Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, третя соба: [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 76697226. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, боржником за виконавчими документами виконавчими листами № 645/1319/19 від 25.07.2023р., які видані Фрунзенським районним судом м.Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості на загальну суму 512 112,52 грн. -є [PERSON] . Боржник зобов`язання за виконавчим документом не виконує. Як зазначає приватний виконавець, їм вчинено всі можливі дії стосовно виявлення майна боржника [PERSON] . Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме:4/5 частки на праві спільної сумісної власності в 3-х кімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками цієї квартири є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . По причині відсутності у [PERSON] будь-якого іншого майна чи грошових коштів для виконання рішення суду, враховуючи, що сума боргу є значною, а вартість спірної 1/5 частки квартири покриє лише незначну частину боргових зобов`язань, приватний виконавець просить визначити частку майна боржника [PERSON] у майні, яким він спільно володіє з іншими співвласниками у розмірі 1/5 частини. Ухвалою суду від 10.03.2025 р. відкрите провадження по справі у порядку загального позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, від останнього через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, правом подання відзиву не скористалися. Третя особа: [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив на позов відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, доходить наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. перебуває зведене виконавче провадження № 76697226 із примусового виконання виконавчих листів № 645/1319/9 виданих Фрунзенським районним судом міста Харкова 15.06.2023 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 446 541,89 грн.; відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 48 300 грн.; та витрат по сплаті судового збору у розмірі 17 270,63 грн. /а.с. 7,12,16/. (Постановою приватного виконавця від 03.12.2024р. виконавчі провадження № 76694349, № 76694875, № 76695079 об`єднані у зведене виконавче провадження № 76697226) /а.с.19,20/. \~ \~ \~ \~Позивачем, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В., вчинялися наступні дії стосовно виявлення майна боржника [PERSON] . \~ \~ \~ \~В ході примусового виконання вимог виконавчого документа постановами приватного виконавця Кудряшова Д.В. від 03.12.2024р. накладено арешт на кошти боржника [PERSON] /а.с. 33, 35,37/. Постановою приватного виконавця від 03.12.2024р. накладено арешт на майно боржника [PERSON] /а.с.39/. Згідно відповідей ДПІ та ДФС від 03.12.2024р. про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах - встановлено, що боржник не має відкритих рахунків в банківських установах; інформація про податкового агента та суми доходу в державному реєстрі відсутня /а.с.21,22/. Згідно, відповідей ПФУ встановлено, що боржник [PERSON] не перебуває на обліку як пенсінер, відсутні дані про отримання доходу/а.с. 23/ Згідно відповіді МВС України встановлено, що боржнику не належать на праві власності транспортні засоби /а.с.24,25/. \~ \~ \~ \~Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру встановлено, що земельні ділянки за боржником не зареєстровані /а.с.26/. Позивач зазначає, що згідно відомостей з державного реєстру цивільних повітряних суден, який міститься на офіційному сайті Державної авіаційної служби України http://www.avia.gov.ua/ у вільному доступі, повітряні судна за боржником не зареєстровані /а.с.27/. Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 07.02.2025р. встановлено, що боржник не володіє значними пакетами акцій емітентів приватних акціонерних товариств та публічних акціонерних товариств /а.с. 28/. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником [PERSON] з 16.11.2012р. зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: 4/5 частки на праві спільної сумісної власності в 3-х кімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . /а.с.29-31/. Як вбачається з відповіді на запит приватного виконавця Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 28.02.2025р., згідно з наявними архівними матеріалами реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31.12.2012 проведена Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради наступним чином: 4/5 частки на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.07.1994, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р. № 8-94-33676; 3/20 частки на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.07.2006, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою р. № 4-599; 1/20 частка на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.07.2006, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою р. № 4-599./а.с.41/. Згідно відповіді Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області від 06.12.2024р., інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, за адресою [ADDRESS] . зареєстровані: [PERSON] , [INFO] /а.с.43/. Позивач зазначає, що дії боржника [PERSON] , які відображаються, насамперед, у невиконані рішення суду, свідчать про ухилення від виконання зобов`язань. Оскільки квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності, виникла необхідність у визначенні судом частки майна боржника [PERSON] у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Відповідачу (боржнику у виконавчому провадженні) [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] . У данному випадку, оскільки частки боржника та співвласників чітко не визначені, враховуючи інформацію надану КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР частка боржника [PERSON] становить 1/5. Повноваження виконавця на звернення з позовом про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, у тому числі з одним із подружжя, у порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст.4, ч. 4 ст.42 ЦПК України). За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до ч. 1ст. 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності). \~ \~ \~ \~У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України). \~ \~ \~ \~Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 по справі № 916/2813/18). \~ \~ \~ \~Таким чином, приватний виконавець звернувся до суду для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким боржник володіє спільно з іншими членами сім`ї, статус цього майна є спільним сумісним майном, частки яких у цьому праві не зареєстровані. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У Рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначено, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон). Підставою звернення приватного виконавця до суду із цим позовом стала бездіяльність боржника, яка ускладнює виконання рішення. На переконання приватного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, оскільки майно є спільною сумісною власністю боржника та членів його сім`ї, а відсутність виділеної частки майна боржника унеможливлює виконавцю здійснити виконавчі дії, пов`язані зі зверненням стягнення на майно боржника. Ст. 1 Закону визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень, являє сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. \~ \~ \~ \~Згідно частини 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішень. Стягнення на майно боржника звертається у розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (частина 6 ст. 48 Закону). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. \~ \~ \~ \~Згідно із ч.1 ст. 356, ст. 357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У праві спільної часткової власності частки вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Частиною 1 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. У разі виділу частки із майна, яка є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ст. 370 ЦК України). Конституційний Суд України послідовно наголошує у своїх рішеннях на зобов`язанні держави забезпечувати конституційні права і свободи: «конституційні права і свободи є фундаментальною основою існування та розвитку Українського народу, а тому держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для їх реалізації. Відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод, оскільки призводить до того, що вони стають декларативними, а це є неприпустимим у правовій державі» (абзац 4 п.п 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 12.04.2012 № 9-рп/2012). Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац 3 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене ст.6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них. Таким чином, визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність. Як встановлено частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладений на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу. Процесуальні норми виконавчого провадження (частина 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження») передбачають, що у разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.01.2020 по справі справа № 367/6231/16-ц поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена; частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні. За зверненням державного виконавця суд визначає частку боржника з метою подальшого звернення стягнення на неї. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Наведені позивачем обставини та факти не спростовані.

Outcome: approved