Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

[PERSON] від імені якого діє представник - адвокат Білик В.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого послався на те, що між ним та відповідачем укладено шлюб, однак стосунки між подружжям не склались, вони мають абсолютно протилежні погляди на життя. Наявність шлюбу суперечить інтересам позивача та заважає йому будувати подальше особисте життя. За таких обставин потреба у збереженні шлюбу у подружжя відсутня. Між ними спільне господарство не ведеться, проживають окремо, майнових спорів на час звернення до суду не мають. Від шлюбу мають спільну дитину, яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з відповідачем. Позивач не має можливості врегулювати цей спір у досудовому порядку, тому розірвати шлюб через відділ ДРАЦС неможливо, що є підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивава на адресу суду направив заяву в якій просить розглянути дану цивільну справи без участі позивача та його представника та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, представник відповідача через електронну систему "Електронний суд" подав заяву про визнання позову та просив розгляд справи провести без їх участі, зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з огляду на наступне. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08.11.2018 Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (з позначкою "повторно"), [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, про що складено актовий запис №\~21, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини " [PERSON] ". Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.02.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , актовий запис №\~258. Фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть, стосунки між сторонами не склались, проживають окремо, потреба у збереженні шлюбу у подружжя відсутня. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.\~1 ст.\~110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги визнання відповідачем позову, наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом, відповідачем позовні вимоги визнані, тому у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved