Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

У січні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] про солідарне стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фасад Констракшн» завданої позивачу майнової шкоди в розмірі 68 286,21 грн та солідарне стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що 09.10.2020 падіння уламків фасаду будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , призвело до ушкодження належного позивачу автомобіля «BMW 750 Li», д.н.з. [NUMBER] . Зазначає, що цього ж дня позивачем було повідомлено Шевченківське УП ГУНП у м. Києві про виявлені ушкодження належного йому транспортного засобу внаслідок падіння уламків фасаду вищезазначеного будинку. Для оцінки пошкоджень автомобіля позивач звернувся до незалежного судового експерта, який надав висновок № 504/20 експертного авто товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 14.12.2020, вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 750 Li», д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті падіння уламків фасаду будинку, яке сталося 09.10.2020, станом на дату проведення дослідження становить 68 286,21 грн. Вказує, що позивачем за власний рахунок здійснено відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу. Зазначає, що будинок [ADDRESS] , згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) знаходиться на балансі та віднесений до управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до розпорядження Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 «Про закріплення майна за комунальним підприємством «Керуюча дирекція» вищевказаний будинок закріплений на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Однак, відповідно до договору з комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» житловий будинок [ADDRESS] обслуговує ТОВ «Будівельна компанія «Фасад Констракшн» (ВОП «Михайлівська»). Крім того, листом від 23.11.2020 № 109/04/45-8078 Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, серед іншого, повідомила, що пошкодження автомобіля відбулося внаслідок падіння частини елементу балкону квартири [ADDRESS] , також зазначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку за даною адресою не створювалось та його державна реєстрація не проводилась. Таким чином, відповідач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», як управитель (балансоутримувач) вказаного будинку, та відповідач ТОВ «Будівельна компаня «Фасад Констракшн», як обслуговуюча компанія, допустили грубі порушення правил його експлуатації й утримання, що призвело до нанесення позивачеві значної шкоди. Також, крім майнової шкоди, зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, у зв`язку із пошкодженням його майна, яку оцінює в 50 000,00 грн.. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08.02.2021 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.04.2021 представником відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» було подано відзив на позовну заяву, в якій сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є балансоутримувачем багатоквартирного будинку [ADDRESS] , не надає послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а замовляє їх надання через систему відкритих електронних торгів відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» з наступним оформленням договірних відносин з їх переможцем (у 2020 році договір №443 від 04.11.2019 - виконавець житлово-комунальних послуг - ТОВ «Будівельна компанія «Фасад Констракшн»). Крім того, до структури тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, який затверджений по будинку [ADDRESS] не включено послуги з ремонту житлового фонду, що перебуває у приватній власності співвласників будинку, зокрема, відповідальність за належне утримання, експлуатацію балконів, які віднесені до приватної власності власників квартир, покладена на власника квартир з балконом. Зазначає, що виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій багатоквартирного будинку [ADDRESS] у 2020 році було ТОВ «Будівельна компанія «Фасад Констракшн»), яке у разі ненадання чи неналежного надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у межах дії договору №443 від 04.11.2019, несе відповідальність встановлену зазначеним договором та чинним законодавством. Зазначає, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є неналежним відповідачем у справі, оскільки пошкодження автомобіля позивача, ймовірно, могло статися фрагментом балкону квартири № 33 , яка перебуває у приватній власності її володільця. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.06.2023 зупинено провадження у вказаній справі до залучення до участі у справі правонаступників. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 31.07.2025 поновлено провадження у даній справі та допущено по справі процесуальне правонаступництво, залучено в якості позивача [PERSON] , як правонаступника померлого [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити з підстав, зазначених в позові, та ухвалити відповідне рішення, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на відзив. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-1, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 4 ст. 319 та ст. 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 323 ЦК України). Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦПК України). Як встановлено судом, автомобіль «BMW 750 Li», д.н.з. [NUMBER] , з 12.12.2012 року зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . При зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що належний йому транспортний засіб був пошкоджений 09.10.2020 року за адресою: [ADDRESS] , внаслідок падіння уламків фасаду будинку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії довідки 09.10.2020 року зареєстровано в журналі єдиного обліку про прийняття реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за №72243 та зафіксовано факт пошкодження автомобіля марки «BMW 750 Li», д.н.з. [NUMBER] . Позивач не надав суду доказів, що правоохоронні органи складали протокол огляду місця події, на якому було б зафіксовано час, місце пошкодження автомобіля, який належить на праві власності позивачу та причину спричинення шкоди. Згідно із Висновком №504/20 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 14.12.2020 судовим експертом Коваль Ігорем Миколайовичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 750 Li», д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в результаті падіння уламків фасаду будинку, яке сталось 09.10.2020, становить 68 286,21 грн., вартість матеріального збитку, спричиненого власнику зазначеного автомобіля, становить 32 131,24 грн. Як вбачається із копії договору №443 від 04 листопада 2019 року, укладеного між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фасад Констракшн», предметом договору є комплексне прибирання і обслуговування місць загального користування, сходових клітин, прибудинкової території, комплексне технічне обслуговування внутрішньобудинкових інженерних та комунікаційних мереж (централізованого опалення, водовідведення, електропостачання), дрібний ремонт будинків, елементів благоустрою, прибудинкових територій та споруд» по неадміністративному мікрорайону «Михайлівка» Шевченківського району міста Києва, з метою забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і споруд, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм стандартів і правил. На підставі п.4.1.2. вказаного договору Замовник зобов`язується надавати Виконавцю всю наявну документацію на будівлі та споруди, прибудинкові території, які передаються на обслуговування, забезпечити вільний доступ до об`єктів обслуговування та виконання робіт за Договором, а також приміщення для організації виконання послуг і для справляння мінімальних санітарно-побутових потреб працівників. Пунктом 4.1.3. вказаного договору Замовник зобов`язується при зверненні споживачів зі скаргами на незадовільно надані послуги, а також за власною ініціативою проводити обстеження санітарно-технічного стану будинків, технічного та іншого обладнання житлових будинків, прибудинкових територій, елементів благоустрою, дитячих та спортивних майданчиків, переданих на обслуговування Виконавцю, контролювати якість надання Послуг; в разі вичвлення недолікв у роботі Виконавця за підсумками обстеження оформлювати відповідні акти. Тобто, виконавцем житлово-комунальних послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем електропостачання, тепло-, водопостачання, водовідведення, зливної каналізації тощо у багатоквартирному будинку [ADDRESS] - є ТОВ «Будівельна компанія «Фасад Констракшн». Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на момент передачі житлового фонду до підприємства, - балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року №76 встановлено: Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; Виконавець послуг - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», як балансоутримувач, має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 621/2805/15-ц зауважив на обов`язок доказування в деліктних правовідносинах. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України, доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою». Аналогічні висновки, також, викладені в постанові Верховного суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17, постанові Верховного суду від 06.03.2019 у справі № 640/19929/16-ц. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладено в постанові від 11.03.2021 у справі № 488/4653/18 для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло- та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII. Таким чином, стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, стаття 1166 ЦК України передбачає законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вина. За загальним правилом протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій. Натомість у позовній заяві відсутні факти протиправної поведінки відповідачів, здійснення ними заборонених дій. За змістом позову, наявність шкоди не кореспондується з протиправною поведінкою відповідачів та з їх виною у спричиненні матеріальної шкоди, яка позивачем жодним чином не доведена у спосіб та порядку, встановленого законом. Таким чином, за відсутності всіх складових деліктного зобов`язання, відсутні правові підстави для задоволення позову. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, яка повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, беручи до уваги те, що обставини, на які посилається позивачка як на підтвердження задоволення позовних вимог, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, остання належним чином не обґрунтувала своїх доводів, а також, з огляду на відсутність всіх складових деліктного зобов`язання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed