Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~В лютому 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території. В обґрунтування позову вказує, що ТОВ «МІРАДОСЕРВІС» на підставі Акту приймання передачі об`єкту в експлуатацію та обслуговування (утримання) від 20.07.2022 року, підписаного із забудовником ТОВ «СКІФ», що збудувало житловий будинок, надає послуги з утримання прилеглої до нього прибудинкової території, санітарно технічного обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, поточного ремонту, вивезення твердих побутових відходів, утримання ліфтів та інше, а також забезпечує надання житлово комунальних послуг, з метою створення належних умов проживання/перебування мешканців житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру прав власності від 23.02.2025 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 47,70 кв.м. Ціна послуги з управління (утримання) встановлена для житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на рівні 11,01 грн , без ПДВ, на місяць за 1 кв.м загальної площі житлового приміщення у будинку. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання прилеглої до житлового будинку (прибудинкової) території, санітарно технічного обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж,поточного ремонту, вивезення твердих побутових відходів, утримання ліфтів та інше, а також забезпечення надання житлово комунальних послуг, з метою створення належних умов проживання/перебування мешканців житлового будинку. Проте відповідач не виконав свої зобов`язання, через що виникла заборгованість по сплаті житлово - комунальних послуг за користування кв. [ADDRESS] за період з 21 січня 2024 року по 23 лютого 2025 року. З вересня 2024 року в житловому будинку створено ОСББ, то позивач припинив надавати відповідні послуги, а тому останнє нарахування було за серпень 2024 року. Станом на 24 лютого 2025 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 4\~726,62 грн за період з грудня 2023 року по вересень 2024 року. Також, позивачем відповідачу у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово комунальні послуги» та ст. 625 ЦК України було нараховано пеня 0,01%, інфляційні втрати та 3% річних за період з грудня 2023 року по серпень 2024 року у розмірі 723,24 грн. Позивач намагався в досудовому порядку врегулювати питання заборгованості відповідача шляхом надсилання йому вимоги про сплату заборгованості від 24.01.2025 року № МР-122/2, але вимога була повернута, а оплата так не була здійснена. Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за житлово комунальні послуги з управління (утримання) житлового будинку за період з 01.12.2023 року по 01.09.2024 року у розмірі 4\~726,62 грн, пеню 0,01% в розмірі 131,61 грн; інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 951,63 грн та витрати зі сплати судового збору. \~\~\~\~\~\~ Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 05 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. \~ \~ \~ \~У відзиві наданому представником відповідача, останній вказує, що позовна заява є неспроможною і не породжує для позивача прав на стягнення грошових коштів з відповідача, оскільки Акт приймання передачі об`єкта не є документом, що породжує обов`язок відповідача відповідати за цим актом і не є договором. Із тексту Акта і пояснень позивача в позові (абзац другий) витікає, що ТОВ «СКІФ» , який є забудовником, вказаним актом доручив ТОВ «МІРАДОСЕРВІС» управління будинком, що є незаконним та не відповідає нормативно правовим актом, які регулюють відносини у сфері надання комунальних послуг. Договір з невідємними додатками, як того вимагає закон, на управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] у позивача відсутній, що витікає із тексту позовної заяви, тобто законних підстав для стягнення заборгованості за цим позовом не має. Крім того, судовий збір явно сплачено не за цим позовом, сплачена сума судового збору 2\~422,40 грн не відповідає необхідній сумі судового збору на дату подання позову -3\~028,00 грн. Платіжна інструкція викликає сумніви, з неї не можливо зробити висновок, що кошти сплачені за цей позов та зараховані до бюджету. Вимога попередження від 24.01.2025 року № МР-122/2 надана суду на 3 арк., а направлена відповідачу на 1 арк, що породжує сумніви в цьому документі як доказі, тому що вони не ідентичні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач вказує, що відповідач зазначає, що позивач , діючи на підставі Акту приймання передачі об`єкту в експлуатацію та обслуговування ( утримання) від 20.07.2022 року , за яким позивачу було передано житловий будинок для утримання та обслуговування, діяв незаконно, і що забудовник ТОВ «СКІФ» не мав права передавати будинок для утримання управляючий компанії, але відповідач помиляється, адже після введення будинку в експлуатацію і до початку заселення мешканців проходить деякий час, і в цей час забудовник не має можливості утримувати та експлуатувати будинок,підтримувати в належному працюючому стані будинкові мережі та інженерні комунікації, і тому забудовник передав будинок управляючій компанії ТОВ «МІРАДОСЕРВІС» житловий будинок для обслуговування,чим і займався позивач до дати створення в житловому будинку ОСББ до 31.08.2024 року включно. Також, відповідач з невідомих причин відмовився укладати письмовий договір з позивачем. Однак, відсутність договору про надання житлово комунальних послуг не звільняє відповідача від їх оплати. Також, позивач сплачена сума судового збору у повному обсязі, оскільки звертаючись до суду у системі «Електронний суд» позивач сплачує судовий збір з застосування коефіцієнту 0,8, що становить 2\~422,40 грн. Представник відповідача намагається відвернути відповідача від відповідальності шляхом придумування і представлення фактів, в такому вигляді, якими вони не є, адже намагання представника відповідача стверджувати, що направлена 24.01.2025 року вимога відповідачу не є тією вимогою, що надана суду в якості доказу, наголошує, що вимога № МР-122/2 від 24.01.2025 року, яка була направлена відповідачу 24.01.2025 року є тією самою вимогою, що була додана до позову. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказує, що позивачем не надано доказів того, що ТОВ « СКІФ» мав повноваження , що надавало б йому права на укладення договору по утриманню та обслуговуванню будинку згідно Закону України « Про житлово комунальні послуги». Укладання договорів з кожним власником окремо свідчить , що Акт приймання передачі об`єкту від 20.07.2022 року і самим позивачем не визнавався за підставу стягнути плату за надання послуг, а тому твердження позивача, що відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг є нелогічним та протирічить його ж поведінці з намагання все таки заключити договори. Судова практика свідчить, що відсутність договору чи незгода з ним меншості власників актуальні тільки для тих випадків коли більшістю власників прийнято рішення і укладено договорів на надання послуг конкретною управляю чиєю компанією. Тобто, ніхто не має право нав`язати будинку управляючу компанію, її можуть визначити тільки співвласники. Невідомо з ким узгоджені і ким затверджені тарифи, так як органи місцевого самоврядування втратили це право з ведення Закону України « Про ЖКП», ОСББ ще не було створене, загальні збори з цього питання не проводились. Очевидно, що такі тарифи не є законно. Підставою для стягування плати. Крім того, позивач, згідно своїх же тарифів, завищує суми стягнень. Так, заборгованість розрахована із 11,01 грн за 1 кв.м., а з квартир, які знаходяться на першому поверсі підлягало оплаті 9,55 грн за 1 кв.м. Квартира відповідача знаходиться на першому поверсі. Крім того, позивачем не надано доказів, виконання робіт з надання послуг (актів виконаних робіт), спроб намагання укласти (чи примусити укласти) договір з відповідачем, окрім необґрунтованих тверджень. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. У додаткових поясненнях позивач вказує, що після заселення будинку власниками житлових/ не житлових приміщень, саме вони мають право обирати на своїх загальних зборах управляючу компанію, як це передбачено Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а так як цього не відбулося, ТОВ «МІРАДОСЕРВІС» здійснювало обслуговування та утримання житлового будинку, до моменту створення ОСББ. Для деталізації умов та строків надання послуг з обслуговування і утримання житлового будинку, ТОВ « МІРАДОСЕРВІС» укладало зі всіма мешканцями відповідні договору, а з тими хто відмовився або з інших причин не уклав такий договір (всього орієнтовно 6-7 людей зі всього будинку) отримували послуги без договору, але на підставі відповідних рахунків, що надавались кожному мешканцю, і ТОВ «МІРАДОСЕРВІС» правомірно очікувало від відповідача оплати таких рахунків. Всі зауваження представника відповідача, стосуються питань, які б у нього не виникли, якщо б відповідач оплачував рахунки за утримання житлового будинку, а так всі його твердження виглядають намагання відволікати увагу суду від головного несплати відповідачем наданих послуг. Відповідно до ч.\~2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Предметом регулювання Закону України «Про житлово комунальні послуги» № 2189-VIII є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с.23,24). Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 14 частини першої статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Права та обов`язки Управителя визначені частинами 3, 4 ст. 8 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», так, управитель багатоквартирного будинку має право: 1) вимагати від споживача дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних правил і правил пожежної безпеки, інших нормативно-правових актів у сфері комунальних послуг; 2) вимагати від споживача своєчасного проведення робіт з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з експлуатацією спільного майна, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості таких робіт; 3) отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлових послуг; 4) отримувати інформацію від споживачів про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором; 5) за рішенням співвласників багатоквартирного будинку надавати в оренду, встановлювати сервітут щодо спільного майна багатоквартирного будинку; 6) доступу до приміщень, будинків і споруд для ліквідації аварій, усунення неполадок, що виникли у санітарно-технічному та інженерному обладнанні, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів у порядку, визначеному законодавством і договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком; 7) вести претензійно-позовну роботу у разі виникнення заборгованості за надані послуги в порядку і строки, встановлені законом та/або договором; 8) утворювати системи управління якістю та проводити їх сертифікацію відповідно до національних або міжнародних стандартів акредитованими органами із сертифікації; 9) у випадках та порядку, передбачених договором, припинити/призупинити надання послуг з управління у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі; 10) за письмовою заявою співвласника багатоквартирного будинку діяти від його імені як представник такого співвласника у відносинах з виконавцями комунальних послуг. У такому разі застосовуються положення Цивільного кодексу України про доручення. Управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний: 1) забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг; 2) від імені співвласників багатоквартирного будинку вживати заходів для забезпечення захисту спільного майна багатоквартирного будинку від протиправних посягань та стягнення з осіб, винних у знищенні, пошкодженні або викраденні спільного майна, відшкодування завданих збитків; 3) вести і зберігати технічну та іншу встановлену законом та/або договором документацію багатоквартирного будинку; 4) інформувати співвласників багатоквартирного будинку про необхідність капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку; 5) у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг; 6) укласти з виконавцем послуги з постачання електричної енергії договір про постачання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати виконання умов цього договору та контроль якості цих послуг; 7) за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку; 8) у разі прийняття відповідного рішення співвласниками багатоквартирного будинку приймати на банківський рахунок, відкритий для розрахунків за окремим багатоквартирним будинком для цієї мети, внески на проведення капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, орендну плату і плату за сервітути та забезпечувати проведення відповідних розрахунків, а також на запит будь-якого співвласника багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, надавати інформацію про рух коштів на відповідному рахунку; 9) вести окремий облік доходів і витрат за кожним багатоквартирним будинком, що перебуває в його управлінні, та забезпечувати співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до такої інформації щодо їхнього будинку у порядку, визначеному договором; 10) щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження; 11) направляти протягом п`яти робочих днів відповідним виконавцям отримані скарги споживачів щодо надання комунальних послуг, якщо вирішення таких скарг стосується обов`язків виконавців послуг (робіт); 12) у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, здійснювати облік обсягу відповідних спожитих комунальних послуг та їх оплати, у тому числі стосовно кожного співвласника; здійснювати розподіл між співвласниками обсягу спожитої комунальної послуги відповідно до законодавства; 13) у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, відкривати поточний рахунок із спеціальним режимом використання за кожною комунальною послугою для проведення розрахунків згідно з колективним договором про надання комунальних послуг у загальному порядку, визначеному Національним банком України для відкриття поточних рахунків. За згодою сторін договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком також може бути передбачено інші права та обов`язки управителя багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги», Індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. \~ \~ \~ \~Товариство з обмеженою відповідальністю «СКІФ» з однієї сторони та Товариство з обмеженою відповідальністю «МІРАДОСЕРВІС» з іншої сторони 20 липня 2022 року уклали акт приймання передачі об`єкту в експлуатацію та обслуговування (утримання) згідно якого: замовник передає, а управляюча компанія приймає в експлуатацію та обслуговування (утримання) багатоквартирний житловий будинок в [ADDRESS] , з вбудованими нежитловими приміщеннями та паркінгом (а.с.16). Постановою КМУ від 05 вересня 2018 року № 712 (далі Правила) затверджено правила надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Вказані Правила визначають порядок надання послуги з управління багатоквартирним будинком (далі - послуга з управління), що здійснюється управителем на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (далі - договір управління), укладеного відповідно до Законів України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до п. 9 Правил, послуга з управління включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, згідно з відомостями про таку земельну ділянку, що містяться у Державному земельному кадастрі, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України, № 190 від 27 липня 2018 року затверджено обов`язковий перелік робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Згідно переліку, до таких робіт (послуг) відноситься: технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем: водопостачання; водовідведення; теплопостачання; гарячого водопостачання; зливової каналізації; електропостачання; газопостачання. Технічне обслуговування ліфтів. Обслуговування систем диспетчеризації. Обслуговування димових та вентиляційних каналів. Технічне обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем (у разі їх наявності). Поточний ремонт конструктивних елементів, технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків), та іншого спільного майна багатоквартирного будинку. Поточний ремонт внутрішньобудинкових систем: водопостачання; водовідведення; теплопостачання; гарячого водопостачання; зливової каналізації; електропостачання; газопостачання. Поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем (у разі їх наявності). Прибирання прибудинкової території. Прибирання приміщень загального користування (у тому числі допоміжних). Прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами. Дератизація. Дезінсекція. Придбання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 10 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором. Звертаючись із даним позовом до суду, в обґрунтування своїх позовних вимог, стороною позивача не надано доказів затвердження у встановленому законом порядку тарифів та вартість послуг з управління багатоквартирним будинком. Крім того, позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували розмір заборгованості відповідача. Із долучених до матеріалів справи документів не можливо встановити, виходячи з якої ціни (тарифу) на житлово-комунальні послуги позивачем розраховувалась заборгованість, та обсяг наданих комунальних послуг. Згідно доданого розрахунку заборгованості заборгованість відповідача за оплату житлово комунальних послуг за період з грудня 2023 року по серпень 2024 року включно складає 4\~726,62 грн ( а.с.17). У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі № 910/7968/19 зазначено, що саме на позивача, у разі заперечення відповідачем отримання послуг та відсутності між сторонами договірних відносин, покладаються обов`язки доказування щодо надання комунальних послуг. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Варто звернути увагу, що засади доказування у цивільному судочинстві свідчать, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний власні процесуальні дії належним чином обґрунтувати (мотивувати), враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.» У постанові від 22.09.2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Окремо слід звернути увагу на те, що виходячи із системного аналізу наведених вимог закону, правовідносини між управителем багатоквартирного будинку та співвласниками багатоквартирного будинку, на підставі яких управителем надаються послуги з утримання багатоквартирного будинку, є договірними. Разом із тим, позивачем у даній справі не доведено наявність правовідносин між управителем багатоквартирного будинку та співвласниками багатоквартирного будинку (паркінгу), на підставі яких управителем надаються послуги з утримання багатоквартирного будинку, а також не надано доказів затвердження тарифів та вартості послуг управителя, на підставі яких позивачем мало б здійснюватися нарахування заборгованості за утримання квартири, яка належить відповідачу. Варто відмітити, що сам по собі розрахунок заборгованості за надання послуг з управління багатоквартирним будинком, за відсутності доказів щодо погодження та затвердження ціни надання таких послуг, а відтак і наявності підстав для здійснення позивачем відповідних нарахувань у певному розмірі, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, такі розрахунки не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. При цьому, всі інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не доведено підстави, з якими закон пов`язує можливість стягнення із відповідача на користь позивача заявленої суми заборгованості за послуги із утримання будинків і споруд та прибудинкової території, а відтак суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed