Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовала тим, що з 7 лютого 1998 року вона перебуває з [PERSON] у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області від 18 жовтня 2002 року (повторно), актовий запис №16. Також зазначала, що шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подружжя перестало розуміти один одного, втратили спільні інтереси. Позивач впевнена, що шлюб існує формально, подальше збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з чим позивач вирішила звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 28 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. [PERSON] 5 вересня 2025 року подала до суду заяву, в якій зазначає, що підтримує позовні вимоги. Також просила розгляд справи здійснювати без її участі, час на примирення не потрібен. 5 вересня 2025 року [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначає, що час на примирення не потрібен, а також просив справу розглядати у його відсутність. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 7 лютого 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №16, що підтверджується свідоцтвом про одруження (повторно) серії [NUMBER] від 18 жовтня 2002 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 31 березня 2022 року (повторно). Прізвище після розірвання шлюбу позивач просить залишити шлюбне " [PERSON] ". Згідно із статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (частина 2 статті 104 СК України). Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За приписами статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони не зацікавлені у продовженні сімейного життя, тобто шлюбно-сімейні відносини фактично припинили своє існування. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно із частиною 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судові витрати, понесені позивачем, залишити за останнім, оскільки питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат позивачем не ставиться. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved