Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи 29.07.2025 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. В обґрунтування своїх вимог ствердила, що 26.12.2023 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Нововолинському відділі ДРАЦС у Володимирському районі ЗМУМЮ за актовим записом №254. У шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, останнім часом відносини як подружжя є не стабільними та такими, що не можуть в повній мірі відповідати статусу повноцінній сім`ї. Усі негаразди, які як наслідок, супроводжуються постійними непорозуміннями, спорами та взаємними претензіями, пов`язані із небажанням відповідача брати належну участь у вихованні дитини, цікавитись належним чином їх життям та приймати відповідну і достатню матеріальну участь в утриманні дочки, яка потребує постійної зацікавленості батька. Дитина перебуває на повному її утриманні. Харчування, лікування, купівля необхідного одягу, іграшки та інші повсякденні речі для дочки потребують коштів, яких на це все не вистачає. Вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та не має можливості працювати та отримувати належний та достатній дохід для забезпечення своїх потреб та дитини. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання до досягнення донькою трьох річного віку, оскільки він офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем, який станом на сьогодні проходить службу у Державній прикордонній службі, інших неповнолітніх дітей немає. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі частин усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви. Стягувати щомісячно з [PERSON] кошти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) до досягнення доньки [PERSON] трьох річного віку. Стягнути з [PERSON] судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. ІІ. Позиція учасників процесу В судове засідання позивач не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Її представник Бакун О.С., який діє на підставі ордеру серії АС №1152191 від 02.09.2025 року, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку. 27.08.2025 року [PERSON] подав заяву про визнання позовних вимог, просив проводити розгляд справи за його відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 30.07.2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк 5 (п`ять) днів з дня отримання ухвали для виправлення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали. Ухвалою суду від 05.08.2025 року, після усунення недоліків, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі № 156/903/25. В судове засідання 02.09.2025 року сторони не прибули. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, що відповідачем подано заяву про визнання позову і таке визнання, на думку суду, не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб судом встановлено наступне. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, який зареєстрували 26.12.2023 року в Нововолинському відділі ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області ЗМУМЮ за актовим записом № 254, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.07.2024 року (а.с. 9). Відповідно до копії витягів №2024/000981231 від 30.01.2024 року та №2025/001298915 від 29.01.2025 року виданих Поромівською територіальною громадою, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Згідно з копією рішення №8/1/1548 від 21.08.2023 року відповідачу [PERSON] надано статус «учасника бойових дій» (а.с. 30). V. Застосоване судом законодавство Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 ЦПК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. З приписів зазначених вище правових норм випливає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. У Законі України «Про державний бюджет України на 2025 рік» визначено, що прожитковий мінімум у 2025 році в Україні для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; Суд враховує обов`язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також вимоги ст.182 Сімейного Кодексу України та ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" і роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків його заробітної плати /доходів/. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1-2 ст.84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Тлумачення частини другої статті 84 свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Стаття 85 СК України, регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. У СК України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до вимог ч.1-2 ст.77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Частиною 1 статті 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. VІ. Висновки суду Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем (матір`ю) за зареєстрованим місцем проживання. Позивач не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний їх утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своєї дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідний розмір утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідач проживає окремо від позивача і дитини, є працездатною особою молодого віку, має можливість офіційно працевлаштуватись (як зазначено у позові перебуває на військовій службі) і отримувати регулярний дохід, тому суд прийшов до висновку, що позивач відповідно до норм Сімейного кодексу України має право на отримання аліментів на своє утримання. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, беручи до уваги усі наведені обставини,

Outcome: approved