Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Представник позивача звернувся із указаним позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за: - кредитним договором № 101892906 від 04.01.2022 у розмірі 20 940,00 грн, укладеним з ТОВ «Міолан»; - договором позики № 77362451 від 04.12.2021 у розмірі 22 923,38 грн, укладеним з ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»; - договором позики № 16372-11/2021 від 20.11.2021 у розмірі 9 794,02 грн, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»; - вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 травня 2025 відкрито провадження у справі, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 84-86). 18 серпня 2025 року (вх.№25690/25) від представника відповідача, адвоката Грабовця С.В. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 106-136). Та клопотання про залишення позовної заяви без руху (а.с. 137-144). 27 серпня 2025 року (вх.№26694/25) від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 148-186). Аргументи позивача. Позовна заява мотивована укладенням відповідачем низки кредитних договорів та отримання відповідних кредитних коштів, із встановленням строків їх повернення та сплати відсотків за користування такими коштами. Однак, позивач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача. Заперечення відповідача. Відповідач у відзиві на позовну заяву факту укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів не заперечував. Проте звернув увагу на те, що він є діючим військовослужбовцем, який прийнятий на військову службу під час особливого періоду з 02.09.2022, а тому на нього поширюються пільги, встановлені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що виключають нарахування процентів та інших платежів. Крім цього, зазначив про те, що на виконання договору позики № 16372-11/2021 від 20.11.2021 ним внесено 861,00 грн на оплату тіла кредиту, які первинним кредитором протиправно спрямовано на погашення процентів та комісій. Позивач з аргументами відповідача не погодився, подавши відповідь на відзив. В судове засідання, призначене на 28.08.2025 учасники справи не з`явились. Представник позивача у змісті позовної заяви та відповіді на відзив, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, просив про розгляд справи без його участі (а.с. 4, 161 зворот). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що розписався 04.08.2025 (а.с. 90). Крім цього, повістки-повідомлення від 29.07.2025 на 27.08.2025 та 28.08.2025 скеровані відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, (штрихкодовий ідентифікатор ПАТ «Укрпошта» 0610271032750), повернулися на адресу суду без вручення, із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 146, 147), день проставлення у поштовому повідомленні відмітки 05.08.2025. Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 4 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №101892906 (індивідуальна частина) (надалі - Договір-1) (а.с.9-14). Згідно з п. 1.1. Договору-1 ТОВ «Мілоан» зобов`язалось на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути товариству кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором (а.с.9). Відповідно до п. 1.2. Договору-1 загальний розмір кредиту становить 6 000,00 грн (а.с.9). Пунктом п. 1.3. Договору-1 встановлено, що кредит надається строком на 15 днів з 04.01.2022 (строк кредитування) (а.с.9). Відповідно до п. 1.4. Договору-1, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 19.01.2022 (а.с.9). Пунктом 1.5.1. Договору-1 встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 1740,00 грн., яка нараховується за ставкою 29,00 відсотків від суми кредиту одноразово (а.с.9). Відповідно до п. 1.5.2. Договору-1 проценти за користування кредитом становлять 2700,00 грн., які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.9). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору-1) (а.с.9). Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3. цього Договору (1.7. Договору-1). Згідно з 2.2.1. Договору-1 позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору (а.с.9). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору (п. 2.2.2. Договору-1) (а.с.9). Пунктом 2.2.3. Договору-1 сторонами погоджено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з п. 1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника (а.с.9 зворот). Розділом 2.3 Договору-1 урегульовано порядок пролонгації кредитування. Продовження, вказаного в п.1.3. Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1. Договору-1) (а.с.9 зворот). Відповідно до п. 2.3.1.2. Договору-1 передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів (а.с.9 зворот). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору (а.с.9 зворот). Пунктом 2.4.1 Договору-1 встановлено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. Договору, а у випадку пролонгацій - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування (а.с.10). Пунктом 2.4.2 Договору-1 встановлено, що у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим Договором, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4. Договору або у дату завершення періоду пролонгацій. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування, визначеного згідно з п. 1.3. та 2.3. цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків, обумовлених розділом 4, п. 3.2.5 Договору (а.с.10). Відповідно до п. 3.2.6. Договору-1 кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором Кредитодавець отримає від Позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України Позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором (а.с.10 зворот). Розділом 4 Договору-1 встановлено відповідальність сторін та її види (стягнення пені - п. 4.1., або процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України - п.4.2.). Відповідно до п. 4.2. Договору-1 у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової ставки), передбаченої п. 1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця (а.с.11 зворот). Пунктом 4.3. Договору-1 встановлено, що кредитодавець на свій розсуд може не застосовувати жодного виду відповідальності, передбаченого п.п. 4.1., 4.2. цього Договору, застосувати один із них або всі одночасно. Вимога(и) кредитодавця про сплату вказаних процентів та / або пені позичальником вважається здійсненою(ними), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в особистому кабінеті позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення, тощо) (а.с.11 зворот). Відповідно до п. 6.1. Договору-1 цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (а.с.12). Згідно п. 6.2. Договору-1 розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником кредитодавцю (а.с.12). Як вбачається зі змісту Договору-1, такий укладено у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», шляхом його підписання 04.01.2022 о 10 год. 20 хв. електронним підписом позичальника, з використанням позичальником одноразового ідентифікатора [NUMBER] (а.с. 9). У п. 6.3. Договору-1 сторонами погоджено, що приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.12). Згідно п. 6.4. Договору-1 укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (а.с.12 зворот). Отож, з матеріалів справи випливає, що указаний Договір-1 є електронним договором, а наявні в матеріалах справи копії є лише паперовими копіями електронного договору. До Договору-1 додано Графік платежів, що є Додатком №1 до Договору-1, відповідно до якого, в кінці строку кредитування, а саме 19.01.2022 позичальник повинен повернути суму процентів у розмірі 2700,00 грн, комісію в розмірі 1740,00 грн та тіло кредиту 6 000,00 грн, що разом становить 10 440,00 грн (а.с.13 зворот). Також до Договору додано Паспорт споживчого кредиту №101892906 (Додаток № 2 до Договору-1) (а.с.14). Із копії платіжного доручення №37603401 вбачається, що ТОВ «Мілоан» 04.01.2022 перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] відповідача 6000,00 грн із призначенням платежу «Кошти згідно договору 101892906» (а.с.15), що відповідачем не заперечується. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за Договором-1, сформованих ТОВ «Мілоан», тобто первинним кредитором, відповідачу 04.01.2022 надано кредит у розмірі 6 000,00 грн та нараховано комісію за оформлення кредиту у розмірі 1740,00 грн (а.с.21). Із цих же відомостей вбачається, що упродовж періоду: 05.01.2022 - 19.01.2022, що охоплює 15 днів, нарахування відсотків відповідачу здійснювалося за правилами, передбаченими п.1.5.2. Договору-1, тобто по 180,00 грн (3,00%) щоденно, тобто загалом нараховано 2700,00 грн. 20.01.2022 - 23.02.2022 нарахування відсотків відповідачу здійснювалося на стандартних (базових) умовах, тобто по 300,00 грн (5,00%) щоденно упродовж 35 днів, в межах яких нараховано 10 500,00 грн. Тож позивач просить суд стягнути 13200,00 грн (2700 + 10500), нарахування яких фактично здійснено по 23.02.2022 включно (а.с.21 зворот, 168, зворот). Відповідно до указаних розрахунків ТОВ «Мілоан», станом на 16.07.2024 заборгованість відповідача за Договором-1 становила 20 940,00 грн та складається із: - заборгованості по тілу кредиту - 6 000,00 грн; - заборгованості за відсотками - 13 200,00 грн; - заборгованості з комісії - 1740,00 грн (а.с.21). 16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено Договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.17-18). Відповідно до акта приймання-передачі Реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимог в електронному вигляді (а.с. 19). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 16.07.2024 до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 20 940,00 грн, з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 6 000,00 грн; - заборгованість за відсотками - 13 200,00 грн; - заборгованість за комісією - 1 740,00 грн (а.с.20). Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за Договором-1 не надано. Крім цього, 04.12.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 77362451 (надалі - Договір-2) (а.с. 29). Відповідно до умов Договору-2, сума позики становить 15000,00 грн, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Процентна ставка за користування кредитом в строк кредитування встановлена на рівні 1,99% за день. Строк кредитування 30 днів, дата повернення позики 03.01.2022. Цим же Договором-2 указано: знижену процентну ставку - 0,6965%; процентну ставку за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 2,70% на день; орієнтовну річну процентну ставку - 906,08%; орієнтовну загальну вартість позики - 18234,25 грн. Договір-2 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (а.с. 29 зворот). До Договору-2 додано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якого, в кінці строку кредитування, а саме 03.01.2022 позичальник повинен повернути суму процентів у розмірі 3134,25 грн та тіло кредиту 15 000,00 грн, що разом становить 18 134,00 грн (а.с.29 зворот). При підписанні Договору-2 та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додатка-1 Договору-2) позичальником вказано той же картковий рахунок, на який йому перераховано кошти за Договором-1, тобто № [NUMBER] (а.с.29 зворот). 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1 договору факторингу, згідно умов цього договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 є невід`ємною частиною договору (а.с. 30 зворот). Згідно з п.1.2 договору факторингу №14/06/21, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 30 зворот). 27 жовтня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підписані додаткова угода та акт прийому-передачі реєстру боржників №11 за договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 37). Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 22923,38 грн, з яких: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7923,38 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 32-35). Відповідно до наданого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунку заборгованості за Договором-2, розмір заборгованості відповідача за період 27.10.2023 - 31.01.2025 складає 22923,38 грн, з яких: 15000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7923,38 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 36). Згідно з розрахунку, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.10.2023, позивачем не здійснювалося жодних нарахувань. Відповідно до відомостей ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первинного кредитора) за Договором-2, відповідачу 04.12.2021 надано кредит у розмірі 15 000,00 грн (а.с.172 зворот). Із цих же відомостей вбачається, що нарахування процентів первинним кредитором здійснено упродовж періоду 04.12.2021 - 24.02.2022. Також відображено оплати на загальну суму 6568,80 грн (а.с.173 зворот). Відповідно до указаних відомостей ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первинного кредитора) за Договором-2, станом на 28.10.2023 заборгованість відповідача за Договором-2 становила 22 923,38 грн та складається із: - заборгованості за тілом кредиту - 15 000,00 грн; - заборгованість за відсотками - 7 923,38 грн (а.с.178 зворот). 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено Договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.30-33). Відповідно до акта приймання-передачі Реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників №11 кількістю 24674, після чого, з урахуванням п. 1.2. Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 34). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 27.10.2023 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 22 923,38 грн, з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн; - заборгованість за відсотками - 7 923,38 грн (а.с.35). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості до Договору-2, станом на 31.01.2025 заборгованість відповідача становить 22 923,38 грн, з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн; - заборгованість за відсотками - 7 923,38 грн (а.с.36). Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачем зобов`язання за Договором-2 не надано. Крім цього, що 20.11.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №16372-11/2021 (надалі - Договір-3) (а.с. 42-44). Відповідно до п. 1.1. Договору-3, відповідачу надано фінансовий кредит в розмірі 4100,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач (клієнт) зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 42). Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 19.12.2021. Строк дії договору починався з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 42). Сторони погодили розмір процентів за користування кредитом та порядок їх нарахування. Зокрема, відповідно до п.1.3 Договору-3, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (а.с. 42). Згідно з п.1.6 Договору-3, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.с. 42). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.1. Договору-3) (а.с. 42). Також відповідно до п.2.2 Договору-3, сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором (а.с. 42). Згідно з п.2.3 Договору-3, у разі недотримання умов, встановлених п.1.4 цього договору, та/або в разі пролонгації кредиту, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами відповідно до п.1.3 цього договору, при цьому, клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору (а.с. 42). У пункті 2.4 Договору-3 передбачено, що якщо відповідно до п.1.5 цього договору, клієнт прострочить виконання зобов`язання, або в разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою, нараховані згідно умов Договору проценти підлягають перерахуванню за процентною ставкою 2,5% на добу з першого дня прострочення Клієнтом строку зазначеного в п. 1.2 Договору в повному обсязі на загальних умовах, при цьому Клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору (а.с. 42). Пункт 2.5 Договору-3 передбачає, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (а.с. 42). У пункті 3.3.4 Договору-3 сторони передбачили відстрочення виконання зобов`язання на строк 7/14/30 днів, за умови сплати для цього процентів до наведеного розрахунку: 7 днів - 3% на добу від тіла кредиту; 14 днів - 2,5% на добу від тіла кредиту; 30 днів - 2,2 % на добу від тіла кредиту (а.с. 42 зворот). Відповідно до п.4.3 розділу 4 «Відповідальність Сторін та порядок вирішення спорів» Договору-3, у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2 цього договору та/або Додатку (ах) до цього Договору, проценти, передбачені в п.1.3. договору, продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору (а.с. 42 зворот). Зазначений договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» [NUMBER] (а.с. 43). Згідно з додатку №1 до Договору-3, сума кредиту за договором становить 4100,00 грн, проценти за користування кредитом 3075,00 грн, загальна вартість кредиту 7175,00 грн (а.с. 44). 22 грудня 2021 року відповідач подав Заявку на відстрочення виконання зобов`язання за Договором-3 на 7 (сім) календарних днів (а.с. 46). Цього ж дня між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем укладено Додаткову угоду №3 до Договору-3. Пунктом 1 указаної додаткової угоди сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за Договором-3 на 7 днів, тобто до 28.12.2021. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 4100,00 грн. У зв`язку із відстроченням виконання зобов`язання за Договором-3, клієнт зобов`язується здійснити повернення кредиту відповідно до умов зміненого Графіка розрахунків: Термін на який надано кредит - 7 днів; Сума кредиту - 4100,00 грн; Фіксована процентна ставка - 2,50 %; Кількість прострочених днів - 3 дні (а.с. 46). Додаткову угоду №3 до Договору-3 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (а.с. 46). 31 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №31012023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 47-49). Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру Боржників до договору факторингу №31012023 від 31.01.2023 та витягу з Реєстру Боржників до договору факторингу №31012023 від 31.01.2023, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9794,02 грн, що складається з: 3997,50 грн заборгованості за основною сумою боргу; та 5796,52 грн заборгованості за процентами (а.с. 50, 51). Відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 02.09.2022 №8 солдата [PERSON] , який прибув із [INFO] , відповідно до наказу Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України №69/2022 від 24.02.2022 з 02.09.2022 зараховано в списки військової частини [NUMBER] (а.с. 128). На підтвердження діючого статусу військовослужбовця відповідачем надано копії інших військово-облікових документів щодо подальшого проходження служби (а.с. 122-133). Оцінка суду. Щодо укладення кредитного договору між первинними кредиторами та відповідачем Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак акцептуючи пропозицію первинних кредиторів - відповідач електронними підписами одноразовими ідентифікаторами «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]», «[NUMBER]» у Договорах-1, -2, -3 та Додатковій угоді №3 до Договору-3 визнав та погодився на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та верифікації за абонентським номером телефону: [NUMBER] , використаним у різний час у різних кредитодавців (а.с. 13, 29 зворот, 43, 44 зворот, 46) кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище Договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідач всі умови Договору цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договору діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договору. Оскільки вказаний Договір, який підписаний сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісним кредитором та відповідачем як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Щодо доведення факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підтвердження укладення договорів факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитним договором укладеним первісними кредиторами з відповідачем позивач надав суду копії відповідних доказів, описаних вище. Отже позивачем доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитними договорами укладеним первісними кредиторами з відповідачем. Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Тому наявність чи відсутність доказів повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні не є підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо суми стягнення Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення відповідачем кредитних договорів, зазначених в позові, та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів за договорами. Визначаючи розмір заборгованості відповідача перед позивачем суд проаналізував умови кредитних договорів і перевірив розрахунки заборгованості. Також встановлено, що відповідач проходив військову службу з призовом по мобілізації з 02.09.2022. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 цього Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи те, що відповідач проходив військову службу з призовом по мобілізації з 02.09.2022, у нього відсутні пільги щодо нарахування йому процентів з врахуванням ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», які були нараховані до 02.09.2022. Крім цього, слід врахувати вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, внесеного Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Щодо заявленої суми стягнень за Договором-1 Так, умовами Договору-1, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.1.2 сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За умовами Договору-1 пролонгація на стандартних (базових) умовах здійснюється шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування до досягнення загальним строком пролонгацій на стандартних (базових) умовах 60 днів. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 19.01.2022, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 Договору-1. Із наданих ТОВ «Міолан» відомостей про щоденні нарахування та погашення по Договору-1 вбачається, що нарахування процентів до 19.01.2022 здійснювалося за правилами, передбаченими п.1.5.2. Договору-1, тобто по 180,00 грн (3,00%) щоденно, тобто загалом нараховано 2700,00 грн. Починаючи з 20.01.2022 нарахування процентів проводилося за стандартною (базовою) процентною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що застосовується при пролонгації на стандартних умовах. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Верховного Суду від 10 травня 2022 року, справа № 522/9547/13-ц, зазначено, що проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України суду не надано доказів про погашення відповідачем заборгованості по кредиту у визначний договором строк - до 19.01.2022. Оскільки, суду не надано доказів про погашення відповідачем заборгованості по кредиту у визначний договором строк, позивач має право на стягнення з відповідача нарахованих відсотків на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахованих позивачем на підставі п. 4.2. Договору-1, в межах 60 днів та до 23.02.2022. Враховуючи зміст кредитного договору слід дійти висновку, що відповідач з моменту підписання Договору-1 був обізнаним щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту, та мав можливість розуміти наслідки невиконання ним взятих на себе зобов`язань протягом погодженого сторонами строку користування, у тому числі у вигляді сплати процентів за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. Договору №-1 (5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом). Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за Договором-1, сформованих ТОВ «Мілоан», тобто первинним кредитором, відповідачу 04.01.2022 надано кредит у розмірі 6 000,00 грн та нараховано комісію за оформлення кредиту у розмірі 1740,00 грн (а.с.21). Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова не є нікчемною. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20.09.2024 у справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24). Крім цього, з урахуванням вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, внесеного Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», позивач фактично просить суд стягнути з відповідача передбачені договором нарахування, проведені до 23 лютого 2022 року. Щодо заявленої суми стягнень за Договором-2 Відповідно до умов Договору-2, сума позики становила 15000,00 грн, процентна ставка за користування кредитом в строк кредитування 1,99% за день. Строк кредитування 30 днів (день надання - 04.12.2021; останній день повернення - 03.01.2022). Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача за Договором-2 становила 22 923,38 грн та складається із: - заборгованості за тілом кредиту - 15 000,00 грн; - заборгованість за відсотками - 7 923,38 грн. Відповідно до відомостей ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первинного кредитора) за Договором-2, відповідачу 04.12.2021 надано кредит у розмірі 15 000,00 грн (а.с.172 зворот). Із цих же відомостей вбачається, що нарахування проведено упродовж періоду 04.12.2021 - 24.02.2022. Також відображено оплати на загальну суму 6568,80 грн. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Отже, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення процентів, передбачених умовами Договору-2, за користування кредитними коштами за 30 днів, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, дорівнює (15 000,00 тіло кредиту / 100 х 1,99 % х 30 днів) = 8955,00 грн. Разом з цим, розмір заборгованості зменшено на 6568,80 грн (а.с. 172). Тож загальна сума заборгованості за цим договором становить 2386,20 + 15000,00 грн = 17386,20 грн. Суд не приймає до уваги інші, визначені у договорі процентні ставки (знижену процентну ставку на рівні 0,49%, процентну ставку за понадстрокове користування позикою (її частиною) на рівні 2,70% на день; орієнтовну річну процентну ставку 906,08%), оскільки договором встановлена фіксована процентна ставка, умови договору сторонами не змінювалися, тому до правовідносин застосовуються положення частини 3 статті 1056-1 ЦК України щодо незмінності фіксованої процентної ставки і неможливості її зміни в односторонньому порядку. Щодо заявленої суми стягнень за Договором-3 Як вбачається з матеріалів справи 22.12.2021 ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідач погодили заявку на відстрочення виконання зобов`язання строком на 7 днів, до 28.12.2021. Відповідно до змісту поданої заявки відповідача, він просив, пряма мова «відстрочити виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №16372-11/2021 від 20.11.2021 на термін 7 днів», при цьому вказавши «Я, [PERSON] , станом на 22.12.2021 оплатив суму в розмірі 861,00 грн. необхідну для відстрочення виконання зобов`язання відповідно до пункту 4.6. Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Фінансова компанія» «Інвеструм», які є невід`ємною частиною Договору надання фінансового кредиту» (а.с. 46). При цьому у пункті 3.3.4 Договору-3 сторони передбачили відстрочення виконання зобов`язання на строк 7/14/30 днів, за умови сплати для цього процентів до наведеного розрахунку: 7 днів - 3% на добу від тіла кредиту, тобто 4100 х 3% х 7 днів = 861,00 грн. При цьому відповідач сплатив відсотки по фризу у сумі 861,00 грн (а.с. 52), а у подальшому електронним підписом «[NUMBER]» підписав Додаткову угоду №3 до Договору-3, де встановлено суму кредиту у розмірі 4100,00 грн. Сторони погодили відстрочити виконання зобов`язань за Договором-3 на 7 днів, тобто до 28.12.2021. Будь-які нарахування за кредитом призупинено. Сума відсотків за користування кредитом - 0,00 грн. До оплати - 4 100,00 грн (а.с. 46). Тому суд відхиляє посилання представника відповідача про те, що внесені ним 861,00 грн на оплату тіла кредиту протиправно спрямовані первинним кредитором на погашення процентів та комісій. Таке твердження суперечить попередній поведінці самого відповідача. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 24.02.2022: прострочене тіло кредиту становить 3997,50 грн; заборгованості за процентами становить 5796,52 грн (а.с. 52). Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення (до 28.12.2021 включно) призупинилися. Досліджуючи умови укладеного Договору-3 та докази на підтвердження розміру заборгованості суд звертає увагу на те, що п. 1.2 Договору-3 містить чітко встановлений строк кредитування 30 днів, тобто 20.11.2021 - 19.12.2021. У подальшому, додатковою угодою, вказаний термін на який надано кредит продовжено на 7 днів. Тобто сторонами погоджено строк надання кредиту 37 днів (30+7). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, де зазначено, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У зазначеній постанові Велика Палата урахувала справу № 5017/1987/2012, у якій сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. Велика Палата виснувала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). При цьому пунктом 4.3. Договору-3, розміщеним в розділі 4 «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів», передбачено в разі неповернення у встановлені строки кредитних коштів сплату протягом 90 днів процентів за процентною ставкою 2,5 % на добу (а.с. 42, 42 зворот). Аналізуючи зміст Договору-3 суд дійшов висновку, що зазначена у п. 4.3 Договору-3 вимога про сплату відсотків за своєю суттю є відповідальністю позивальника за не повернення кредитних коштів у строк передбачений договором, тобто такою що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказане також підтверджується розрахунком наданим позивачем в якому окремо прораховані відсотки за користування кредитними коштами та прострочені відсотки. Така умова Договору-3 не суперечить нормам чинного законодавства та є застосовною з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16). Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За вказаних обставин первинний кредитор мав право нараховувати проценти за період 29.12.2021 - 23.02.2024 на суму 5696,58 грн (3997,50 х 2,5% (99,94) х 57 днів). За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача: -20 940,00 грн за Договором-1 (кредитним договором № 101892906 від 04.01.2022, укладеним з ТОВ «Міолан»); -17 386,20 грн за Договором-2 (договором позики № 77362451 від 04.12.2021 укладеним з ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»), зменшивши суму стягнення з 22 923,38 грн, -9694,08 грн за Договором-3 (№ 16372-11/2021 від 20.11.2021, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»), зменшивши суму стягнення з 9 794,02 грн. В решті позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору (а.с. 2, 76). Справа не відноситься до спорів, пов`язаних з виконанням відповідачем військового обов`язку, виконання службових обов`язків, а також до спорів, що порушують права учасника бойових дій, його соціальних прав, як учасника бойових дій, за захистом яких він звертався до суду з позовом, в зв`язку з чим відповідач не може бути звільненим від сплати судового збору. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 48020,28 грн., що становить 89,49 % (48020,28 х 100 % : 53657,40), а тому судовий збір у пропорційному розмірі - 2 709,76 грн. потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial