Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його батька [PERSON] право власності на земельну частку (пай) площею 1,00 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташовану на території Підберізцівської сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області. Мотивував позовні вимоги тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 8647 від 02.06.1997 року увійшло право на земельну частку (пай) розміром 1,00 га. Повідомив, що 02.12.2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності належних правовстановлюючих документів на спадкове майно. З огляду на викладене, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 24 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 04 червня 2025 року від третьої особи приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Слиш Л.Т. надійшло клопотання, згідно мотивів якого просив проводити розгляд справи у його відсутності, а при вирішенні спору поклався на розсуд суду. 30 червня 2025 року представником відповідача Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області Манчур М.І. подано заяву, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності, а при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. 15 липня 2025 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано клопотання, згідно мотивів якого просив позовні вимоги задовольнити, здійснивши розгляд справи у їх відсутності. 15 липня 2025 року представником відповідача Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області Манчур М.І. подано додаткові пояснення у справі, у яких просила проводити розгляд такої у її відсутності та не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Ухвалою від 16.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 01.09.2025 року не з`явилися усі учасники розгляду справи, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. 29.08.2025 року представником позивача [PERSON] [PERSON] подано клопотання, згідно мотивів якого просив позовні вимоги задовольнити, здійснивши розгляд справи у їх відсутності. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.07.2011 року Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] помер [INFO] у с. Підберізці, Львівського (Пустомитівського) р-ну, Львівської обл. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26.03.2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Зі змісту ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з мотивів позовної заяви, позивачем [PERSON] не зазначено в який спосіб він прийняв спадщину після смерті [INFO] свого батька [PERSON] . Жодних доказів на підтвердження наявності/відсутності заповіту, звернення у встановлений законом строк до нотаріуса або спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суду не надано та такі в мотивах позовної заяви відсутні. Долучена до матеріалів позовної заяви довідка про реєстрацію місця проживання особи № 729 від 06.11.2019 року не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження спільного проживання зі спадкодавцем, оскільки в такій містяться відомості щодо реєстрації з 06.11.2019 року місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповіддю приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Слиш Л.Т. № 260/02-14 від 02.12.2024 року відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) з огляду на те, що сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 8647594 від 02.06.1997 року втратив чинність згідно постанови КМ України № 801 від 12.10.1995 року. Як вбачається з копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 8647, виданого 02.06.1997 року головою Підберізцівської Ради народних депутатів, на підставі розпорядження Пустомитівської райдержадміністрації № 279 від 30.05.1997 року, [PERSON] передано у приватну власність земельну частку (пай) площею 1,00 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташовану на території Підберізцівської сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області. Водночас, позивачем не подано оригіналу зазначеного документа, не наведено відомостей щодо його місцезнаходження, а також не надано жодних правовстановлюючих документів на підтвердження обставин, викладених у сертифікаті на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 8647 від 02.06.1997 року, зокрема розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації № 279 від 30.05.1997 року, на підставі якого такий було видано. Таким чином, в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. За ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. При цьому, стороною позивача не заявлено жодних клопотань щодо витребування у відповідних осіб доказів на підтвердження позовних вимог. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. За ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed