Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

01 липня 2025 року Акціонерне товариства «Страхова компанія «ІНГО» (далі АТ «СК «ІНГО») звернулося до Хаджибейського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 05.06.2024 року в період дії договору страхування, в м. Одеса, по вул. Дальницька, 25, мала місце дорожньо-транспортна пригода із участю автомобілів «Skoda», державний № [NUMBER] (власник ТОВ «Тайтен машинері Україна», водій - [PERSON] ) та «Toyota», державний № [NUMBER] (власник - [PERSON] , водій - [PERSON] . АТ «СК «ІНГО», визнала подію що мала місце 05 червня 2024 року із застрахованим автомобілем Skoda», державний № [NUMBER] , страховим випадком, у зв`язку із чим, АТ СК «ІНГО» згідно платіжної інструкції № 14740 здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 6803,80 грн. Оскільки АТ «СК «ІНГО» здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив шкоду, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, позивач просив суд винести рішення,\~яким стягнути з відповідача на користь\~АТ «СК «ІНГО»\~завдану шкоду в розмірі\~6803,80 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою\~Хаджибейського районного суду м. Одеси\~від 6 квітня 2024 року справу було прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, разом з позовною заявою надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач\~в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до\~ст. 275 ЦПК України\~суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 ст. 279 ЦПК України встановлено, що\~розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності відповідача, який своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої\~ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються вказані правовідносини. Судом встановлено, що між ТОВ «Тайтен машинері Україна» та акціонерним товариством «Страхова компанія «ІНГО» був укладений договір добровільного страхування засобів наземного транспорту № 250584384.24_076. Застрахований транспортний засіб за договором - «Skoda», державний № KА9234EC. 05.06.2024 року в період дії договору страхування, в м. Одеса, по вул. Дальницька, 25, мала місце дорожньо-транспортна пригода із участю автомобілів «Skoda», державний № [NUMBER] (власник ТОВ «Тайтен машинері Україна», водій - [PERSON] ) та «Toyota», державний № [NUMBER] (власник - [PERSON] , водій - [PERSON] , далі за текстом Відповідач. Відповідно до постанови Хаджибейського районного суду м. Одеси № 521/10085/24 від 12.07.2024 року, дана подія сталась внаслідок порушення Відповідачем Правил Дорожнього Руху України. Тобто, відповідно до зазначених матеріалів, винним в скоєнні ДТП є Відповідач. Після вищезазначеної події потерпілий в ДТП (ТОВ «Тайтен машинері Україна») через свого представника звернулися до Позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за подією, яка мала місце 05.06.2024 року із участю застрахованого автомобіля, з метою отримання виплати страхового відшкодування. Оскільки, даний випадок є страховим, за договором страхування, Позивачем вищевказана заява була прийнята та були здійснені дії по встановленню всіх обставин події, визначенню розміру збитку та виплаті страхового відшкодування. Так, Позивач, на підставі зібраних документів по справі, враховуючи умови договору страхування, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 6 803,80 грн. Цей факт підтверджується, зокрема, страховим актом та платіжним дорученням (копії додаються). Розмір страхового відшкодування визначався на підставі Рахунку СТО № 4942/2636 від 12.06.2024 року (копія додається). Згідно якого, вартість ремонту автомобіля «Skoda», державний № [NUMBER] становила 8 803,80 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена безпосередньо на рахунок СТО (ФОП [PERSON] ), що підтверджує фактичні витрати за ремонт. Розрахунок суми, що стягується з відповідача, визначався наступним чином: 8 803,80 грн. (вартість ремонту автомобіля згідно рахунку СТО) - 2000 грн. (розмір франшизи) = 6803,80 грн. Згідно із ч. 1 ст. 108 Закону України «Про страхування», Страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. В ч. 2 цієї ж статті Закону України «Про страхування» вказується, що якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні Ст. 993 Цивільного кодексу України зазначає, що до страховика (Позивач в нашому випадку), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення ії цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч. З цієї ж статті зазначає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП не була застрахована, до Позивача перейшло право вимоги, яке потерпілий має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки винним у вчиненні ДТП, що мала місце 05.06.2024 року, є Відповідач, то Позивач набув права вимоги відшкодування збитків до Відповідача. Такі ж положення закріплені у статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідачки не була застрахована, то у AT «CK «ІНГО» виникло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за нанесену шкоду. Згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про страхування», позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми\~завданої шкоди в розмірі\~6803,80 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги\~АТ «СК «ІНГО»\~підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до змісту ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачки (а.с. 4).

Outcome: approved