Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідачка) про розірвання шлюбу, в якому вказав, що з 21.05.1986 року вони перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області, про що зроблено актовий запис №2. Від спільного шлюбу подружжя мають двох повнолітніх дітей. Більше року подружжя спільне господарство не ведуть, відсутній спільний бюджет. Подружжя проживають за однією адресою, але у кожного окрема кімната, окремий побут, подружні стосунки відсутні, у кожного свої погляди на життя. За таких обставин вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Оскільки відповідачка відмовляється подати спільну заяву про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС, а тому змушений звернутись до суду із даною позовною заявою. Тож, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 21.05.1986 року виконавчим комітетом Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області, актовий запис №2. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 01.08.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.14). Копію ухвали суду від 01.08.2025 року та позовну заяву з додатками відповідачка отримала 12.08.2025 року в приміщенні суду, про що свідчить власноручний підпис на супровідному листі суду (а.с.15). 14.08.2025 року від відповідачки [PERSON] надійшло письмове клопотання, в якому остання просила розгляд справи проводити за її відсутності, а також ухвалити рішення, яким позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити (а.с.16). Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що 21.05.1986 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виконавчим комітетом Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області зареєстровано шлюб, актовий запис №2; прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 01.07.2025 року (а.с.8). Як вказав позивач, а відповідачка визнала, що більше року подружжя спільне господарство не веде, відсутній спільний бюджет. Подружжя проживають за однією адресою, але у кожного окрема кімната, окремий побут, подружні стосунки відсутні, у кожного свої погляди на життя. За таких обставин, збереження шлюбу є неможливим. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Приймаючи визнання відповідачкою позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя. За клопотання позивача судові витрати не стягуються з відповідачки та покладаються на позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved