Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», згідно з яким позивач просив стягнути з відповідача: -заборгованість за договором № 2028833335 від 2 лютого 2020 року у розмірі 45 200,80 гривень; -сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 02 лютого 2020 року між АТ «ОТП Банк» (надалі - Первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2028833335 (надалі - Кредитний договір, Договір). Відповідно до умов договору, Первісний кредитор взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок було також встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав повністю. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед Первісним Кредитором у зв`язку із використанням кредитного ліміту, відповідач здійснював часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за картковим рахунком шляхом поповнення цього рахунку у розмірі, зазначеному у розрахунку заборгованості. Однак не зважаючи на часткові оплати, відповідач порушив свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 45 200,80 гривень, право вимоги щодо якої на підставі договору факторингу перейшло до позивача. Стислий виклад позиції відповідача. [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав у встановлений судом строк, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи та надіслав до суду два клопотання, а саме: -22 серпня 2025 року до суду надійшло клопотання за вхідним номером 13863/25, через засоби поштового зв`язку, згідно з яким [PERSON] просив розгляд справи проводити без його участі; -01 вересня 2025 року до суду надійшло клопотання за вхідним номером 14403/25, на офіційну електронну пошту, згідно з яким [PERSON] повідомив, що повістку на судове засідання він не отримував, наразі він вимушений шукати роботу, а тому дана обставина виключає об`єктивну можливість його участі у судовому засіданні, а тому просив відкласти судове засідання на іншу дату. Разом з цим, суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Як встановлено судом, у минуле судове засідання, яке було призначено на 01 серпня 2025 року, [PERSON] надіслав клопотання про відкладення судового засідання, оскільки він раптово захворів, зазначивши, що докази його хвороби будуть надані у наступне судове засідання, вказавши, щоб суд його повідомив про наступну дату на вказаний e-mail. З матеріалів справи встановлено, що 01 серпня 2025 року за допомогою автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» була сформована судова повістка про виклик до суду, яка була скерована на e-mail, зазначений у клопотанні, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, дата доставки: 01 серпня 2025 року. Докази на підтвердження хвороби щодо неявки у судове засідання, яке було призначено на 01 серпня 2025 року, суду не надані. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». З урахуванням викладеного, з метою забезпечення швидкого здійснення правосуддя, суд прийшов до висновку про можливість здійснення розгляду справи по суті за відсутності [PERSON] . Процесуальні дії у справі. 05 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 02 лютого 2020 року між Первісним кредитором та [PERSON] було укладено Кредитний договір. Відповідно до умов договору, Первісний кредитор взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок було також встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав повністю. Згідно із відомостями з виписки по картковому рахунку відповідачем було використано кредит в загальному розмірі 26 600,00 гривень. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед Первісним Кредитором у зв`язку із використанням кредитного ліміту, відповідач здійснював часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за картковим рахунком шляхом поповнення цього рахунку у розмірі, зазначеному у розрахунку заборгованості. Останній платіж надійшов 20 вересня 2023 року на суму 1 050,00 гривень. Однак не зважаючи на часткові оплати, відповідач порушив свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 45 200,80 гривень, право вимоги щодо якої за Кредитним договором перейшло до позивача на підставі договору Факторингу № 01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників № 2 до Договору, № п/п 4593. Водночас статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8\~статті 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено, між відповідачем та Первісним кредитором був укладений Кредитний договір. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання в повному обсязі. Однак не зважаючи на часткові оплати, відповідач порушив свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 45 200,80 гривень, право вимоги щодо якої на підставі договору факторингу перейшло до позивача. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що частиною першою\~статті 1077\~ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Диспозиція частини 1\~статті 526\~ЦК України\~регламентує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 527\~ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно частини першої\~статті 629\~ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, оцінивши аргументи сторін та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved