Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши в позові про те, що 23.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №3920118 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в обумовленому розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав. Проте відповідач не виконав своїх зобов`язань до договором та припинив повернення наданого йому кредиту. Законодавчо передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок (відступлення права вимоги). 24.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс» укладено договір факторингу №24./04/2024 від 24.04.2024 року, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає), а ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №24/04/2024 від 24.04.2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суму 70236,00 гривень, з яких: 12600,00 гривень - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 57536,00 гривень сума заборгованості за відсотками, відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 23.08.2023 року до 24.04.2024 року (включно). Просив стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Укрглобал фінанс» заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, була повідомлена в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, зворотнє поштове повідомлення не повернулося до суду. В подальшому повідомлялася шляхом розміщення оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої не відоме. Відзив від відповідача не надходив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків: Предметом спору в даному провадженні є договірні правовідносини. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 23.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №3920118 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору: розмір кредиту - 12600,00 грн., строк позики 350 дні , тип процентної ставки - фіксована, тип кредиту кредит, спосіб надання кредиту у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок за реквізитами платіжної картки [NUMBER] (а.с. 25-34). Паспорт споживчого кредиту (а.с. 36-38), Правила надання коштів у позику (а.с. 45-50), і Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача (а.с. 35) складають договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно договору факторингу №24/04/2024 від 24.04.2024 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс», ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило), а ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах (а.с. 57-61). З огляду на Реєстр боржників до Договору факторингу №24/04/2024 від 24.04.2024 року, ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс» набуло права грошової вимоги, в тому числі до [PERSON] на суму 12600,00 грн.(а.с. 65). Відповідно до платіжної інструкції №783 від 24.04.2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал -фінанс» перерахував на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» 2185366,65 грн. (а.с. 64). Згідно копії Виписки по рахунку, наданої АТ КБ «Приват банк», відповідачу [PERSON] , відповідно до умов договору №3920118 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.08.2023 року було зараховано 10000,00 грн. на кредитну картку № [NUMBER] (а.с. 97-98). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №3920118 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.08.2023 року [PERSON] має заборгованість станом на 24.04.2024 року на загальну суму 70236,00 гривень, з яких: 12600,00 гривень - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 57536,00 гривень сума заборгованості за відсотками, відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 23.08.2023 року до 24.04.2024 року (включно) (а.с. 40-44). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або Законом, та не впливає із суті зобов`язання чи звичаїв дії ділового обороту. Як вбачається з положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Публічна пропозиція (оферта) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору, однак всі інші істотні умови, які є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, зазначено в індивідуальній частині договору про надання фінансового кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами договору Позики позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за їх користування та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав своїх обов`язків за договором в строки, передбачені Кредитним договором. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунок попереднього кредитора. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Ч.1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Однак відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, а тому суд розглядає справу на основі наявних у матеріалах справи доказів. Згідно з витягами з реєстру боржників, наданих позивачем, взяті на себе зобов`язання за договором фінансового кредиту відповідач не виконав, не здійснивши жодного платежу, у зв`язку з чим виникла заборгованість. У матеріалах справи також відсутні будь-які об`єктивні дані, що відповідач вживав заходи для належного виконання зобов`язання за даним правочином, відповідач не виконав зобов`язання у строк, що є порушенням зобов`язання, у зв`язку з чим порушення зобов`язання визнається судом таким, що сталося з його вини. На день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаними кредитами, суду не надано. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення в повному обсязі та стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Укрглобал - фінанс» заборгованості в розмірі 70236,00 гривень, з яких: 12600,00 гривень - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 57536,00 гривень сума заборгованості за відсотками, відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 2% за кожен день користування кредитом (730% річних) за період з 23.08.2023 року до 24.04.2024 року (включно). Щодо оплати витрат на правову допомогу, суд дійшов до наступного: Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved