Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

27.08.2025 року [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на наступні підстави. [PERSON] на підставі Договору довічного утримання від 01.10.1992 р. №1-3645, що був укладений між ним та [PERSON] , належить 6/11 житлового домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку він зареєстрований та проживає на даний час. [PERSON] померла [INFO] . Наразі заявник вирішив продати належну йому частку домоволодіння, але з`ясувалось, що існує заборона на її відчуження. Щоб зняти обтяження, [PERSON] повинен надати нотаріусу свідоцтво про смерть [PERSON] , але він його втратив. У Нікопольському відділі ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області йому було відмовлено у видачі повторного свідоцтва про смерть, оскільки в Державному реєстрі актів цивільного стану зареєстровано актовий запис №1814 від 20.11.1992 року про смерть [PERSON] . Дані розбіжності перешкоджають заявникові реалізувати його право на продаж належної йому нерухомості, а тому виникла необхідність звернення з даною заявою до суду, оскільки в позасудовому порядку вирішити дане питання він не може. На підставі викладеного вище, просить суд встановити факт, що зареєстрований актовий запис про смерть №1814 від 20.11.1992 року на [PERSON] , належить [PERSON] , померлій [INFO] . Просить зобов`язати заінтересовану особу внести відповідні зміни в актовий запис про смерть. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.05.2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами окремого позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.16). Сторони в судове засідання не з`явились. 27.08.2025 року представником заявника [PERSON] надано суду заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.21). 20.08.2025 року начальник Нікопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Катерина Баранова направила до суду повідомлення, що їх представник в судове засідання не прибуде (а.с. 20). Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Як встановлено судом, 01.10.1992 року між [PERSON] , 1902 року народження, та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який посвідчений старшим державним нотаріусом Пахомовською Ж.Н., зареєстрований в реєстрі за №44 (а.с.6). [INFO] [PERSON] померла. На підставі договору довічного утримання [PERSON] перейшло у власність 6/11 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим накладене державним нотаріусом Пахомовською Ж.Н. обтяження на згадане вище домоволодіння після смерті [PERSON] не було знято. [PERSON] має намір розпорядитись нерухомим майном, яке йому належить, але не має змоги цього зробити, оскільки на даний момент в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис щодо заборони відчуження належних йому на праві приватної власності 6/11 частин домоволодіння [ADDRESS] . Для зняття обтяження заявник повинен надати нотаріусу свідоцтво про смерть [PERSON] , яке ним було втрачено. Для отримання повторного свідоцтва про смерть [PERSON] звернувся до Нікопольського відділу ДРАЦС у Нікопольському районі Дніпропетровської області, але йому було відмовлено, оскільки в Державному реєстрі актів цивільного стану зареєстровано актовий запис №1814 від 20.11.1992 року про смерть [PERSON] , тоді як в договорі довічного утримання дана особа зазначена як [PERSON] (а.с.5). Дані розбіжності перешкоджають [PERSON] отримати повторне свідоцтво про смерть [PERSON] та зняти обтяження, накладене на його домоволодіння. Предметом розгляду вказаної заяви є встановлення факту, що зареєстрований актовий запис про смерть №1814 від 20.11.1992 року на [PERSON] , належить [PERSON] , померлій [INFO] . Частиною 2 п.5 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 п.6 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України). Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» цей Закон регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Приписами ч. 1, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Зміни до актових записів цивільного стану та порядок їх внесення регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.11р. №96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання». Відповідно до п.п. 1.1, 1.7, 1.15, 2.13.1, 2.16.7, 2.18 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (зі змінами), внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу ІІ цих Правил. Згідно п.п. 2, 3, 9, 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року № 12 «Про практику розгляду судами справи про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», суд розглядає справи про встановлення неправильності записів при реєстрації в державних органах актів народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові громадянина в тому разі, коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено заявникові у внесенні змін до записів у актах громадянського стану або коли з цього приводу є спір між заінтересованими особами (між заявником і особами, інтереси яких може зачепити зміна запису, оскільки у них, у зв`язку з цим, виникнуть певні обов`язки). Судам належить враховувати, що реєстрація народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені та по батькові провадиться органами реєстрації актів громадянського стану в книгах спеціального зразка, які є єдиними доказами засвідчених у них фактів. Крім цього Закону, порядок реєстрації актів громадянського стану встановлюється Правилами, які затверджуються Міністерством юстиції України. Суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акту громадянського стану. Виходячи з того, що рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести. Незважаючи на те, що у документах, наданих заявником, наявні протиріччя в зазначенні ім`я померлої [PERSON] , 1902 року народження, на думку суду, не викликає сумніву той факт, що актовий запис про смерть [PERSON] №1814 від 20.11.1992 року складався саме відносно смерті [PERSON] , що підтверджується наявними в матеріалах письмовими доказами, а тому вимоги заявника підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved