Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

10.04.2025 року, [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовна заява обґрунтована тим, що 24.10.2010 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актівцивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Від вказаного шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2020 р. шлюб між сторонами розірвано. Згідно Наказу Краматорського міського суду Донецької області по справі №234/16111/20 від 12 січня 2021 р. з позивача [PERSON] на користь Відповідача по справі було стягнуто аліменти на утримання їх дитини [PERSON] [INFO] 26 листопада 2024 р. Ленінський районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення,яким визначив місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з його батьком, [PERSON] та припинив стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] які стягуються на підставі судового наказу Краматорського міського суду Донецької області №234/16111/20 від 12.01.2021 року. Цим же рішенням судом було встановлено, що малолітній [PERSON] з 31.08.2021 року по теперішній час фактично мешкає з батьком дитини ,позивачем по справі [PERSON] ,та знаходиться на повному його утриманні. Постановою Запорізького Апеляційного суду вищезазначене рішення було залишено без змін. Малолітній [PERSON] з 31.08.2021 р. проживає разом з батьком та повністю знаходиться на його утриманні. Відповідачка є працездатню особою, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина,однак відмовляється надавати матеріальну допомогу у добровільному порядку. Той факт.що Позивач [PERSON] вживав заходи щодо одержання аліментів за минулий час підтверджується тим, що він звернувся з позовом до відповідачки [PERSON] 08.09.2021 р. ,де другим пунктом позовних вимог була вимога скасувати судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки, яка в свою чергу не визнавала позов у повному обсязі. Починаючи з 2021 р. неодноразово та безпідставно відкладала судові засідання,тому справа розглядалась три роки шість місяців та рішення по справі набрало законної сили тільки 26.03.2025 р. та саме з цього часу у [PERSON] з`явились підстави звернутись до відповідачки [PERSON] з позовом про стягнення аліментів. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1\\4 частини усіх доходів відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.08.2021 р. та до повноліття дитини. 22.04.2025 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги сторона позивача підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання, які були призначені на 10.06.2025 року, 14.07.2025 року, 10.09.2025 року не з`явилась, причини неявки суму невідомі, відзив на позов не подала. Відповідачка була повідомлена про дату та час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами на адресу реєстрації, які згідно довідок про причини повернення повернулись у зв`язку з тим, що «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 180\~СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Як вбачається з копії рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2024 року у справі №334/6796/21, яке набрало законної сили 26.03.2025 року, на виконанні Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Південно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) перебував судовий наказ №234/16111/20, виданий 27.01.2021 року Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначеним рішенням від 26.11.2024 року у справі №334/6796/21 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Запорізької районної адміністрації Запорізької області, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, Орган опіки та піклування Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання місця проживання малолітньої дитини, припинення стягнення аліментів було задоволено. Визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] з його батьком, [PERSON] . Припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , які стягувались на підставі судового наказу Краматорського міського суду Донецької області №234/16111/20 від 12.01.2021 року. Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2025 року у справі 334/6796/21, апеляційну скаргу представника [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2024 року у цій справі залишено без змін. Отже встановлено, що дитина проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до\~ст.182 СК України\~зазначені обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, але в будь-якому випадку, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З`ясувавши обставини справи та оцінивши наявні докази, суд приходить до висновків про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивачка аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів починаючи з 31.08.2021 року, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тлумачення ч. 2\~ст. 191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини: - вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; - неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року у справі № 215/5867/17 сформовано правову позицію, про те, що частиною другою\~статті 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Аналогічні висновки містяться у поставі Верховного Суду від 20.03.2024 року у справі № 235/101/21. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що він вживав заходів для одержання аліментів із [PERSON] у період з 31.08.2021 року по 10.04.2025 року та доказів ухилення останньої від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. До матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би доводив, що [PERSON] звертався із офіційним зверненням до [PERSON] з вимогою про надання йому аліментів за вказаний період на утримання дитини, а вона відмовила йому у цьому. Також, суд звертає увагу, що як вбачається з рішення суду від 26.11.2024 року, [PERSON] звертався лише з позовною вимогою про визнання місця проживання малолітньої дитини та припинення стягнення аліментів. З вимогою про стягнення аліментів позивач не звертався. Таким чином, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідачки, та дій останньої, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~191\~ЦПК України,\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу -\~із дня\~подання такої\~заяви. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся з позовом до суду 10.04.2025 року. Враховуючи вищевикладене, позовну заяву [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.04.2025 року ( дня звернення до суду) до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial