронний суд» через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву. За яким представник ТОВ «Вердикт Капітал» просить відмовити в задоволенні позову. Разом з відзивом на позовну заяву до суду скеровано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Позивачка та його представник в судове засідання не з`явилися, були повідомленні судом своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі. ВідповідачТОВ «Дебт Форс» не направив в судове засідання свого представника, відзиву не подавав, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, повісткою направленою поштою та до електронного кабінету відповідача. Треті особа, що не заявляють самостійних вимог:приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко А.Ю., приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., не з`явилися, заяв, клопотань не надсилали, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11.01.2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. виданий виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №2751 про звернення стягнення з [PERSON] , боржником за кредитним договором №4606154 від 23.06.2021 р. настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29.11.2021 року по 17.12.2021. сума заборгованості складає 19 027,70 в тому числі прострочена заборгованість за тілом кредиту - 5103,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 13 424,70 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А.Ю. відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 19 027 гривень 70 копійки. Підставою відкриття вказаного виконавчого провадження є виконавчий напис №2751 виданий 11.01.2022 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка А.Ю. від 18.03.2025 року накладено арешт на грошові кошти боржника. Позивач заперечує факт виникнення заборгованості, вказуючи на відсутність належних доказів повідомлення її про наявність заборгованості та суму боргу, що є суттєвим порушенням її прав як боржника. Крім того, позивач наголошує, що спір щодо суми боргу має характер судового спору, і тому виконавчий напис не міг бути вчинений, оскільки не дотримані вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідач, в свою чергу, вказані доводи позову не спростував. Розрахунку заборгованості та інших матеріалів, на підставі яких був зроблений виконавчий напис, суду не надано. Судом здійснено вивчення Єдиного реєстру судових рішень та встановлено, що 24.01.2024 року Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі 334/9303/23 було задоволено заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну стягувача. Суд ухвалив: «Замінити стягувача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (юридична адреса: 04035, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-б, код ЄДРПОУ: 36799749) на правонаступника ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» (місце знаходження: 02121, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 201/203, літ. 2А, оф. 602, код ЄДРПОУ 43577608) у виконавчому провадженню ВП № [NUMBER] по виконанню виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» суми заборгованості у розмірі 19027 грн. 70 коп.» Відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення позовних вимог які надійшли від ТОВ «Вердикт Капітал» суд не приймає, оскільки останній не є стороною по даній справі. Норми права, якими керувався суд. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Документів, на підставі яких було видано зазначений виконавчий напис суду не надано. Відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість розрахунків заборгованості, що позбавляє суд можливості перевірити наявність заборгованості боржника перед стягувачем у зазначеному у виконавчому написі розмірі. За таких обставин позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн., та 605,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Позивач на підтвердження витрат на правничої допомоги надає Договір №27-05-25/1 про надання правничої допомоги від 27.05.2025 року, Акт прийому - передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №27-05-2025/1 від 27.05.2025 року, Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання умов Договору про надання правової допомоги №27-05-2025/1 від 27.05.2025 року, укладеного між адвокатом Мотальовою-Кравець В.Ю. та [PERSON] Згідно з законодавством, представництво в суді здійснюється, як правило, адвокатом. Однак, якщо фізична особа-підприємець надає юридичні послуги, які не передбачають представництва в суді (наприклад, лише консультації, складання документів), то витрати на такі послуги також можуть бути стягнені за аналогічним принципом. Враховуючи докази, надані позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає такі витрати обґрунтованими, документально підтвердженими та необхідними для захисту порушених прав позивача. Оскільки витрати стосувалися юридичних послуг, що не охоплювали представництва у суді, а полягали в консультаціях, аналізі матеріалів справи, підготовці заяви до приватного виконавця та складанні позовної заяви, вони не суперечать вимогам чинного законодавства та можуть бути компенсовані за рахунок відповідача. Таким чином, на підставі частини 3 статті 133, пункту 2 частини 2 статті 137, а також частини 1 статті 141 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., як таку, що є необхідною та співмірною з характером і складністю справи.

Outcome: approved