Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 28352,00 грн за кредитним договором № 101231742 від 22.09.2021 (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 13000,00 грн, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН". За результатами укладення ряду договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів, норми Закону України "Про електронну комерцію" щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді, норми Закону України "Про споживче кредитування" щодо відступлення права вимоги. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Ухвалою суду від 14.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, ухвалено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України як малозначної справи. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 101231742 від 22.09.2021 (далі кредитний договір). Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі шляхом заповнення відповідачем анкети-заяви на кредит. Процес оформлення та розгляду заяви тривав з 12:50:13 до 12:52:02 дня 22.09.2021. Підписання договору відповідачем здійснено електронним способом з використанням одноразового ідентифікатора, який було відправлено на мобільний телефон, вказаний позичальником та введено для підтвердження його волі на укладення договору. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу кредит у сумі 4000,00 грн строком на 15 днів з 22.09.2021 до 07.10.2021 з процентною ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та 5% у разі прострочення виконання зобов`язань зі сплати заборгованості. Комісія за надання кредиту становила 1160,00 грн або 29,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання та перерахував 22.09.2021 на банківську картку відповідача грошові кошти в сумі 4000,00 грн, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором та квитанцією про перерахування коштів. Відповідач частково виконав свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків. Згідно з розрахунком заборгованості, останній платіж було здійснено до 29.12.2021. Після закінчення строку повернення кредиту 07.10.2021 у відповідача утворилась заборгованість, оскільки кредит не було повернуто у встановлений договором строк. Станом на дату відступлення права вимоги 29.12.2021 заборгованість відповідача становила 18092,00 грн, з яких 3600,00 грн складала заборгованість по основній сумі кредиту та 14492,00 грн - заборгованість за відсотками. Надалі за період з 29.12.2021 по 23.02.2022 включно було нараховано додаткові відсотки у сумі 10260,00 грн з розрахунку 5,0 відсотків денних від суми заборгованості 3600,00 грн протягом 57 днів. Загальна сума заборгованості станом на 10.03.2023 складає 28352,00 грн. Право вимоги до відповідача за кредитним договором було відступлено первісним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" на підставі договору факторингу № 29-12/2021-45 від 29.12.2021 та відповідного акту прийому-передачі реєстру боржників. Згідно з реєстром боржників до договору факторингу право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101231742 було включено до переліку прав вимоги, що відступаються. Надалі товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило право вимоги до відповідача позивачу товариству з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" на підставі договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 та відповідного акту прийому-передачі реєстру боржників від 10.03.2023. Згідно з витягом з реєстру боржників до вказаного договору право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101231742 на загальну суму заборгованості 28352,0 грн було передано позивачу. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором, товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та позивачем відповідних договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Кредитний договір № 101231742 від 22.09.2021 укладено шляхом приєднання відповідача до стандартних умов первісного кредитора через електронний сайт. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом "Про споживче кредитування". Пунктом 1-1 частини 1 статті 1 Закону "Про споживче кредитування" визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 1 Закону "Про споживче кредитування" новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим ч. 2 ст. 3 цього Закону. Частиною 1 статті 18 Закону "Про споживче кредитування" визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Частиною 2 статті 18 Закону "Про споживче кредитування" встановлено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається лише фінансовій установі. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч. 3 ст. 18 Закону "Про споживче кредитування"). Суд встановив, що кредитний договір № 101231742 від 22.09.2021 укладено в електронному вигляді з дотриманням вимог Закону України "Про електронну комерцію". Відповідач, заповнивши електронну анкету-заяву, погодився з усіма умовами кредитного договору та підтвердив свою волю на його укладення шляхом введення одноразового ідентифікатора, відправленого на його мобільний телефон. Такий спосіб підписання є допустимим згідно з чинним законодавством та має таку ж юридичну силу, як і договір, укладений у письмовій формі. Первісний кредитор повністю виконав свої зобов`язання, перерахувавши 22.09.2021 відповідачу кредитні кошти у сумі 4000,00 грн. Відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти у встановлений договором строк до 07.10.2021, однак свої зобов`язання виконав лише частково. Право вимоги за кредитним договором було правомірно відступлено позивачу через ланцюг договорів факторингу з дотриманням вимог цивільного законодавства та Закону "Про споживче кредитування". Позивач є фінансовою установою, що має право набувати права вимоги за договорами про споживчий кредит. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 0533750118 від 01.07.2025. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір стягується із відповідача. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн, суд зазначає наступне. Позивачем надано договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявку на надання юридичної допомоги № 1245 від 01.05.2025 року та акт про надання юридичної допомоги № 10 від 30.05.2025 року, що містить детальний опис робіт та розрахунок їх вартості. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляв. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial