Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та головою такого була [PERSON] , 1926р.н., а членами такого [PERSON] , [INFO] , (син), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] , (внучка), а виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли станом на 15.04.1991р. часткою у розмірі по 1/4 у такому майні. Зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/4 частку у майні колгоспного двору. Ствердила, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка - [PERSON] . Факт прийняття нею спадщини стверджується спільним проживанням разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та протягом встановленого строку не заявила про відмову від прийняття спадщини. З огляду на що вважає, що [PERSON] стала фактичним власником 1/2 частки у спірному будинковолодінні (1/4 частки як член колгоспного двору + 1/4 частки, яку успадкувала у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] ). Зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/2 частку у майні колгоспного двору. Ствердила, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв її брат [PERSON] (батько позивачки). Факт прийняття ним спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. Проте, спадкових прав [PERSON] не оформив. Вказує, що [INFO] помер її (позивачки) батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 3/4 частки у майні колгоспного двору. Ствердила, що після смерті батька вона (позивачка) прийняла спадщину. Факт прийняття нею спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, зокрема дружина [PERSON] (мати позивачки) відмовилась від прийняття даної спадщини. Покликалася на те, що з метою оформлення своїх спадкових прав вона (позивачка) звернувся до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок не має можливості, так як такий відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Ствердила, що у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, нотаріус роз`яснив їй (позивачці) звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею, позивачкою, право власності на спірне будинковолодіння за вищевказаною адресою в цілому. Ухвалою судді від 18.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, проте подала через канцелярію суду заяву, в якій просила здійснити розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду клопотання в якому зазначив, що не заперечують проти позовних вимог та просять розглядати справу у їх відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав заяви-повідомлення від №547/01-16, №545/01-16, №546/01-16 від 03.09.2025р.; копії сторінок із спадкової справи за №226/2023, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , копії сторінок із спадкової справи за №97/2016, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; копії сторінок із спадкової справи №290/2024, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також клопотання про здійснення розгляду даної справи у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року головою такого була [PERSON] , 1926р.н., а членами такого [PERSON] , [INFO] , (син), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] , (внучка), що підтверджується виписками із погосподарської книги по селі Ганьковичі, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 15.04.1988-15.04.1991р.р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожен по 1/4 частці будинковолодіння за вищевказаною адресою. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 1/4 частки спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою, що належала їй як члену колгоспного двору. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавиця [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Згідно матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконкомом Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 23.07.2024 року за №120, [PERSON] , яка померла [INFO] на час смерті проживала та була зареєстрована в селі Ганьковичі Мостиського району Львівської області, де також була зареєстрована [PERSON] , 1958 р.н., (дочка). Тобто, в силу ст.1268 ЦК України дочка спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Таким чином, [PERSON] стала фактичним власником 1/2 частки у спірному будинковолодінні (1/4 частки як член колгоспного двору + 1/4 частки, яку успадкувала у порядку спадкування після смерті [PERSON] ). Згідно матеріалів спадкової справи №97/2016, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на частину спадкового майна [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право власності на 1/2 частку будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (1/4 частка, яка належала їй як члену колгоспного двору та 1/4 частка, яку вона успадкував в порядку спадкування після смерті [PERSON] ). Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавиця [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Відповідно до копій сторінок спадкової справи №226/2023, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , як спадкоємець за законом, спадщину після смерті сестри прийняв так як у встановлений законом строк звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття даної спадщини. Таким чином, [PERSON] став фактичним власником 3/4 частки у спірному будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області (1/4 частка як члена колгоспного двору + 1/2 частки, яку успадкував в порядку спадкування після смерті сестри [PERSON] ). Згідно матеріалів спадкової справи №226/2023, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на частину спадкового майна [PERSON] було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Відповідно до копій сторінок спадкової справи №290/2024, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивачка [PERSON] , як спадкоємець за законом, спадщину після смерті останнього прийняла так як у встановлений законом строк звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття даної спадщини. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, зокрема дружина [PERSON] (мати позивачки) відмовились від прийняття даної спадщини, що стверджується матеріалами спадкової справи за №290/2024. Згідно матеріалів спадкової справи №290/2024, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на частину спадкового майна позивачці [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом. Таким чином, [PERSON] стала фактичним власником спірного будинковолодіння (1/4 частка як член колгоспного двору + 3/4 частки, яку успадкувала в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ) в цілому. При цьому, нотаріусом позивачці [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно спірний житловий будинок, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів. Нотаріус роз`яснив позивачці [PERSON] можливість реалізації права на спадкування даного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок садибного типу з господарськими спорудами за вищевказаною адресою та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 05.02.2016 року, копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 20.06.2023 року, копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 01.08.2024 року, копіями сторінок із спадкової справи за №97/2016, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , копіями сторінок із спадкової справи за №226/2023, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , копіями сторінок із спадкової справи за №290/2024, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , виписками із погосподарської книги по селу Ганьковичі - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 15.04.1988-15.04.1991р.р.; листом-повідомленням нотаріуса про відмову у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння від 03.06.2024 року за №338/02-14; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82410204 від 03.09.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82410214 від 03.09.2025р. (заповіти/спадкові договори), інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82410142 від 03.09.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82410153 від 03.09.2025р. (заповіти/спадкові договори), інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82410289 від 03.09.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82410322 від 03.09.2025р. (заповіти/спадкові договори); копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копією паспорта позивачки; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06.08.1983р.; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.07.1954р.; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого від 22.10.2014р., згідно якого [PERSON] , [INFO] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » та іншими матеріалами справи. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави визнати за позивачкою [PERSON] право власності в цілому на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] .

Outcome: approved