Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

18.10.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва до відповідачки [PERSON] з позовом про стягнення погашених кредитних зобов`язань у порядку поділу майна подружжя, в якому просить стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] 1/2 частину погашених кредитних зобов`язань перед ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором від 27.01.2015 року № NKH0GІ0000001705 в розмірі 420 317,43 грн. В обгрунтування позову посилалися на те, що з 22.09.2007 року сторони перебували у шлюбі. Фактично шлюбні відносини припинені з липня 2015 року. 27.01.2015 року між позивачем, з однієї сторони та ПАТ КБ «ПриватБанк», з другої сторони укладений кредитний договір № NKH0GІ0000001705 на купівлю квартири [ADDRESS] , загальна сума кредиту 499\~000,00 гривень, що на момент отримання кредиту еквівалентно 31\~383,65 доларів США. 27.01.2015 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал», з однієї сторони та позивачем, з другої сторони укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] є спільним майном колишнього подружжя позивача та відповідача. Позивач є титульним власником нерухомого майна. При укладенні кредитного договору № NKH0GІ0000001705 від 27.01.2015 року відповідачем надана згода на укладення вказаного кредитного договору, отримання кредитних коштів та їх використання відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, відповідачем прийнято на себе зобов`язання виконання умов кредитного договору. Проте, відповідач участі у виконанні умов кредитного договору щодо сплати заборгованості не приймала, а з осені 2015 року відмовилася від виконання обов`язків поручителя по кредитному договору. Позивачем одноособово сплачено 499\~000,00 гривень, що еквівалентно 31\~383,65 доларів США (тіло кредиту), 341\~634,86 грн. (відсотки за умовами кредитного договору). Загальна сума сплачених позивачем кредитних зобов`язань 840\~634,86 грн. Внаслідок придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами ст. 544 ЦК України. Праву відповідача на 1/2 частину спірної квартири кореспондується боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цього нерухомого майна. Отже, згідно положень діючого законодавства та сталої судової практики, зазначений кредитний договір створив обов`язки щодо повернення кредиту і для відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 420\~317,43 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення йому зазначених коштів, відповідач добровільно виконати вимогу позивача відмовляється. 06 листопада 2023 року до суду від представника відповідача (позивач за зустрічним позовом) надійшла зустрічна позовна заява , в якій представник просить здійснити поділ майна розташованого за адресою : кв. [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресаою: кв. [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилається на те, що спірна квартира була придбана сторонами у період шлюбу за 871 335 грн, отже належить їм на прав спільної сумісної власнсоті. Оскільки сторони не можуть дійти згоди, вимушена звераттаися до суду з цим позовом, визначивши за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину квратири, оскільки частки подружжя є рівними. Повідомила, що понесені нею судові витрати становять 4360 грн судового збору та 10 000 грн витрат наоплату адвоката. 27.03.2024 року до суду від представника [PERSON] адвоката Сидоренко Т.В., надійшла заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог. 15.05.2024 року до суду від представника [PERSON] адвоката Матвєєва В.В., надійшло клопотання про відмову в прийняті заяви про збільшення позовних вимог та її поверненні позивачу за первісним позовом. В обгрунтування збільшених позовних вимог зазначає, що на момент придбання спірної квартири, квартира була без будь-яких оздоблювальних робіт. Станом на дату придбання спірної квартири в квартирі були відсутні електрична проводка, сантехнічні прилади, підлога тощо. Позивачем без участі відповідача проведені в спірній квартирі будівельно-ремонтні роботи в повному обсязі. Станом на дату подачі позову за рахунок проведених будівельно-ремонтних робіт вартість спірної квартири значно збільшена за рахунок коштів позивача у порівнянні на дату її придбання. З урахуванням позовних вимог зустрічного позову про визнання за відповідачем права власності у порядку поділу майна подружжя на частку у праві власності на спірну квартиру, відповідач має право на визнання за нею права власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру в стані на момент її придбання. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача на його користь вартості частки проведених ним будівельно-ремонтних робіт у спірній квартирі. Відповідно до висновку судового експерта Лесків С.А. № 125-154 від 14.06.2024 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 27.01.2015 року (на час придбання, без виконаного ремонту) 1\~651\~516,00 грн.; ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на липень 2015 року (на час припинення шлюбних відношень між подружжям) 1\~651\~516,00 грн.; ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на час проведення судової експертизи 3\~303\~032,00 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частинна виконаних будівельно-ремонтних робіт у спірній квартирі в розмірі 825\~758,00 грн. Також відповідач на протязі дев`яти років не несла тягар утримання нерухомого майна, не підтримувала його в належному технічному стані, не оплачувала, як співвласник нерухомого майна комунальних та експлуатаційних послуг. Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивач повідомив, що понесені ним витрати за подачу збільшених позовних вимог після проведення судової експертизи становлять 5\~835,18 грн. (оплата судового збору), що підтверджується квитанцією; позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі, визначеному договором про надання професійної правничої допомоги; позивач поніс витрати за проведення судової експертизи в розмірі 12\~000,00 грн. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 20.10.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 06.12.2023 року витребувано з АТ КБ "ПриватБанк" належним чином засвідчені копії кредитного договору від 27.01.2015 року № NKH0GІ0000001705 з додатками - заявою [PERSON] щодо надання згоди на отримання кредиту, всіх договрів поруки та деталізовану інформацію щодо виконання умов кредитного договору за весь період його виконання. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.12.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та об`єднати в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення погашених кредитних зобов`язань у порядку поділу майна подружжя. Ухвалою суду від 05.02.2024 року витребувано з АТ КБ "ПриватБанк" належним чином засвідчені копії кредитного договору від 27.01.2015 року № NKH0GІ0000001705, укладеним з [PERSON] з додатками - заявою [PERSON] щодо надання згоди на отримання кредиту, всіх договорів поруки та деталізовану інформацію ( розрахунок сплачених платежів з зазначенням складових та дати погашення) щодо виконання умов кредитного договору за весь період його виконання. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.05.2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] адвокатки Сидоренко Тетяни Володимирівни про збільшення позовних вимог по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення погашених кредитних зобов`язань у порядку поділу майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя , - в частині вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості проведених ремонтно-будівельних робіт у квартирі [ADDRESS] у період з липня 2015 року по жовтень 2023 року. Відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог в частині вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину сплачених позивачем комунальних та експлуатаційних послуг за квартиру [ADDRESS] . Відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судову будівельно-технічну експертизи. 01 липня 2024 року до суду від представника [PERSON] адвоката Сидоренко Т.В., надійша позовна заява про збільшення позовних вимог, а саме просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості проведених ремонтно-будівельних робіт у квартирі [ADDRESS] у період з липня 2015 року по жовтень 2023 рокув розмірі 825 758 грн . До заяви додано висновок експерта № 125-154 від 14.06.2024 року. Ухвалою суду\~від 10\~липня 2024\~року прийнято\~ до розгляду заяву представника позивача [PERSON] адвокатки Сидоренко Тетяни Володимирівни про збільшення позовних вимог по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення погашених кредитних зобов`язань у порядку поділу майна подружжя та стягнення 1/2 частину вартості проведених ремонтно-будівельних робіт у квартирі [ADDRESS] у період з липня 2015 року по жовтень 2023 року та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя . Закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення погашених кредитних зобов`язань у порядку поділу майна подружжя та стягнення 1/2 частину вартості проведених ремонтно-будівельних робіт у квартирі та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду по суті . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив свого представника адвокатку Сидоренко Т.В., яка підтримала всі заявлені позовні вимоги в повному обсязі з виклдаених в заявах по суті спору підстав , просила про їх задоволення. Відповідачка [PERSON] в минулому судовому засіданні підтримала позовні вимоги зустрічного позову, позовні вимоги за первісним позовом визнала частково- в частині сплачених кредитних платежів , сплачених після розірвання шлюбу - тобто з листопада 2016 року у розмірі 336 456,19 грн. Зазначила, що їх з позивачем шлюбні відносини припинилися з часу ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу, а до цього вони платили за кредит приблизно по 8 000 щомісячно за рахунок спільних коштів сім`ї. Щодо стягнення компенсації за ремонт позовні вимоги не визнала, адже частину ремонту вони зробили ще під час перебування у шлюбі, тобто за сіпльні кошти. Яким чином він робив іншу частину ремонту їй не відомо, адже на той час вони повністю припинили спілкування, він жив в спірній квартирі та самостійно вирішував, що там робити. Ще під час перебування у шлюбі ними були закуплені частково будівельні матеріали, була електрична проводка, частина сантехники та водопровідні труби . Представник відповідачки адвокат Матвєєв В.В. підтримав вимоги зустрічного позову, звернув увагу суду на недоведеність та необгрунтованість збільшених позовних вимог - оскільки суду не надано документального підтвердження факту виконання ремонтно-будівельних робіт у квартирі , взагалі не зазначено, які саме роботи проводилися і в якому стані квартира була на момент придбання і до розірвання шлюбу. В останнє судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали раніше заявлені вимоги. Вислухавши пояснення сторін , допитавши свідків, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступногою Судом встановлено, що 22.09 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . 10 жовтня 2016 року шлюб між розірвано рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва у справі № 490/8147/16-ц. Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 490/8147/16-ц, дослідженої судом в судовому засіданні, з позовом про розірвання шлюбу [PERSON] звернувся до суду 10.08.2016 року. В позові зазначив, що фактично шлюбні відносини припинені з липня 2015 року, коли дружина забрала дитину та пішла проживати окремо. В судове\~засідання,\~призначене на\~14\~вересня 2016\~року,\~відповідчака [PERSON] \~подала до\~суду заяву\~про розгляд\~справи в\~її відсутність.\~Просила відновити\~її дошлюбне\~прізвище \~ [PERSON] ,\~просила не\~надавати строк\~на примирення\~,\~зазначила про\~окреме вирішенян\~спору щодо\~поділ майна\~та утримання\~дитини ,\~та зазначила,\~що шлюбні\~стосунки з\~позивачем були\~припинені з 01\~серпня 2015\~року. 10.10.2016 року відповідачка подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, визнала позовні вимоги. 27.01.2015 року між [PERSON] з однієї сторони та ПАТ КБ «ПриватБанк», з другої сторони укладений Договір про іпотечний кредит № NKH0GІ0000001705. Цільове призначення кредиту купівля квартири [ADDRESS] . Строк виконання зобов`язання не пізніше 27 січня 2033 року. Відповідно до умов кредитного договору банк перерахував на рахунок позивача грошову суму в розмірі 499\~000,00 гривень, що на момент отримання кредиту еквівалентно 31\~383,65 доларів США. 27.01.2015 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал», з однієї сторони та позивачем, з другої сторони укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу посвідчений 27.01.2015 року Нікітіним Р.В., приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 40. Право власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.01.2015 року, номер запису про право власності 8510181. 27.01.2015 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору № NKH0GІ0000001705 від 27.01.2015 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки № NKH0GІ0000001705, предметом іпотеки є вищевказана квартира. Крім того, 27.01.2015 року між позивачем, відповідачем, з однієї сторони та ПАТ КБ «ПриватБанк», з другої сторони укладений договір поруки № NKH0GІ0000001705/1. Відповідно до умов договору поруки, поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з договором про іпотечний кредит перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків тощо (п. 3.1 договору поруки). Відповідно до п. 3.2 договору поруки, відповідальність поручителя і боржника є солідарною. При укладенні кредитного договору № NKH0GІ0000001705 від 27.01.2015 року [PERSON] , надана згода на укладення вказаного кредитного договору, отримання кредитних коштів та їх використання відповідно до умов кредитного договору - що визнала в судовому засіданні відповідачка. Згідно Виписки по кредитному рахунку [PERSON] банку за період з 27.01. 2015 від 06.09.2023 року про виконання зобов`язань за кредитним договором, позивачем погашена кредитна заборгованість в повному обсязі. Як зазначає сам позивач за первісним позовом і таке не заперечує відповідачка - квартира [ADDRESS] є спільним майном колишнього подружжя позивача та відповідача. Позивач є титульним власником нерухомого майна. Як вбачається з висновку експерта № 125-154 судово оціночно-технічної експертизи від 14.06.2014 року, проведеної експертом РТПП Миколаївської області [PERSON] на замовлення представника позивача адвоката Сидоренко Т.В. , ринкова вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 106,2 кв.м. станом на 27.01.2015 року , тобто на час придбання без виконаного ремонту , становитиме 1 651 516 грн. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 106,2 кв.м. станом на липень 2015 року становитиме 1 651 516 грн. Ринкова вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 106,2 кв.м. станом на час провеедння експертизи , тобто з виконаним ремонтом становитиме 3 303 032 грн. Як пояснила в судовому засіданні експерт Лесків С.А., нею проведена експертиза виключно на порівнянні вартості спірної квратири без ремнтних робіт та з проведенням ремнних робіт. Стан квартири на час проведення експертизи нею досліджено особисто- там дійсно зроблено коштовний та хороший ремонт, квартира повністю придатна до проживання, має вбудовані меблі, сантехніку, теплі поди, тощо. В якому стані квартира була на липень 2015 року - визначено нею зі слів позивача. Оскільки ремонт очевидно тривав не один рік - визначити склад будівельних матеріалів та проведених робіт та визначити їх вартість було б важко - але ж таке питання для проведення експертизи перед нею і не ставилося, вона відповідала на запропоновані замовником питання. Також як вбачається з вказаного висновку- експертом провадилося дослідження виключно описомим та порівняльним методом на підставі аналогів квартир , які пропонувалися для продажу ( в додатках містяться виключно квартири з ремонтом станом на 2024 рік). Суд звертає увагу, що спірна квратира була придбана згідно Договру купівлі-продажу від 27.01.2015 року за ціною 871 335 грн. Як пояснили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , вони є далекими родичами [PERSON] та мають навички будівельників- оемонтників. [PERSON] , звернувся до них по допомогу у проведенні ремонту в його новій квартирі по [ADDRESS] влітку 2017 року. То на той час була пуста квартира без жодних оздоблювальних робіт. Там не було електропроводки - квартира здавалася в експлуатацію лише з введенням в квартиру електро та водо-постачання, без сантехники і жодних оздоблювальних робіт. Вони самостійно розроблялия схему електропроводки по квартирі, прораховували кількість розеток, вимикачів. Вони ж укладали плитку на кухні, на балконі, там робилася тепла підлога , фарбувалися стіни, робили невеличке перепланування внутрішніх перегородок. [PERSON] в квартирі вони не бачили жодного разу, питання з оздоблювальними роботами, встановленням, наприклад, вбудованих кухонних меблів вони вирішувала з 3-ю чи 4-ю дружиною [PERSON] , він же там проживав тоді з нею. Наразі ремонт не закінчений і дотепер. Чули, що [PERSON] з [PERSON] розійшлися за місяць до його відбуддя в черговий рейс в 2015 році. Скільки коштували матеріали, які вони купували на замовлення та за гроші [PERSON] - вони не пам`ятають.Скільки їм заплатили за виконання ремонтних робіт - вони не пам`ятають. Відповідно до вимогст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивної і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Спір між сторонами виник з правовідносин щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, яке регулюється нормами Конституції України, Цивільного КодексуУкраїни та Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст.2, ч. 9 ст.7 Сімейного Кодексу України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами Сімейного Кодексу Українина засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За положеннями статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи нормустатті 60СК Українита визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору- інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Приписами ч. ч. 2, 4ст. 65 СК Українивизначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексуУкраїни (ст.68 СК). Обставини справи свідчать, і таке визнано і відповідачем за первісним позовом, що [PERSON] зазначений кредитний договір було укладено в інтересах сім`ї, а відтак цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох із подружжя. Верховний Суд у своїй постанові від 09 січня 2020 року у справі № 367/7110/14-ц вказав на те, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя. Відповідно до висновків, викладених в Постанові КЦС ВС від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна. Отже, спірне нерухоме майно, придбане подружжям під час перебування у шлюбі та за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї, підлягає поділу між ними в рівних частинах. Суди дали належну оцінку доводам відповідача щодо внесення ним коштів в рахунок погашення кредитних зобов`язань та правильно виходили з того, що такі доводи, у даному випадку не мають правового значення, оскільки в розумінні вимог статті 57 СК України спірна квартира не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника. Відповідно до висновків, викладених в Постанові ВС від 01 вересня 2022 року у справі № 295/9244/17, виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України (право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці). Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості. Доказами, які містяться у матеріалах справи підтверджено,що позивачем [PERSON] на виконання кредитних зобов`язань за кредитнимдоговором від 27.01.2015 року було сплачено наступні суми: - за період січень- липень 2015 року - 51 355,62 грн - які були сплачені в період шлюбу, отже є спільними сумісними коштами подружжя. - за період з серпня 2015 року по жовтень 2016 року ( спірний період) - 124 366,97 грн. - за період з листопада 2016 року і до повного погашення кредиту позивачем було сплачено - 664 912,27 грн.- цей період не є спірним, в цій частині відповідачка визнає позовні вимоги. Загалом позивачем за первісним позовом сплачено 499\~000,00 гривень, що еквівалентно 31\~383,65 доларів США (тіло кредиту), 341\~634,86 грн. (відсотки за умовами кредитного договору). Загальна сума сплачених кредитних зобов`язань 840\~634,86 грн. Так, при дослідженні матеріалів цивільної справи № 490/8147/16 ц судом встановлено , щзо відповідчака [PERSON] , власноруч підписала заяву, де визнала викладені в позові обставини, та окремо підкреслила, що шлюбні стосунки припинено з 01 серпня 2015 року Таким чином, суд приходить до висновку , що позивачем [PERSON] в погашення заборгованості за кредитним договором від 27 січня 2015 року після фактичного припинення шлюбних відносин ( с серпня 2015 року) самостійно сплачено 789 249,24 гривень, які є його особистою власністю, суд дійшов до висновку про правомірність стягнення з відповідачки на користь позивача половини суми цих коштів, сплачених останнім за кредитним договором, а тому з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 394 624, 62 гривень компенсації, а тому позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог зустрічного позову. Статтею 60СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 статті 368ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи дослідженні в судовому засіданні докази та наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю сторін, оскільки був придбаний сторонами у період шлюбу. Статтею 372 ЦК Українивизначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частина 3 статті 372 ЦК України). Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2статті 70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно з положеннями частини 1статті 71 СК Українимайно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За такого, враховуючи наведені норми права , встановлені судом обставини справи та дійсні правовідносини сторін, відсутність заперечень з боку відповдічаа за зустрічним позовом та незаявлення ним вимог щодо відступу від рівності часток у спільному сумісному майні подружжя - суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову є обгрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо збільшених позовних вимог [PERSON] . З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Положеннями ст. 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18) та постановах Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 126/1737/20 (провадження № 61-990св22) і від 4 листопада 2022 року справа № 760/3585/20 (провадження № 61-7026св22). Учасниками справи визнана та обставина та таке підтверджено мтаеріалами справи, що спірна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю колишнього подружжя та частки у праві власності кожного з подружжя є рівними. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно доположеньстатті156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 4 жовтня 1991 року № 7«Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок`судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею156 ЖК обов`язок. Відповідно до висновку експерта № 125-154 оціночної будівельно-технічної експертизи, проведеної на замовлення позивача за первісним позовом, взагалі не досліджувалося питання, які саме будівельно-технічні роботи з ремонту (поліпшення) були проведені в період із липня 2015 по день проведення експертизи у спірній квартирі і яка їх вартість. Експертом зроблено висновки лише на скільки збільшилася загальна ринкова вартість спірної квратири у зв`язку з проведеним ремонтом. Але і такий висновок експерта є досить сумнівним, оскільки взагалі не зрозуміло, яким чином визначена варітсть квартири без ремонтних робіт у 1 6000 000 грн станом на липень 2015 року- адже на той час варітсть квартири зазначена у договорі-купівлі продажу цієї квартири. У наданих на дослідження матеріалах цивільної справи відсутні взагалі будь-які документальні матеріали, які б підтверджували факт виконання ремонтно-будівельних робіт у квартирі (розрахункові документи за виконані роботи, договори на постачання та встановлення виробів, товарні чеки, торгові чеки, касові (фіскальні) чеки на матеріали, вироби та конструкції, використані при виконанні ремонтно-будівельних робіт). Допитані в судовому засіданні свідки дали суперечливі показання щодо проведення ремонтних робіт у квартирі [PERSON] , вони чітко не змогли навести перелік будівельних робіт з зазначенням обсягів демонтованих і використаних матеріалів, виробів та конструкцій. Крім того, ці свідки взагалі пояснили, що ремонтні роботи проводилися під час перебування [PERSON] , у наступному шлюбі , він там проживав з новою родиною і ремонтні робот узгоджувалися з його новою дружиною. Отже, [PERSON] взагалі жодної своєї згоди на прведення цього ремонту у визначеному обсязі та вартості не надавала. Таким чином, оскільки судом не здобуто належних та допустимих доказів щодо часу проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] , а також їх конкретного переліку та вартості, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині вимог про стягнення з [PERSON] на його користь 1/2 частини вартості ремонтних робіт , зроблених в квартирі період з липня 2015 року по жовтень 2023 року в розмірі 825\~758,00 грн. Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 243/5477/15, здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною квартири та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Разом з цим, позовних вимог про відступ від рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власнсоті подружжя на спірну квартиру з урахуванням того, що нми були зроблені за власний рахунок невід`ємні поліпшення, внаслідок яких спільне майно значно збільшилося в ціні ( про що фактично і зазначає у своєму висновку експерт) - [PERSON] не заявляв. Аналогічні висновки викладені у Постанові ВС від 08 березня 2023 року у справі № 712/10145/19 (провадження № 61-922св22). Щодо розподілу судових витрат. По-перше, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на ремонт та не взято до уваги надану позивачем експертизу, витрати на проведення експертизи у розмірі 12 000 грн (підтверджені наллежними доказами, наявними в матеріалах справи) відшкодуванню [PERSON] за рахунок відповідачки [PERSON] не підлягають, як і не підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі заяви про збільшення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. За такого,\~за первісними\~позовом \~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~підлягає стягненню\~судовий збір\~у розмірі\~ 3946,\~25\~грн.\~ За зустрічним позовом з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4360 грн, сплачений при подачі позову Також представником [PERSON] адвокатом Матвєєвим В.В. надано суду на підтвердження витрат на правничу допомогу Договір про надання правової допомоги від 31.10.2023 року та розрахунок суми гонорару у розмірі 10 000 грн , який містить також і підвердження сплати коштів. Необхідність доказування суми судових витрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування якої заявляє учасник справи. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. Водночас розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). Як викладлено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2024 року у справі № 369/12718/20, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Матвєєвим В.В. послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає, що відшкодування на користь [PERSON] підлягають витрати на правову допомогу, надану їй в суді, у розмірі 10 000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. При цьому суд зауважує, що жодних заперечень проти заявленого розміру гонорару сторона відповідача за зустрічним позовом не надала. Представником позивача адвокатом Сидоренко Т.В, заявлено, що позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі , визначеному договором про надання професійної правничої допомоги - проте такі докази суду до закінчення розгляду справи надані не були. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial