Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач через електронний кабінет звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № AN3LCT155101125029 від 14 травня 2021 року у розмірі 56\~551,28 грн станом на 16 березня 2025 року, яка складається з наступного: 45\~041,46 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 11\~509,82 грн загальний залишок заборгованості за процентами, покликаючись на невиконання взятих на себе зобов`язань. \~ \~ \~ \~За результатами автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В., інформація щодо справи є відкритою та оприлюднюється на офіційному вебпорталі судової влади України. Суддя ухвалою від 31 березня 2025 року позовну заяву залишив без руху з наданням строку для усунення недоліків. У зв`язку із поданням до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивачем додано до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. \~ \~ \~ \~Суддя ухвалою\~від 30\~квітня 2025\~року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у зв`язку із у зв`язку із малозначністю справи, що визначено імперативними приписами цивільного законодавства. Ухвала про відкриття провадження оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень з додатковим відображенням в електронній формі програмними засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, у тому числі з використанням мобільного застосунку Порталу Дія. Заперечень проти письмового провадження, визначеного ухвалою суду про відкриття провадження, до суду не надходило, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису у такому випадку не здійснюється. Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою беруться до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проведення публічного розгляду справи. Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20, що у порядку ч.4\~ст.263 ЦПК України\~підлягає урахуванню при застосуванні норм права. Позивачу ухвалу про відкриття провадження у справі доставлено до його електронного кабінету. За відсутності у відповідача електронного кабінету копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями Єдиного державного демографічного реєстру. Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою\~\~ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) -\~ст.ст.3,\~4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 01 грудня 2023 року у справі № 591/4832/22, що у порядку ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при застосуванні норм права ураховується, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення у зв`язку «адреса відсутній за вказаною адресою»\~вважається\~належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судового повідомлення. З огляду на викладене долучені до справи відомості трекінгу поштових відправлень та довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення з підстав - «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається\~належним повідомленням сторони, що узгоджується із положеннями п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з покликанням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Відповідач додатково (альтернативним способом) повідомлявся про розгляд справи на адресу електронної пошти, наявної в матеріалах справи (скеровано судом та отримано відповідачем ухвалу про відкриття провадження у справі із позовною заявою, про що свідчать довідки про доставку електронного листа). Судом вжито передбачених законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Водночас, незважаючи на належне повідомлення, відповідач своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, жодних клопотань не заявлено. \~ \~ \~ \~Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,\~13,\~81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ \~За позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), за якою обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог. Вирішуючи заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами та позики, суд виходить із положень п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України, за яким підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У\~ст.1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Як регламентовано ст.ст.1, 8, 13, 14 Закону «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України "Про електронну комерцію"). У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. 14 травня 2021 року між сторонами укладено кредитний договір за № AN3LCT155101125029 шляхом підписання у відповідності до ст.207 ЦК України відповідачем заяви про надання послуги «Швидка готівки» електронним підписом за ідентифікатором +380734940390. Сторонами на власний розсуд визначено та обумовлено наступні умови, що викладено у заяві: тип кредиту кредит строковий; мета отримання кредиту придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; строк кредиту 12 місяців з 14 травня 2021 року по 14 травня 2022 року включно; процентна ставка (фіксована) 50 % на рік. У даному випадку діє презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), яка не спростована (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010). Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, позивачем надано меморіальний ордер № TR.17690369.28838.1629 від 14 травня 2021 року та виписку з особового рахунку клієнта. Дана виписка у відповідності до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, підтверджує виконання за день операцій клієнтом (постанова Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц). Достовірність письмових доказів відповідачем не оспорюється. Покликаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору, позивач долучає розрахунок заборгованості станом на 16 березня 2025 року у розмірі 56\~551,28 грн, що складається із: 45 041 грн заборгованість за тілом кредиту; 11\~509,82 грн заборгованість за відсотками. Позивач стверджує, що викладено у розрахунку заборгованості, що відповідач суму кредиту\~45\~041,46 грн не повернув, що відповідачем не заперечується, а тому у суду немає підстав сумніватися в обґрунтованості вимог у цій частині. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення нарахованих по 13 жовтня 2022 року процентів у сумі 11\~509,82 грн, суд дійшов наступного. Як установлено вище, за умовами укладеного між сторонами договору відповідач отримав кошти, та зобов`язувався повернути кредит у повному обсязі у визначений договором строк, а саме до 14 травня 2022 року. Докази продовження сторонами строку кредитування відсутні. Отже, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором кредиту припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2\~ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, кредитодавець\~мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто, до 14 травня 2022 року, після закінчення строку його дії у кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Указане узгоджується з правовими висновками викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. За правовою позицією Верховного Суду у постановах від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, від 15 листопада 2023 року у справі № 204/5103/21 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Беручи до уваги розрахунок позивача, з відповідача підлягає до стягненню проценти за період кредитування у розмірі 7954,21 грн. У суду немає підстав сумніватися у правильності розрахунку в цій частині, адже будучи достеменно обізнаним із цим розрахунком, стороною відповідача наведений розрахунок не заперечено та власного контррозрахунку не надано. Саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача (позиція Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21). У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. З огляду на викладене вище у своїй сукупності, зважаючи презумпцію правомірності правочину та обов`язковість договору для сторін, відсутності доказів належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання кредиту, заявлені позивачем вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 52\~995,67 грн (45\~041,46 грн за тілом кредиту та 7954,21 грн за процентами) з наданням переконливих доказів, достовірність яких не оспорюється, є підставними та позов підлягає до часткового задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. В іншій частині позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідач не висловив свою позицію про заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитом, жодних доводів у спростування позову не наведено та доказів, які б досліджувалися судом, не надано. За відсутності відзиву відповідача суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8\~ст.178 ЦПК України). Висновок суду узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України,\~ст.2 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний рішення суду та беззастережно доводили протилежне. Відповідно до ст.ст.133,\~141 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. З огляду на викладене на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed