Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов вищевказаний позов [PERSON] до [PERSON] (Відповідач 1), [PERSON] (Відповідач 2), приватного нотаріуса Юрової Олени Євгенівни (Відповідач 3) про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав. Позиція позивача. Позов обґрунтовано тим, що 30.06.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач у позику [PERSON] передала грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США строком до 15.08.2017, що підтверджується розпискою. У строк, визначений договором, грошові кошти повернуті не були, у зв`язку із чим [PERSON] 03.10.2019 звернулася до суду з позовною заявою. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11.09.2019 було відкрито провадження по справі №759/18295/19. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25.01.2024 в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 22.10.2024 по справі №759/18295/19 була частково задоволена апеляційна скарга [PERSON] . Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25.01.2024 скасовано, позовні вимоги задоволено частково. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у відкритті касаційного провадження у вказаній справі відмовлено. Для виконання судового рішення у примусовому порядку Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист від 02.12.2024. Постановою приватного виконавця Фесик М.О. від 09.12.2024 було відкрито виконавче провадження №76739721. Під час примусового виконання судового рішення була отримана інформація, що з метою невиконання судового рішення [PERSON] за договорами дарування житлового будинку та земельної ділянки переоформила права власності на ці належні їй об`єкти нерухомого майна на свою доньку [PERSON] . Нотаріальне посвідчення цих договорів здійснювала приватний нотаріус Юрова О.Є., яка в подальшому на підставі цих правочинів здійснила державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позивач зазначає, що ці правочини були вчинені 16.06.2021, тобто вже після звернення стягувача до суду та відкриття провадження по справі. Правочини призвели до неможливості задоволення вимог стягувача за рахунок майна, яке належало [PERSON] - боржнику у виконавчому провадженні. Також позивач звертає увагу, що набувачем об`єктів нерухомого майна за такими правочинами є рідна донька [PERSON] за договорами дарування, які не є оплатними. Позивач зазначає, що [PERSON] , не маючи іншого майна, на яке можна було б звернути стягнення з метою примусового виконання рішення суду, вчинила правочини на шкоду кредитору, маючи на меті ухилитися від виконання своїх зобов`язань по договору позики та рішення суду, що є підставою для визнання такого правочину недійсним. Позивач вважає, що оспорювані правочини мають всі ознаки фіктивності, а саме: 1. їх здійснено після настання строку виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань по договору позики та після подачі позовної заяви до суду та відкриття провадження по справі; 2. правочини укладено між пов`язаними особами - боржником [PERSON] та її донькою [PERSON] ; 3. дії боржника унеможливлюють виконання рішення суду, що набрало законної сили. З посиланням на правові висновки Верховного Суду позивач зазначає, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). Відтак позивач вважає, що договір дарування житлового будинку від 16.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Юровою О.Є., зареєстрований у реєстрі №1173 та договір дарування земельної ділянки від 16.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Юровою О.Є., зареєстрований у реєстрі №1172, мають усі ознаки фраудаторних правочинів. Позивач вважає свої права кредитора (стягувача) порушеними відповідачами. Способом захисту своїх порушених прав позивач обрала визнання оспорюваних правочинів недійсними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, що тягне за собою відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом поновлення права власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна та визнання недійсними документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію прав. Позивач просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 16.06.2021, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Юровою Оленою Євгенівною, зареєстрований у реєстрі №1173. (Зазначена позовна вимога вимога пред`явлена до відповідача 1: [PERSON] та відповідача 2: [PERSON] , як до сторін оскаржуємого договору). Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58781558 від 16.06.2021, яке прийнято приватним нотаріусом Юровою Оленою Євгенівною, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42532490 про право власності за [PERSON] на житловий будинок, загальною площею (кв.м): 46.9, житловою площею (кв.м): 27.9, літ. «А», літ. «а» прибудова, літ. «Б» сарай, №1 огорожа, №2 ворота з хвірткою, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2386972371225. (Зазначена позовна вимога вимога пред`явлена до відповідача 3: приватного нотаріуса Юрової Олені Євгенівни, яка прийняла спірне рішення та відповідача 2: [PERSON] , як до особи, за якою, на підставі оскаржуємого рішення, було здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно). Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 16.06.2021, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Юрловою Оленою Євгенівною, зареєстрований у реєстрі №1172 (зазначена позовна вимога вимога пред`явлена до відповідача 1: [PERSON] та відповідача 2: [PERSON] , як до сторін оскаржуємого договору). Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58780788 від 16.06.2021, яке прийнято приватним нотаріусом Юровою Оленою Євгенівною, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42531575 право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею (га): 0.1884, кадастровий номер: 7122510100:13:011:0032, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1472157871225 (зазначена позовна вимога вимога пред`явлена до відповідача 3: приватного нотаріуса Юрлової Олені Євгенівни, яка прийняла спірне рішення та відповідача 2: [PERSON] , як до особи, за якою, на підставі оскаржуваного рішення, було здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно). Також позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Позиція Відповідача [PERSON] . У встановлений судом строк представник Відповідача [PERSON] адвокат Бабенко С.С. подав до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] категорично не погоджується з позовом [PERSON] , заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки такі вимоги позивача є безпідставними, недоведеними та такими, шо не підлягають задоволенню Відзив мотиваваний тим, що позивач помилково вважає, що [PERSON] було вчинено фраудаторні правочини, за якими було переоформлено право власності на належні їй об`єкти нерухомого майна на [PERSON] .. З позовною заявою [PERSON] відповідач [PERSON] не погоджується з посиланням на такі аргументи. Договори дарування будинку та земельної ділянки від 16.06.2021 не мають жодної ознаки фіктивності. Позивач не довела того факту, що оскаржувані договори містять ознаки фраудаторності. [PERSON] є добросовісним набувачем житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Заявляє про те, що Позивач пропустила строки звернення до суду з позовом (строк позовної давності), а отже вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Вважаючи, що оспорювані договори не мають жодної ознаки фіктивності, Відповідач-2 звертає увагу суду на той факт, що на підставі оскаржуваних договорів право власності на належні [PERSON] земельну ділянку та житловий будинок були зареєстровані за новим власником [PERSON] у встановленому законом порядку, при цьому не було порушено жодної норми чинного на той час законодавства. Самі правочини вчинено в письмовій формі, посвідчено нотаріусом, що повністю відповідає формі договору, встановленій законом. При цьому на момент укладення оспорюваних договорів були відсутні будь-які арешти на зазначене нерухоме майно, не було встановлено заборонену його відчуження. Після укладення вказаних договорів дарувальник припинив фактично володіти та користуватися об`єктами нерухомості, у той час як вказане нерухоме майно було фактично передано у власність та користування Відповідачу-2. Вважаючи, що позивач не довела того факту, що оскаржувані договори містять ознаки фраудаторності, відповідач-2 зазаначає, що в якості наявності підстав для визнання оскаржуваних договорів фраудаторними, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що правочини були вчинені: - після настання строку виконання Відповідачем-1 своїх зобов`язань по договору позики; - між пов`язаними особами - боржником та її донькою; - у результаті цих правочинів боржника унеможливлено виконання рішення суду, що набрало законної сили. У розрізі цих обставин відповідач 2 звертає увагу на те, що [PERSON] не визнавала факту наявності будь-яких зобов`язань перед [PERSON] на всіх стадіях перебування справи №759/18295/19 в судах України. Зазначає, що станом на момент укладення оскаржуваних договорів не існувало жодного судового рішення щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] будь-яких грошових коштів, не було відкрито жодного виконавчого провадження і взагалі були відсутні жодні зобов`язувальні правовідносини між [PERSON] та [PERSON] . Повідомляє суд, що наразі немає постанови приватного виконавця Фесик М.О., у провадженні якого перебуває виконавче провадження № 76739721, про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, що дає підстави стверджувати, шо укладення оскаржуваних правочинів жодним чином не унеможливлює виконання рішення суду, що набрало законної сили, адже виконавчі провадження не завершено, а тому рішення суду може бути виконане в будь-який момент за рахунок іншого майна Відповідача-1. На підставі викладеного вважає, що оскаржувані правочини укладені з дотриманням вимог чинного законодавства, жодним чином не впливають на права та законні інтереси повивача та вчинені з метою настання юридичних наслідків, не направлені на уникнення виконання зобов`язань Відповідача-1 перед Позивачем. Щодо того, що відповідач є добросовісним набувачем житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , то звертає увагу суду на ту обставину, шо у своїй позовній заяві Позивач не наводить жодного аргументу та не надає жодного доказу на підтвердження того факту, шо Відповідач -2 при укладенні оскаржуваних договорів діяв недобросовісно, його дії були неправомірними та такими, шо направлені не на реальне настання правових наслідків. Протягом майже 4 років [PERSON] залишається власником подарованого їй майна, не намагається його відчужити та будь-яким способом вивести зі своєї власності, що ще раз, на думку Відповідача-2, підтверджує наявність бажання у Відповідача-2 на реальне настання правових наслідків за вказаними вище правочинами. Звертає увагу суду на судову практику ЄСПЛ про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний"; "публічний" інтерес; чи, є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом. добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується». Вважає, шо позбавлення Відповідача -2 права власності на спірне майно призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, то Відповідач -2 зазначає, що позивач оскаржує договори дарування, які датовані 16.06.2021, однак з позовом про оскарженню вказаних правочинів та фактичне позбавлення права власності добросовісного набувача позивач звернулась лише в 2024 році, тобто з пропуском встановлених загальних строків звернення до суду. Вважає, що Позивач мав достатньо часу для того, щоб довідатися про порушення своїх права, просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності у цій справі та відмовити у задоволенні позову. Щодо судових витрат, Відповідач-2 вважає, що вимога Позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн не підлягає задоволенню, та наводить розрахунок своїх витрат на правничу допомогу у розмірі орієнтовно 15 000,00 грн. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу. Позивач надав суду відповідь на відзив, у якій не погоджується з доводами Відповідача-2. Щодо позовної давності позивач зазначає, що інформація про те, що [PERSON] на підставі договорів дарування переоформила право власності на належні їй об`єкти нерухомого майна на свою доньку [PERSON] була отримана приватним виконавцем 09.12.2024 у межах виконавчого провадження та у цей же день інформація стала відома позивачу. Вважає, що саме із цієї дати розпочався перебіг позовної давності щодо звернення до суду про визнання недійсними указаних договорів дарування, а відтак позивач не пропустила строк звернення до суду. Вважає, що посилання Відповідача-2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2024, заяви по суті спору по справі № 759/18295/19 та висновок експерта у цій же справі є необгрунтованими з підстав, передбачених ч.4 ст. 82 ЦПК України. Відповідач-3 приватний нотаріус Юрова О.Є надала суду відзив на позовну заяву. Відповідач -3 у своєму відзиві зазначає, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. Наголошує на тому, що приватний нотаріус є публічною особою та не є учасником правовідносин між сторонами цього спору, а відтак є неналежним відповідачем. Також нотаріус посилається на те, що на момент посвідчення оспорюваних договорів у Державних реєстрах були відсутні обтяження та не були зареєстровані заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, а оспорювані договори укладені з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення. Відповідач-1 відзив не надавала. Інші процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою суду від 19.12.2024 заяву [PERSON] про забезпечення позову до подачі позовної заяви \~задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно (будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] ), яке належить [PERSON] . У порядку\~зустрічного забезпечення\~зобов`язано\~заявницю [PERSON] у строк\~до\~31.01.2025 внести на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна) 20\~000,00 (двадцять тисяч) гривень. Постановою Черкаського апеляційного суду від 11.02.2025 ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19.12.2024 змінено, вказавши в якості виду забезпечення позову заборону вчиняти дії по відчуженню [PERSON] зареєстрованого за нею на праві власності нерухомого майна. У решті ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19.12.2024 про забезпечення позову у даній справі залишити без змін. Позивач [PERSON] у встановлений судом строк внесла на депозитний рахунок суду у порядку зустрічного забезпечення кошти у визначеній судом сумі у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою суду від 17.01.2025 позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Юрової Олени Євгенівни про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав була залишена без руху з наданням позивачу строку на виправлення її недоліків. Ухвалою суду від 10.02.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22.04.2025 справу призначено до судового розгляду, клопотання представника позивача про залишення без розгляду відзиву приватного нотаріуса Юрової О.Є. задоволено частково, вирішено не брати до уваги надані відповідачем приватним нотаріусом Юровою О.Є. докази, так як відсутнє підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. 19.06.2025 від приватного нотаріуса Юрової О.Є. через систему "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення у справі з додатками. Просить врахувати обставини, викладені у поясненнях під час розгляду справи. 20.06.2025 від представника позивача адвоката Короля Д.В. до суду через систему "Електронний суд" надійшла заява, у якій він просить пояснення приватного нотаріуса Юрової О.Є. з долученими до нього письмовими доказами залишити без розгляду, так як подані нотаріусом пояснення по суті є відзивом, який подано поза межами встановленого судом строку для подання відзиву та доказів. Також 20.06.2025 від представника позивача адвоката Короля Д.В. надійшла заява про розподіл судових витрат у виді витрат на правничу допомогу, у якій він просить стягнути з [PERSON] та з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн з кожної, усього в розмірі 20\~000,00 грн. 02.07.2025 від представника відповідача-2 Сергія Бабенка на адресу суду через Укрпошту надійшли письмові пояснення з додатками, які він просить врахувати. У судове засідання з`явилися представник позивача адвокат Король Д.В. та представник відповідача [PERSON] адвокат Пушок С.В. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у його позовній заяві та відповіді на відзив. Представник Відповідача-2 адвокат Пушок С.В. у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Також заявив клопотання про відкладення розгляду справи до винесення апеляційним судом Черкаської області судового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Грищенко Світлани Григорівни про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, мотивуючи його тим, що у випадку залишення апеляційним судом рішення суду першої інстанції у силі, у відповідачки [PERSON] буде достатньо майна для повернення боргу. У судовому засіданні суд протокольною ухвалою у судовому засіданні відмовив у задоволенні указаного клопотання як такого, що не має під собою правових підстав. Також суд протокольною ухвалою у судовому засіданні залишив без розгляду письмові пояснення приватного нотаріуса Юрової О.Є. від 19.06.2025, письмові пояснення представника відповідача-2 адвоката Бабенка С.С., оскільки вони подані поза межами встановленого судом процесуального строку. Дослідивши матеріали справи, урахувавши зміст відзивів позивачів та пояснення третьої особи, заслухавши пояснення учасників, суд встановив таке. У матеріалах справи наявна копія розписки від 30.06.2017, за змістом якої [PERSON] позичила у [PERSON] грошову суму у розмірі 10 000,00 доларів США, яку зобов`язалася повернути до 15.08.2017. Згідно з договором дарування житлового будинку від 16.06.2021 [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Цей договір нотаріально посвідчений Юровою О.С., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області. Також згідно з договором дарування земельної ділянки від 16.06.2021 [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1884 для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Цей договір нотаріально посвідчений Юровою О.С., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області. У п.1.5 договору дарування будинку та у п.1.6 договору дарування земельної ділянки зазначено, що відсутність обмежень та обтяжень щодо укладання цього договору та розпорядження нерухомим майном, яке є предметом цього договору, перевірено за Єдиним реєстром боржників. Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00048473150 від 13.12.2024, отриманими приватним виконавцем Фесик М.О в межах виконавчого провадження з метою перевірки відомостей щодо боржника, [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідно до матеріалів справи 03.10.2019 [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просила стягнути із [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 325 411,11 грн, мотивуючи свій позов тим, що вона на підставі договору позики 30.06.2017 позичила відповідачці гроші у розмірі 10 000,00 доларів США строком до 15.08.2017, які відповідачка не повернула. За указаною позовною заявою ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2019 було відкрито провадження у справі № 759/18295/19. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2024 у справі № 759/18295/19 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 22.10.2024 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25.01.2025 скасовано, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 440 651,63 грн. та судовий збір 11 486,30 грн. Ухвалою Верховного Суду від 06.12.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Бабенка С.С. як представника [PERSON] на постанову Київського апеляційного суду від 22.10.2024 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. 02.12.2024 Святошинським районним судом м. Києва [PERSON] було видано виконавчий лист у справі №759/18295/19 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 440 651,63 грн та судового збору у розмірі 11\~486,30 грн. На підставі указаного виконавчого листа 09.11.2024 приватний виконавець Фесик М.О. відкрила виконавче провадження № 76739721. Інформаційною довідкою щодо відомостей Державного реєстру речових прав №408099731, отриманою 13.12.2024 приватним виконавцем Фесик М.О. у межах виконавчого провадження, підтверджується, що приватним нотаріусом Юровою О.Є., на підставі вищевказаних правочинів було прийнято такі рішення: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 58781558 від 16.06.2021, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42532490 про право власності за [PERSON] на житловий будинок, загальною площею (кв.м): 46.9, житловою площею (кв.м): 27.9, літ. «А», літ. «а» прибудова, літ. «Б» сарай, №1 огорожа, №2 ворота з хвірткою, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2386972371225; про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58780788 від 16.06.2021, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42531575 про право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею (га): 0.1884, кадастровий номер: 7122510100:13:011:0032, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1472157871225. Також судом встановлено і це вбачається з Інформаційної довідки №407175871 від 09.12.2024, отриманої приватним виконавцем Фесик М.О., що 13.07.2018 [PERSON] на підставі договорів дарування також відчужила своєму рідному брату [PERSON] свій житловий будинок та свою земельну ділянку, що розміщені за адресою: [ADDRESS] . Згідно з постановою КЦС ВС від 24.10.2024 № 752/8103/13-ц (61-6892св23): суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими. Тому суд бере до уваги, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2021 та ухвала цього ж суду від 28.09.2021 у справі №759/18295/19. Згідно з указаним заочним рішенням суду з [PERSON] на корсить [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 260 900,00 грн, інфляційні витрати за час прострочення з 15.08.2017 до 11.09.2019 у розмірі 48 256,68 грн; три проценти річних від простроченої суми за період з 15.08.2017 до 11.09.2019 у розмірі 16 254,43 грн, а всього 325 411,11 грн. Згідно з названою ухвалою суду від 28.09.2021 до Святошинського районного суду м. Києва 16.06.2021 надійшла заява представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду. Цього ж дня 16.06.2021 [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку під цим будинком. Вирішуючи вказаний спір по суті суд застосовує такі норми законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1, 2, 3, 6 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Під час розгляду справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Судом встановлено, що Відповідач-1 [PERSON] (дарувальник), відчужила майно на підставі безвідплатних договорів на користь своєї доньки [PERSON] (16.06.2021) після укладання з Позивачкою договору позики на суму 10 000,00 доларів США (30.06.2017), яку не повернула у визначений договором позики строк. Не повернувши позичені кошти ні в обумовлений строк, ні після його закінчення, [PERSON] подарувала своїй доньці [PERSON] свій будинок та земельну ділянку. На момент укладення указаних договорів дарування будинку та земельної ділянки 16.06.2021 відповідач [PERSON] знала про те, що 01.10.2019 Святошинським районним судом м. Києва відкрито провадження у справі № 759/18295/19 за позовом [PERSON] до неї про стягнення заборгованості за договором позики від 30.06.2017 і 28.04.2021 винесено по справі заочне рішення про стягнення з неї на користь [PERSON] суми боргу з інфляційними втратами та трьома процентами річних від простроченої суми за період з 15.08.2017 до 11.09.2019 у загальному розмірі 325\~411,11 грн. Відповідач [PERSON] 16.06.2021 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про перегляд заочного рішення суду у справі №759/18295/19 і саме у цей же день 16.06.2021 уклала з донькою [PERSON] договори дарування, що оспорюються. У справі № 759/18295/19 судом було встановлено, що між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено 30.06.2017 договір позики на строк до 15.08.2017. Посилання Відповідача-2 у її відзиві на те, що вона не визнавала факту наявності будь-яких зобов`язань перед позивачкою [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки обставини укладання між [PERSON] та [PERSON] договору позики встановлені судовим рішенням у справі №759/18295/19 про стягнення коштів, а відтак на підставі приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи. Відповідач [PERSON] не надала суду доказів того, що у неї наявне інше майно, за рахунок якого може бути виконано рішення суду у справі №759/18295/19, тобто не довела, що у результаті відчуження нею свого майна доньці не створено ситуації неможливості виконання нею свого зобов`язання перед [PERSON] по поверненню боргу. Отже, суд виснує, що подарувавши доньці свій будинок та земельну ділянку у період наявності у неї зобов`язання перед позивачкою за договором позики на суму 10 000,00 доларів США та після винесення судом заочного рішення про стягнення з неї коштів за цим договором позики, Відповідач-1 діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами стосовно кредитора, оскільки уклала договори дарування, які порушували майнові інтереси кредитора і були направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому не можуть залишатися поза реакцією суду такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Чинне законодавство допускає визнання недійсним договору, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує, що: 1) відповідач відчужила нерухоме майно по [ADDRESS] у період наявності у неї зобов`язання перед позивачкою за договором позики на суму 10 000,00 доларів США; 2) після настання строку повернення позичених коштів Відповідачка-2 не повернула ці кошти навіть у частині; 3) після відкриття судом провадження у справі №759/18295/19 про стягнення з неї боргу за договором позики та після винесення судом заочного рішення про стягнення боргу 3) майно відчужене на підставі безвідплатних договорів; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) у результаті відчуження відповідачкою свого майна у неї відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором [PERSON] . На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Суд враховує, що на момент здійснення безоплатного відчуження спірного майна кредитне зобов`язання вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося, а отже виникло право вимоги до кредитора Верховний Суд у своїй постанові від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 указав на те, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Верховним Судом також було враховано, що зазначення позивачем певної правової норми, наведеної в обґрунтуванні позову, не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися під час вирішення спору, оскільки підставою позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у цьому випадку - укладення відповідачем договору з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. У справі, що розглядається, суд не погоджується з висновком позивача, що оспорювані правочини мають ознаки фіктивності. При фіктивному правочинові має бути відсутнім намір створити правові наслідки на момент його вчинення, і як наслідок неможливе виникнення будь-яких майнових наслідків (передача майна), оскільки такий правочин не може їх породжувати. Тлумачення статті 234 ЦК України, свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У постанові КЦС ВС від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17 Верховний суд виснував, що у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Таких обставин у цій справі не встановлено. Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочинів недійсними підлягають задоволенню. Суд визнає фраудаторними оспорювані договори дарування будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , укладені 16.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] , та визнає їх недійсними як такі, що вчинені всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом на підставі ст. 3, 13 ЦК України. Щодо позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасуваннярішення державного реєстратора. Рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію прававласності на відповідний об`єкт. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16. Тому підлягає задоволенню позовна вимога до [PERSON] у частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.06.2021, яке прийнято приватним нотаріусом Юровою Оленою Євгенівною, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42532490 про право власності за [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2386972371225; та про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.06.2021, яке прийнято приватним нотаріусом Юровою Оленою Євгенівною, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42531575 право власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер: 7122510100:13:011:0032, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1472157871225. Щодо заяви сторони відповідачки -2 про те, що позивачем пропущено строки звернення до суду з позовом (строк позовної давності), то суд виходить з того, що згідно із ч.\~1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що про укладення між відповідачами оспорюваних договорів дарування від 16.06.2021 позивачка дізналася під час примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості у розмірі 440 651,63 грн, яке було відкрито 09.12.2024. До суду із цим позовом позивачка звернулася 23.12.2024. Відтак суд виснує, що позивачкою не пропущено строк звернення до суду із цим позовом. Щодо вирішення позову в частині вимог до приватного нотаріуса Юрової О.С. про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав, суд виходить з такого. У постанові від 19.01.2021 у справі № 227/5540/18 КЦС ВС обґрунтував, що нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між учасниками нотаріальної дії. Також у постанові КЦС ВС від 07.07.2021 у справі № 369/14294/17 зазначено, що державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, не є належним відповідачем у справі про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно. У цій справі нотаріус, вчиняючи оспорювані реєстраційні дії, виконувала функції державного реєстратора. Державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 липня 2023 року по справі № 910/15792/20. У постанові зазначено, що державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій, вчинених щодо третьої особи, а ним є особа, щодо якої були здійснені ці дії (записи). ВП ВС звернула увагу, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція ВП ВС у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Також ВП ВС наголосила, що належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. ВП ВС вказала, коли державний реєстратор може бути відповідачем: у випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків із внесення записів до ЄДРПОУ, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин, така особа може бути відповідачем в суді. У справі, що розглядається, позивач не довела у чому саме полягало неналежне виконання приватним нотаріусом Юровою О.Є. покладених на неї обов`язків при вчиненні реєстраційних дій. За таких обствин суд відмовляє позивачці у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Юрової О.Є. про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Юрової О.Є. про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав - підлягає частковому задоволенню. Так, підлягає задоволенню вимога до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочинів недійсними. Також підлягає задоволенню вимога до [PERSON] про скасування рішень про державну реєстрацію прав. Пред`явлений [PERSON] позов до приватного нотаріуса Юрової Олени Євгенівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав не підлягає задоволенню. Відповідно до частин 1, 2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача. Отже сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн за двома немайновими позовними вимогами до приватного нотаріуса Юрової О.Є. про скасування рішень про державну реєстрацію прав відшкодуванню не підлягає. Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн за двома немайновими позовними вимогами про визнання правочинів недійсними до [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню з відповідачів по 1211,20 грн з кожного. Сторона позивача на підтвердження понесених позивачем у справі судових витрат на правничу допомогу надала суду копію Договору №09/24-К про надання правничої (правової) допомоги, укладеного 24.05.2024 між Адвокатським об`єднанням "АЛТУС ЛЕГАЛ" в особі його Голови Короля Дмитра Володимировича та Муравйовою Наталією Георгіївною (Клієнт). Згідно з п. 1.1. Договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати Клієнту захист, представництво та іншу правову допомогу: у тому числі, представляти інтереси Клієнта у судах усіх рівнів з уміса правами, наданими ЦПК України, у тому числі,позивачу.Відповідно до п. 1.2 првнича допомога надається Адвокатом, який призначається Адвокатським об`єднанням. У пункті 4.1 договору вказано, що з урахуванням складності справи, кількості витраченого Авдвокатом часу, розмір гонорару за надання правничої допомоги буде визначений у рахунках. 14.12.2024 сторони указаного Договору №09/24-К 14.12 уклали Додаткову угоду, виклавши пункт 4.1 у такій редакції: "З врахуванням складності справи, кулькості витраченого Адвокатом часу, розмір гонорару за надання правничої (правової) допомоги становить фіксовану суму по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] приватного нотаріуса Грищенко С.Г. про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав - 20 000,00 грн при розгляді справи у суді першої інстанції". Також позивач до заяви про розподіл судових витрат додав рахунок на оплату №83 від 31.12.2024 на 20 000,00 грн відповідно до Договору №09/24-К від 24.05.2024, та платіжну інструкцію №17236958 від 16.01.2025 про сплату позивачкою на рахунок АО "АЛТУС ЛЕГАЛ" 20 000,00 грн. Установивши ці обставини суд застосовує такі норми законодавства. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ст. 30 Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За частиною першою ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. Частина друга та третя статті 137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Стаття 246 ЦПК України передбачає, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Судом встановлено, що сторони Договору про надання правничої допомоги №09/24-К Адвокатське об`єднання "АЛТУС ЛЕГАЛ" та [PERSON] домовилися про фіксований розмір обчислення розміру гонорару. У заяві про відшкодування судових витрат наведено обсяг виконаних адвокатом робіт при наданнні правничих послуг: 21.12.2024 - підготовка позовної заяви; 01.03.2025 - підготовка відповіді на відзив відповідача 2; 03.03.2025 - представництво клієнта у судовому засіданні в Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області; 22.04.2025 - представництво клієнта у судовому засіданні в Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області; 06.06.2025 - представництво клієнта у судовому засіданні в Корсунь-Шевченківському районному суді Черкаської області. Велика Палата Верховного Суду 16 листопада 2022 року у постанові № 922/1964/21 виснувала, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Заявлені позивачем витрати є пов`язаними з розглядом цієї справи, узгоджуються з порядком обчислення гонорару, указаним у договорі про надання правової допомоги (фіксована сума), сторона позивача дотрималася вимог процесуального законодавства, які регулюють порядок відшкодування витрат на правничу допомогу та надала суду належні докази, що підтверджують розмір понесених позивачкою у справі витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн і правомірно очікує як сторона, яка виграла справу, відшкодування своїх витрат на професійну правничу допомогу\~ Сторона відповідача, на яку покладено обов`язок доведення неспівмірності судових витрат на професійну правничу допомогу, не надала суду переконливих заперечень щодо неспівмірності понесених позивачкою витрат на правничу допомогу. Також суд звертає увагу на те, що у своєму відзиві відповідачка 2 [PERSON] зазначала про орієнтовний розмір своїх витрат на правничу допомогу, виходячи з вартості 7000,00 грн - за підготовку та подачу до суду відзиву, 4000,00 грн - за участь у кожному судовому засіданні. Тобто заявлені орієнтовні витрати сторін на правничу допомогу, надану їхніми представниками, є приблизно однаковими. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню відповідачу, суд бере до уваги складність та тривалість розгляду справи у суді першої інстанції, конкретні обставини справи, об`єм зібраних у справі доказів, ціну позову та значення справи для обох сторін, фактично виконані представником позивача роботи. Ураховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви сторони позивача та стягнення з [PERSON] та [PERSON] (з кожної окремо) на користь [PERSON] по 10 000,00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу. Такий висновок відповідає правовій позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги в\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22. Щодо повернення позивачу коштів у розмірі 20 000,00 грн, сплачених нею на виконання ухвали суду від 19.12.2024 у порядку зустрічного забезпечення, то відповідно до приписів ч. 6 ст. 155 ЦПК України грошові кошти, внесені особою на депозитний рахунок суду з метою зустрічного забезпечення, підлягають поверненню особі, яка здійснила таке зустрічне забезпечення, протягом п`яти днів з дня набрання законної сили ухвалою суду про скасування зустрічного забезпечення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 ЦПК України зустрічне забезпечення скасовується у випадку закриття провадження у справі з підстав, визначених пунктами 2, 5, 7, 8 частини першої статті 255 цього Кодексу, залишення позову без розгляду з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 257 цього Кодексу, або після набрання законної сили рішенням суду про задоволення позову в повному обсязі, про що окремо зазначається в резолютивній частині відповідного судового рішення. Таким чином внесені позивачем кошти у розмірі 20 000,00 грн повертаються позивачу після набрання законної сили рішенням суду про задоволення позову. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Тому продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили вжиті постановою Черкаського апеляційного суду від 11.02.2025 заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо), а саме щодо житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] .

Outcome: partial