Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить: скасувати арешт (архівний запис) №2452203, зареєстрований 03.10.2005 року за №2452203 реєстратором: Перша херсонська державна нотаріальна контора, підстава обтяження рішення, б/н Прокуратура обласна, об`єкт обтяження будинок за адресою: [ADDRESS] . Власник [PERSON] . Позов мотивований наступним. [INFO] в с. Стара маячка, Олешківського району Херсонської області померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивач є єдиний спадкоємець який прийняв спадщину своєї матері і вступив у володіння (управління) зазначеним спадковим майном. А саме приватним нотаріусом Живцовою Н.М., у зв`язку із зверненням позивача 23.02.2021 року заведено спадкову справу 14/2021. Разом з\~тим позивач\~не має\~можливості оформити\~на себе\~майно оскільки\~в Єдиному\~реєстрі заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна існує\~арешт(архівний\~запис)\~№2452203.\~Зареєстровано 03.10.2005\~року за\~№2452203\~реєстратором:\~Перша херсонська\~державна нотаріальна\~контора, підстава обтяження\~рішення,\~б/н\~Прокуратура обласна.\~Об`єкт обтяження:\~будинок за\~адресою: [ADDRESS] . Власник [PERSON] . Було звернуто\~з адвокатським\~запитом до\~Першої Херсонської\~ДНК,\~щодо надання\~відповідних документі проте\~останні повідомили,\~що усі\~архівні документи\~за 2005\~рік були\~передані до Державного нотаріального архіву Херсонської області. Державний нотаріальний\~архів Херсонської\~області надав\~копію листа\~Прокуратури Херсонської області\~№12-С\~від 10.10.1997\~року відповідно\~до якого\~слідчим Херсонської\~обласної прокуратури було\~накладено арешт\~на майно\~обвинуваченого [PERSON] ,\~на житловий\~будинок за адресою [ADDRESS] . Проте майно, а саме будинок за [ADDRESS] належав на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсону від 30.06.1998 року №2-1592 саме померлій матері позивача [PERSON] . Арешт на вказане майно, був накладений постановою ст. слідчого прокуратури Херсонської області в межах кримінальної справи №250073 про обвинувачення [PERSON] на підставі положень КПК України 1960 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.12.2021 року відкрито спрощене провадження без виклику сторін. Від відповідача надійшов відзив, в якому вказано наступне. Позов не визнається. У справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову. Забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно (ст. 126 КПК України). Встановлено, що 26.09.1996 слідчим прокуратури Херсонської області під час проведення досудового слідства у кримінальній справі № 250073-96 від 13.08.1996 за обвинуваченням [PERSON] за ст. ст. 17 ч. 2,94; 102; 190 ч.2; 19 4.4, 93 п. «а», «з»; 19 ч.4, 93 п. «з»; 222 ч. 1; 19 ч.5, 22 ч. 1; 19 ч. 5, 70 КК України у редакції 1960 року, винесено постанову про накладення арешту на майно [PERSON] - будинок, гараж, господарські будівлі та інше майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За результатами судового розгляду кримінальної справи № 250073-96 Херсонським обласним судом 20.02.1998 [PERSON] визнано винним та засуджено до позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного майна. Зазначене рішення ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 28.04.1998 в частині конфіскації всього належного майна залишено без змін. Враховуючи набрання обвинувальним вироком суду законної сили, на даний час відсутні підстави для зняття арешту з майна, накладеного постановою слідчого прокуратури від 26.09.1996. Водночас, прокуратурою витребувано відомості щодо виконання вищевказаного вироку в частині конфіскації майна, належного [PERSON] , проте наразі відповідну інформацію не отримано. У зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] , на підставі розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 01.02.2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2024 року, матеріали цивільної справи 02.02.2024 року передані на розгляд судді Зуб І.Ю. 05.06.2024 року надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання позивача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.06.2024 року прийнято справу до провадження та призначено судове засідання. Представником позивача подано додаткові пояснення, в яких вказано наступне. Обґрунтовучи вимогу про скасування арешту, накладеного на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вказує, що цей арешт був ініційований у жовтні 1997 року Прокуратурою Херсонської області в межах кримінальної справи №250073 за обвинуваченням [PERSON] відповідно до норм Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року. На сьогодні цей арешт є незаконним, непропорційним та таким, що грубо порушує фундаментальні права власності позивача, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами. Більше того, існують обґрунтовані сумніви щодо самого факту законного накладення арешту, оскільки відповідач (прокуратура) та державні архіви не можуть надати ключовий процесуальний документ постанову слідчого про накладення арешту. Зазначив наступні хронологічні факти: -Накладення арешту (1997): Приблизно 10 жовтня 1997 року, на підставі листа старшого слідчого прокуратури Херсонської області Сметани С.В. (№12 С від 10.10.1997 р.), Першою Херсонською державною нотаріальною конторою було зареєстровано заборону відчуження майна, що належало [PERSON] . Серед арештованого майна був і житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . -Зміна власника (1998): 30 червня 1998 року рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] було визнано за матір`ю Позивача [PERSON] . -Спадкування (2019-2021): [INFO] [PERSON] померла. Позивач, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса, внаслідок чого було заведено спадкову справу № 14/2021. - Виявлення перешкоди (2021): У процесі оформлення спадщини було виявлено наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна архівного запису про арешт №2452203, зареєстрованого 03 жовтня 2005 року. -Пошук підстав арешту (2021-2025): Численні адвокатські запити до нотаріальних контор та Державного нотаріального архіву Херсонської області не призвели до отримання постанови про накладення арешту. Державний нотаріальний архів зміг надати лише копію листа прокуратури від 1997 року та витяги з реєстрів, повідомивши про відсутність самої постанови. -Судовий розгляд: Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту. Відповідач, Херсонська обласна прокуратура, доказів законності накладення арешту та існування відповідної постанови не надав. В прохальній частині пояснень вказав: визнати арешт, накладений на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №2452203, таким, що накладений незаконно та підлягає скасуванню. На запитання суду, пояснив в судовому засіданні, що дану вимогу слід рахувати як пояснення у справі. Представником відповідача подано відзив, в якому вказано наступне. Так, 26.09.1996 слідчим прокуратури Херсонської області під час проведення досудового слідства у кримінальній справі від 13.08.1996 № 250073-96 за обвинуваченням [PERSON] за статтями 17 частина 2, статтями 94; 102; 190 частина 2; 19 частина 4, 93 пункти «а», «з»; 222 частина 1; 19 частина 5, 22 частина 1; 19 частина 5, 70 КК України у редакції 1960 року, винесено постанову про накладення арешту на майно останнього будинок, гараж, господарські будівлі та інше майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За результатами судового розгляду вказаної кримінальної справи вироком Херсонського обласного суду від 20.02.1998 у справі № 1-9/98 призначено покарання [PERSON] у вигляді позбавлення волі строком на 15 років з конфіскацією всього належного майна. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 28.04.1998 у справі № 05-363к98 змінено зазначене вище рішення суду в частині відбування покарання, а саме: призначено 5 років відбування у тюрмі, решту у виправно-трудовій колонії строгого режиму, в частині конфіскації всього належного йому майна залишено без змін. Зазначено, що Херсонська обласна прокуратура є неналежним відповідачем у вказаній справі з огляду на наступне. Згідно зі статтею 404 КПК України (1960 року) своєчасне звернення до виконання вироку, який набрав законної сили, покладалось на суддю або голову відповідного суду, який постановив вирок. Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання. Відповідно до статей 19, 20 Глави V Положення про порядок і умови виконання в УРСР кримінальних покарань, не пов`язаних із заходами виправно трудового впливу на засуджених, затвердженого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 22.06.1984 № 7193-Х, яке діяло на час набрання вироком законної сили, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили, надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання судовому виконавцю, про що сповіщає відповідному фінансовому органові. Виконання покарання у вигляді конфіскації майна проводиться судовими виконавцями, які перебувають при районних (міських) народних судах за місцем знаходження майна. Згідно з частиною шостою статті 126 КПК України (1960 року) накладення на арешт скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпадає потреба. Як вже зазначалось раніше, оскаржувана постанова від 26.09.1996 про накладення арешту на майно позивача була винесена відповідно до вимог статей 125, 126 КПК України, з метою забезпечення виконання вироку по кримінальній справі № 05 363к98. З наведеного вбачається, що слідчим прокуратури Херсонської області відповідно до вимог КПК України (1960 року), діючого на той час, було винесено оскаржувану постанову про накладення арешту. Прокуратура Херсонської області не була особою, яка виносила вирок та спрямовувала на його виконання. З моменту винесення рішення Комсомольського районного суду м. Херсону від 30.06.1998 у справі № 2-159о та по момент смерті [INFO] [PERSON] спадкодавиця позивача, на користь якої було винесено зазначене рішення суду у справі № 2-159о про визнання за нею права власності, сплинуло більше ніж 20 років, на протязі яких вона самостійно не оскаржила у встановленому законом порядку вищенаведений вирок суду в частині конфіскації майна та скасування арешту та не зареєструвала за собою права власності. В своєму позові [PERSON] не наводить будь-яких пояснень з цього приводу. Враховуючи викладене, а також те, що прокуратурі Херсонської області не було відомо про існування рішення Комсомольського районного суду м. Херсону від 30.06.1998 у справі № 2-159о, а тому не було підстав для скасування арешту, накладеного постановою від 26.09.1996. На підставі викладеного, а також у зв`язку з тим, що з моменту винесення оскаржуваної постанови сплинуло 29 років та прокуратура Херсонської області вже не існує як юридична особа, Херсонська обласна прокуратура не має повноважень для скасування арешту, накладеного постановою слідчого прокуратури Херсонської області від 26.09.1996. Таким чином, Херсонська обласна прокуратура є неналежним відповідачем у справі про скасування арешту слідчого прокуратури Херсонської області. В задоволенні позову просить відмовити. Представником позивача подано відповідь на відзив, який зводиться до незгоди із відзивом. Вказано, що твердження щодо неналежного відповідача має маніпулятивний характер, оскільки правонаступництво є беззаперечним. В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав вказаних в позові, просив їх задовольнити. На запитання суду вказав, що позивачу відомо всі обставини щодо кримінальної справи в межах якої накладався арешт, проте представник позивача суду їх не повідомив, посилаючись на необізнаність. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст. 13 ЦПК України). [PERSON] , відповідно до відомостей копії паспорта громадянина України [NUMBER] , народився [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії заповіту від 29.07.1998 року [PERSON] заповіла на випадок смерті належну їх на підставі приватної власності частину домоволодіння [ADDRESS] . В копії листа прокуратури Херсонської області від 1997 року за № 12-с на ім`я завідуючого нотаріальної контори №1 м. Херсона вказано, що на майно, яке належить [PERSON] , в тому числі і на будинок за адресою [ADDRESS] накладено арешт в межах кримінальної справи постановою ст. слідчого прокуратури Херсонської області. Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 63669357 від 23.02.2021 року, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу 23.02.2021 року номер у спадковому реєстрі 67247221, номер у нотаріуса 14/2021. Відповідно до копії довідки приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Живцової Н.М. від 09.07.2021 року № 1010/01-16, даним нотаріусом заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , спадкоємцем якої є її син [PERSON] , який розпочав оформлювати спадщину на майно, а саме на частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 262460531 від 22.06.2021 року вбачається, що є запис про арешт будинку [ADDRESS] , власник [PERSON] , арешт накладений на підставі рішення б/н Прокуратури обласної. 30.06.1998 року рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] було визнано за матір`ю Позивача [PERSON] . При цьому визнано недійсним договір дарування вказаного будинку, укладений 03.11.1994 року між [PERSON] та [PERSON] , який укладений без відома [PERSON] . В тексті рішення вказано, що 20.02.1998 року Херсонським обласним судом [PERSON] засуджено до 15 років позбавлення волі, а 29.05.1998 року було складено акт опису майна, яке належить [PERSON] , в тому числі і на будинок, який належить [PERSON] . Крім того, виключено даний будинок з акту опису майна, складеного 29.05.1998 року судовим виконавцем Комсомольського району м. Херсона. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, [PERSON] пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому, ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв». Станом на 1998 рік Україні діяли норми, які регламентували виконавче провадження при зверненні вироків до виконання, зазначені в КПК України в розділі 5 главі 33, в редакції яка діяла на час ухвалення вироку. З досліджених доказів встановлено, що розгляд кримінального провадження відносно [PERSON] завершився ухваленням вироку 20.02.1998 року, судовим виконавцем Комсомольського району м. Херсона 29.05.1998 року складено акт опису майна, в який внесено будинок [ADDRESS] . Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 30.06.1998 року у справі № 2-1590 1998 року виключено вказаний будинок з акту опису майна, тобто за законодавством, яке діяло на час ухвалення вказаного рішення питання про виключення будинку з акту опису майна вирішено. Враховуючи, що розгляд кримінального провадження завершився у 1998 році і справа перебувала на стадії виконання вироку суду, на якій вирішено питання про виключення майна з акту опису, належним відповідачем в даному випадку має бути Державна виконавча служба, як орган влади який приймає майно для передачі його державі, яка мала виключити об`єкт нерухомості з акту опису майна, а не орган, який наклав арешт на майно, враховуючи, що виконання вироку в частині конфіскації майна відбувалось на користь держави, та оскільки у випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної податкової служби України, тобто співвідповідачем має бути такий орган. Зазначене є підставою для відмови в задоволенні позову до визначеного позивачем відповідача про зняття арешту з майна, як до неналежного відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Суд не дає оцінку доказам в даній справі за позовними вимогами про визнання права власності, оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Статтею 51 цього Кодексу\~визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Клопотання про заміну неналежного відповідача на належного, або про залучення співвідповідачів сторона позивача не подавала. Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, - суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та винести рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного (належних) відповідача (відповідачів, співвідповідачів), на права та обов`язки якого (яких) впливатиме таке судове рішення, що може бути залучений (залучені) виключно за заявою позивача, суд не може вирішувати питання про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає, у зв`язку зі зверненням до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed