Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,1722 га, кадастровий номер: 7121284000:04:001:0310, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~що розташована на території Звенигородського об`єднаної територіальної громади (Черкаська область, Звенигородський район, Звенигородська міська рада, за межами с. Моринці). Позовні вимоги\~ [PERSON] \~обґрунтовує тим,\~що він та [PERSON] , яка померла [INFO] , проживали однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] .\~ [PERSON] поховав [PERSON] та фактично прийняв після неї спадщину: став користуватись її будинком та землею, іншими речами, однак не оформив це документально. З 18.09.1995 року по даний час [PERSON] користується відкрито та неприховано майном [PERSON] , в тому числі земельною ділянкою з кадастровим номером: 7121284000:04:001:0310 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~ що розташована на території Звенигородського об`єднаної територіальної громади (за межами с. Моринці Звенигородського району Черкаської області). Згідно з даними Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка до теперішнього часу перебуває у власності [PERSON] , хоча останні двадцять років земельною ділянкою користувався [PERSON] . Позивач вказує, що для подальшого утримання та збереження майна позивачу необхідно оформити право власності на майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку, не існує. Ухвалою суду від 20.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 19.05.2025 року від представника відповідача Звенигородської міської ради Трембовецької А.М. надійшли пояснення по суті справи, в яких вона зазначає, що позивач [PERSON] здійснював володіння спірним майном «не як власник», а «за волею законного власника» на підставі усної домовленості. Це свідчить про те, що характер володіння був «залежним», а не самостійним. Отже, умови, передбачені ст. 344 ЦК України (фактичне володіння як власник, добросовісність, відкритість і безперервність володіння протягом 10 років), «не дотримані», що виключає можливість застосування набувальної давності. Просить в позові відмовити. Ухвалою суду від 30.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду. Вирішено питання про виклик свідків та витребувано у державного нотаріуса Звенигородської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. Позивач пояснив, що з [PERSON] перебував у родинних стосунках. Документи про право власності на земельну ділянку [PERSON] за життя не оформляла. Державний акт про право власності на ім`я [PERSON] було видано на підставі рішення сільської ради вже після її смерті, однак він з 2000 року фактично користувався її земельною ділянкою. Оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування позивач не зміг, оскільки не збереглися відповідні документи, що підтверджують їхні з [PERSON] родинні стосунки. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. Звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. При ухваленні рішення просить врахувати пояснення по суті справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Моринською сільською радою Звенигородського району Черкаської області, актовий запис про смерть за № 38 від 18.09.1995 року. (а.с.9). Згідно з довідкою, виданою старостою Моринського старостинського округу Кириченко Л. 11.09.2024 року за №344/01-3-15/7 [PERSON] без реєстрації місця проживання постійно мешкав з [PERSON] до дня її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вели спільне господарство, доглядав за [PERSON] та поховав за власні кошти. Після смерті [PERSON] . [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки став користуватися її будинком, землею та іншими речами і спорудами (а.с.10). З акту, складеного депутатом Звенигородської міської ради Маламужом В.А. в присутності жителів села Моринці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , також вбачається, що [PERSON] без реєстрації місця проживання постійно мешкав з [PERSON] до дня її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , вів спільне господарство, доглядав та поховав за власні кошти. Після дня смерті [PERSON] . [PERSON] фактично прийняв її спадщину, оскільки став користуватися її будинком, землею та іншими речами і спорудами (а.с.11). Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що покійна [PERSON] була двоюрідною тіткою [PERSON] . У неї не було дітей чи інших близьких родичів, а тому [PERSON] доглядав її до смерті, поховав за власні кошти та фактично заволодів її спадковим майном. [PERSON] отримала право на земельну ділянку (пай), але за життя не встигла оформити її документально. [PERSON] після смерті [PERSON] став користуватися належною їй земельною ділянкою і користується відкрито до цього часу. Земельна ділянка площею 2,1722 га, кадастровий номер: 7121284000:04:001:0310 з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~ розташована на території Звенигородського об`єднаної територіальної громади (Черкаська область, Звенигородський район, Звенигородська міська рада, за межами с. Моринці), рахується у власності [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.02.2025 року (а.с.12-13). Згідно з витягом з ДЗК про земельну ділянку від 20.02.2025 року підставою для виникнення права власності [PERSON] є рішення органу місцевого самоврядування Моринська сільська рада від 02.04.2001. Документом, що посвідчує право є Державний акт від 21.01.2002 ЧР 4-14-648 (а.с.15-26). Після смерті [PERSON] , з метою оформлення права на спадщину, [PERSON] подав заяву до державного нотаріуса Звенигородської державної нотаріальної контори Шалденко\~Л.В. Постановою нотаріуса від 07.06.2024 року № 733/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що з наданих нотаріусу документів неможливо підтвердити родинні стосунки заявника [PERSON] з його тіткою [PERSON] , а саме відсутнє свідоцтво про народження батька померлої. Відсутні підстави спадкування. (а.с.27). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості щодо земельної ділянки кадастровий номер 7121284000:04:001:0310 відсутні (а.с. 60). З повідомлення Звенигородської нотаріальної контори № 616 від 02.07.2025 року вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась, спадкоємці до нотаріальної контори не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 81). Згідно зі\~ ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України\~визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №729/608/17 (провадження № 14-648цс18) вказано, що "умовами набуття права власності\~на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку.\~Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.\~Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у\~ЗК України. Відповідно до статті\~118 ЗК України\~громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. За змістом положень статті\~122 ЗК України\~вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування". Відповідно до положень\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved