Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою до\~\~ [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, у якій просить розірвати шлюб та стягнути з [PERSON] , аліменти на доньку [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує наступним. 19 лютого 2022 року [PERSON] , уклала шлюб з Відповідачем - [PERSON] , що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 19 лютого 2022 року складено відповідний актовий запис №100. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із Позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади за № 2025/007262027. Відповідач, [PERSON] , зареєстрований за місцем роботи у [ADDRESS] , (працює заступником командира ескадрильї начальником відділу матеріально-технічного забезпечення 26 окремої авіаційної ескадрильї східного регіонального управління). Шлюбні відносини між Позивачкою та Відповідачем припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім?ї вважає неможливим. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є відсутність сімейних стосунків. Непорозуміння між ними з Відповідачем також стали перешкодою для подальшого існування сім?ї. Спору про поділ майна, на дату пред?явлення позову про розірвання шлюбу, немає. Відновлювати дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу - не бажає. Також, виникла необхідність у стягненні аліментів з Відповідача на утримання дитини. Законом передбачено чіткий розмір аліментів, що складає на одну дитину - (однієї чверті) від заробітку (доходу) платника аліментів. [PERSON] працює на посаді заступника командира ескадрильї начальником відділу матеріально-технічного забезпечення 26 окремої авіаційної ескадрильї східного регіонального управління з місцем дислокації у м. Ужгород, (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) та отримує відповідний дохід. [PERSON] , працює на посаді Інспектора прикордонної служби (2 категорії 3 групи) прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « [INFO] » (тип А) Відділу прикордонної служби « [INFO] » (тип Б), наразі перебуває у декретній відпустці. Вважає за доцільне стягнути з Відповідача, [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , у розмірі (однієї чверті) частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати пред`явлення позову, 20 червня 2025 року. Вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки для нормального фізичного розвитку дитини необхідне повноцінне харчування, ціни на дитяче харчування значно зросли. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.06.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи відкладався з метою належного повідомлення відповідача. Позивачка та іі представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо вимоги про розірвання шлюбу - не заперечували. Наголошує на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, вказує на те що має дитину від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] та вже сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини за Договором між батьками про сплату аліментів від 03.10.2019 року у розмірі від доходів, просить суд задовольнити аліменти в розмірі 1/6 частини з його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, 19 лютого 2022 року [PERSON] , уклала шлюб з Відповідачем - [PERSON] , що був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 19 лютого 2022 року складено відповідний актовий запис №100. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із Позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади за № 2025/007262027. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Відповідно до ч. 1\~ст.21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту\~статті 55 Сімейного кодексу України\~вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4\~ст.56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3\~ст.105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного кодексу України. У відповідності зі\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно\~ст.112 Сімейного кодексу України\~при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 Сімейного кодексу України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 2\~ст.115СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 серпня 2023 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у сторін народилася донька\~ [PERSON] . Як повідомила позивач, відповідач не несе витрат на утримання дитини, Відповідач, як батько зобов`язаний нести витрати по утриманню дитини. Таке утримання повинно забезпечувати хоча б мінімальні потреби дитини, необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Зі змісту\~статті 55 Сімейного кодексуУкраїни\~вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексуУкраїни\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України«Про охоронудитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1\~ст. 141 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою ВерховноїРади Українивід 27лютого 1991року N789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 3\~ст.181Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері чи батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 183\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає частку заробітку (доходу) матері чи батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину. Відповідно до частин першої та другої\~статті 182Сімейного кодексуУкраїни\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст. ст.\~183,\~184 СК України. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Проаналізувавши докази в їх сукупності, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 вересня 2024 року (дня звернення до суду з відповідним позовом) до досягнення дитиною повноліття. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до\~ст.\~192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; а також положення\~ст.\~185 СК України\~щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо). Відповідно до\~ст. 79 Сімейного кодексуУкраїни\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст.430ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved