Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до\~Нетішинського міського\~суду Хмельницької\~області з\~позовом до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначається, що сторони з 02.11.2024 перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак через подружню зраду відповідача та різні погляди сторін на сімейні відносини і ведення спільного господарства їх стосунки зіпсувалися, внаслідок чого позивач втратила почуття любові до свого чоловіка і сторони припинили спільне проживання, а їх шлюб носить формальний характер. Позивач переконана, що примирення між сторонами неможливе. Від цього шлюбу сторони дітей не мають. У той же час відповідач відмовляється розірвати шлюб у позасудовому порядку. З огляду на вказані обставини позивач просила розірвати вказаний шлюб, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. 28.07.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 13). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач не подав. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, що містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 02.11.2024 Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під актовим записом № 110, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Як наголошується у\~ст. 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Із позовної заяви судом встановлено, що через подружню зраду відповідача та різні погляди сторін на сімейні відносини і ведення спільного господарства їх стосунки зіпсувалися, внаслідок чого позивач втратила почуття любові до чоловіка і сторони припинили спільне проживання, а їх шлюб носить формальний характер. Позивач переконана, що примирення між сторонами неможливе. Відповідачем не надано суду доказів, що спростовують доводи позивача, а також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ч. 3 ст. 105 СК України зазначається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до\~ст. 112 СК України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім`я сторін розпалася, позивач наполягає на розлученні, а відповідач не подав відзиву на позов, тим самим виявивши небажання вжити заходів для збереження шлюбу з позивачем, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву повністю та розірвати шлюб між ними. Щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 22.07.2025 уклала із адвокатом Проциком Володимиром Володимировичем договір про надання правничої допомоги. Крім іншого, у п. 4.1 вказаного договору зазначається, що клієнт оплачує адвокату гонорар в сумі, зазначеній в додатковій угоді. Клієнт або особа, якій доручено здійснити оплату послуг адвоката, сплачує обумовлену суму гонорару у день укладення договору (а.с. 6). Із наявної в матеріалах справи квитанції № 318280 від 22.07.2025 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Проциком В.В., у розмірі 4200 грн, а саме за консультацію та складання позовної заяви (а.с. 7).\~ Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Проте стороною позивача не надано належних та достатніх доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4200 грн (детального опису, акту виконаних робіт тощо), повязаних саме із розглядом цієї цивільної справи, а у наданому договорі про надання правничої допомоги розмір гонорару (винагороди) адвоката не визначено (згідно з його умовами має визначатися у додаткові угоді, яку суду також не надано). У той же час у наданій квитанції від 22.07.2025 не вказано, в якій саме справі було надано відповідні адвокатські послуги. Разом із цим у позові не зазначається, що (з урахуванням положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України) такі докази буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4200 грн, оскільки такі витрати не були документально належним чином підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем\~судових витрат\~зі сплати\~судового збору\~в розмірі\~1211,20\~грн підтверджується\~квитанцією від\~22.07.2025\~та випискою\~про зарахування\~судового збору\~до спеціального\~фонду Державного\~бюджету України (а.с. 1, 12). Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved