Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі ТОВ «Росвен Інвест Україна») звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 17.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» (далі ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту №19781-12/2022, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Згідно з умовами Договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 15 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. 28.07.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу №28072023, у відповідність до якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права Вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників до договору. Відповідно до Реєстру боржників до зазначеного Договору факторингу ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 58 500,00 грн., з яких: 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 43 500,00 грн. сума заборгованості за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецова Р.О. від 16.01.2024 вказану цивільну справу було направлено для розгляду за підступністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 12.03.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги було задоволено. 12 липня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року у вказаній цивільній справі та, посилаючись на неповноту встановлення обставин при винесенні рішення, що мають значення для справи, просив скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 25 липня 2024 року прийнято до провадження заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 18 квітня 2024 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони у справі не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. 22 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] адвокатом Ващенко О.М. скеровано заяву про розгляд справи без участі позивача. На задоволенні заяви про перегляд заочного рішення наполягає та просить її задовольнити. При перегляді справи, просить застосувати норми права з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц (щодо обов`язку банку довести надання позичальникові коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором) та у постанові від 03.07.2019 року Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (щодо неналежного підтвердження умови кредитування та суми заборгованості за кредитом договором розрахунком кредитної заборгованості), та за результатами розгляду справи відмовити в задоволенні позову у повному обсязі за недоведеністю. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. За правилами статей 2, 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст.\~77 ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, 17.12.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №19781-12/2022 (а.с. 5-12). Договір про надання фінансового кредиту № 19781-12/2022 підписано відповідачем 17.12.2022 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором W5184. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, суд дійшов висновку про доведеність факту укладення між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем Договору про надання фінансового кредиту №19781-12/2022. У позовній заяві позивач вказує, що ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» свої зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту №19781-12/2022 виконало та надало позичальнику грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони ( ч. 1 ст. 207 ЦК України). Статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір ( ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Проте будь-яких доказів, які б підтверджували факт виконання ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту № 19781-12/2022 та здійснення переказу грошових коштів у сумі, визначеній цим договором, на рахунок відповідача матеріали справи не містять. Верховний Суд у постанові 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема копії меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписки по картковому рахунку, тощо, на підтвердження перерахування ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відповідно до умов Договору про надання фінансового кредиту №19781-12/2022 на рахунок відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» своїх зобов`язань за Договором про надання фінансового кредиту №19781-12/2022 у частині перерахування коштів. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ст. 1081 ЦК України). Встановлено, що 28.07.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу №28072023, у відповідність до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права Вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників до договору (а.с. 13-16). Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу, у відповідності до умов цього договору, клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. Згідно з п. 2.2 Договору факторингу загальний розмір заборгованостей складає 70639331 грн, згідно з Реєстром боржників, який складається сторонами в паперовому вигляді та у формі електронного документі. Відповідно до п. 2.3 Договору факторингу реєстр боржників на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору. У п. 3.1.1 Договору факторингу встановлено, що права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2 цього договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені кредитними договорами. Відповідно до п. 3.1.2 Договору факторингу для підтвердження наявності та дійсності прав вимоги, клієнт зобов`язується передати фактору документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором. Згідно з п. 3.1.3 Договору факторингу, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. Позивачем наданий Додаток 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу (а.с. 17-17зв.), в якому серед осіб, стосовно яких передано право вимоги, прізвище відповідача відсутнє. У Витязі з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу від 28.07.2023 № 28072023, який підписаний представником позивача, зазначено, що в реєстрі боржників за № 803 значиться боржник [PERSON] , Договір № 197-12/2022, загальна заборгованість 58500,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту у сумі 15000,00 грн; заборгованість по відсотках у сумі 43500,00 грн (а.с. 19). Реєстр боржників - це погоджений сторонами перелік боржників, їх кредитних договорів, договорів забезпечення, права вимог за якими відступаються за цим договором, особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з них із зазначенням суми заборгованості, а також інших даних у разі їх наявності у клієнта, за формою, наведеною в Додатку № 1 до цього Договору (п. 1.1 Договору факторингу). Отже, виходячи з умов Договору факторингу, Додаток № 1 до Договору факторингу містить інформацію, зокрема, про розмір грошових зобов`язань кожного з боржників з переліком їх особистих даних. Також позивачем наданий Витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу, згідно з яким у Реєстрі боржників № 1, який є Додатком № 1 до Договору факторингу наявні відомості про Договору № 19781-12/2022, боржником за яким є відповідач , загальна сума заборгованості 58500,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, сума заборгованості відповідача за Договором № 2974785 становить 58500,00 грн (а.с. 11-12зв.). Проте суд вважає, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити юридичний зв`язок Витягу з реєстру боржників № 1 до Договору факторингу з Реєстром боржників № 1, який наведений в Додатку № 1 до Договору факторингу та який був би належним доказом наявності в позивача права вимоги до відповідача за Договором № 19781-12/2022, який укладений між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем, оскільки відомості про боржника відповідача у Реєстрі боржників № 1, який наведений в Додатку № 1 до Договору факторингу, відсутні. З урахуванням цього, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити наявність у Реєстрі боржників № 1, який є Додатком № 1 до Договору факторингу відомостей щодо Договору про надання фінансового кредиту № 19781-12/2022, що укладеним між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем , наявність у останнього заборгованості за цим договором та її складових. Також суд зазначає, що Витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу не підтверджує наявність відповідача у Реєстру боржників, оскільки такий документ сформований одноосібно позивачем з можливістю внесення до нього будь-яких даних. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перехід до нього, на підставі Договору факторингу прав вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № 19781-12/2022, який укладений між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем . Також суд констатує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві. Зазначена правова позиція висловлену Верховним судом у постанові від 14.06.2018 в справі № 364/737/17. Таким чином, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, повинен був отримати від первинного кредитора, у даному випадку ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» первинні документи, які підтверджують перерахування на належний відповідачу рахунок чи видачу йому коштів за вищевказаним кредитним договором, а також розміру заборгованості за ним. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. За вказаних обставин, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити отримання відповідачем кредитних коштів за Договором про надання фінансового кредиту №19781-12/2022, перевірити розмір нарахованих сум боргу та відсотків. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, однак не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач не довів заявлених позовних вимог, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком, передбаченим статтями 12, 13, 81 ЦПК України. Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03.08.2022 у справі № 156/268/21. Також у позовній заяві до суду позивач просив розглянути справу у його відсутність. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020, справа № 755/18920/18, провадження № 6117205ск19. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги, внаслідок чого підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, оскільки позовні вимоги Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Росвен Інвест\~Україна»задоволенню не підлягають, тому за приписами ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed