Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

12 травня 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Салтисюк Юрій Валерійович, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка є рідною онукою, по батькові, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . На момент смерті [PERSON] , в неї залишалося живими двоє рідних дітей: донька [PERSON] (відповідач) та син, [PERSON] (батько позивачки). Після смерті [PERSON] позивачка жодних дій, направлених на прийняття спадщини після смерті рідної баби не здійснювала, оскільки була проінформована про норми чинного законодавства про першочерговість спадкування дітей після смерті матері, якими відповідно в даному випадку являлися [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачка 12 жовтня 2022 року виїхала за межи України, де перебувала до 22 червня 2024 року. 22 червня 2024 року позивачка повернулася до України, де почала постійно проживати разом з батьками за адресою [ADDRESS] , де проживає і на даний час. У квітні 2025 року позивачка дізналася від батька, [PERSON] , про наявність заповіту на її ім`я, який зберігається у її тітки, [PERSON] . Позивачка звернулася до [PERSON] , яка підтвердила, що дійсно [PERSON] залишила заповіт, в якому на випадок своєї смерті заповідала на її користь земельну ділянку площею 4,53 га, а все інше майно заповідала на користь онуків [PERSON] (доньки [PERSON] ) та [PERSON] (позивачки). Окремо [PERSON] повідомила, що окрім земельної ділянки, фактично після смерті [PERSON] залишилося майно у вигляді будинку та невеликого депозитного кладу на банківському рахунку. Також [PERSON] зазначила, що заповіт разом з іншими документами вона передала нотаріусу, а оскільки позивачка фактично після смерті [PERSON] , і на протязі наступних шести місяців перебувала за кордоном, то вона не мала змоги повідомити її про наявний заповіт та його зміст. Позивачка одразу звернулася до приватного нотаріуса Щока В.О., яка підтвердила, що в її провадженні, за зверненням [PERSON] перебуває спадкова справа, відкрита після смерті [PERSON] , та підтвердила, що серед документів, які були передані в її розпорядження знаходився заповіт, в якому згадувалася [PERSON] 15 квітня 2025 року приватним нотаріусом на адресу позивачки було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановленим статтею 1270 ЦК України. Також позивачка зазначає, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] є відповідачка [PERSON] , яка не заперечувала у відповідності до ч.2 ст.1272 ЦК України надати згоду [PERSON] на продовження строку для прийняття спадщини, однак вказану дію вона не має можливості реалізувати, з причин законодавчо встановлених обмежень, зокрема визначених п.3 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, так як в межах спадкової справи на момент звернення [PERSON] спадкоємцю видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим номером 1480, що підтверджено змістом постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, у позивачки виникла необхідність у зверненні до суду з проханням визначити додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі, [PERSON] . Просить врахувати, що причиною пропущення строку прийняття спадщини став факт необізнаності про наявність заповіту, складеного на її користь померлою бабусею [PERSON] . Про факт наявності чинного заповіту та про його зміст позивачу стало відомо лише в квітні 2025 року, після чого позивач одразу звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про спадщину. Позивачка не являлася спадкоємцем першої черги, та тривалий час вважала, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є лише її діти, [PERSON] та [PERSON] , які повинні були здійснювати спадкування за законом, що фактично і було реалізовано [PERSON] . Звертає увагу, що позивачка не тільки не володіла інформацією про наявність та зміст заповіту, складеного на її користь, ніколи не бачила даного документу, а й на протязі більшої частини часу (чотирьох місяців) з шестимісячного терміну, який відводився для подання заяви про прийняття спадщини, перебувала за межами України, та повернулася в Україну лише в червні 2024 року. Також зазначає, що до моменту отримання інформації про наявність заповіту, жодних дій нотаріусами, чи іншими уповноваженими посадовими особами, направленими на повідомлення спадкоємця (позивачки) про відкриття спадщини, чи виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця, не вчинялося. На підставі наведених обставин, просить суд визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою від 14.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Витребувано у приватного нотаріуса Самарівського нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Ухвалою від 16.06.2025 за клопотанням представника позивача витребувано від Адміністрації державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України в період з 15.07.2022 по 01.07.2024 громадянкою України [PERSON] . Ухвалою від 08.07.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Вислухав пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено\~ст.ст.12\~13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). 03 червня 2019 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б., зареєстрований в реєстрі за №406, відповідно до якого заповіла [PERSON] , [INFO] , земельну ділянку площею 4,530 га, що розташована на території Зорянської сільської ради П`ятихатського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а все інше майно заповіла [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.39). 13 грудня 2022 року на підставі заяви [PERSON] , заведена спадкова справа №100/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.35-61). Померла [INFO] [PERSON] є бабою позивачки [PERSON] та матір`ю відповідачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження позивачки, а також наявними в матеріалах спадкової справи повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відповідачки (а.с.15-16, 49-50). Батько позивачки, [PERSON] , [INFO] , є сином померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах спадкової справи повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.52). З копії спадкової справи №100/2022 також вбачається, що відповідачка [PERSON] 13.12.2022 звернулась до приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за заповітом, та 05 грудня 2024 року нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,5300 га, кадастровий номер 1224581700:01:147:0323, що розташована на території П`ятихатської міської територіальної громади Кам`янського району (Зорянської сільської ради П`ятихатського району) Дніпропетровської області. Батько позивачки - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса не звертався. 15 квітня 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. від 15.04.2025 року, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку майна, яке належало [PERSON] , у зв`язку з пропущеним нею строком для прийняття спадщини, встановленим статтею 1270 ЦК України. Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07.07.2025, [PERSON] у період з 12 жовтня 2022 року по 22 червня 2024 року перебувала за межами України. Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач [PERSON] наведених вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ суд перевіряє наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що вона не є спадкоємцем першої черги за законом, та строк для прийняття спадщини нею пропущений з причини необізнаності про наявність заповіту. Предметом спору у цій справі є вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує позивач, вона не знала про складення спадкодавцем на її користь заповіту, що й є поважною причиною пропуску такого строку. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Так, судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви, [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подавав. Позивачка [PERSON] не є спадкоємцем за законом першої черги, у період з 12 жовтня 2022 року по 22 червня 2024 року перебувала за межами України, про наявність заповіту дізналася у квітні 2025 року та 15.04.2025 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Самарівського нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. від 15.04.2025 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та вона не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою, тобто спадщину фактично не прийняла. 12.05.2025 позивач звернулася до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, можуть бути визнані судом поважними, оскільки, самі по собі ці обставини свідчать про поважність причин пропуску зазначеного строку, та позивачем надано допустимі та належні докази на підтвердження поважності пропуску для подання заяви про прийняття спадщини. За положеннями ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд приймає до уваги наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та вважає їх поважними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами інших осіб. Суд вважає, що поновлення позивачці пропущеного строку на прийняття спадщини за заповітом в даному випадку не призведе до порушення прав відповідачки [PERSON] , враховуючи, що остання отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на ту частину майна, яке залишила їй спадкодавець [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на іншу частину майна нотаріусом не видавалося. Також суд приймає до уваги, що відповідачка визнала позовні вимоги в повному обсязі, що не порушує вимоги закону, а також права та обов`язки інших осіб. Відтак, причини пропуску встановленого законом строку суд вважає поважними, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача та визначити їй додатковий строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору. На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням тримісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд вважає такий строк достатнім для реалізації позивачем права на подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved