Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - [PERSON] . Заяву мотивує тим, що [PERSON] є сином заявника [PERSON] , який систематично, протягом тривалого часу вчиняє щодо останньої домашнє насильство. Вказує, що відносно [PERSON] були неодноразово винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства фізичного та психологічного характеру відносно матері. Крім того, станом на дату звернення до суду, на розгляді Луцького міськрайонного суду перебувають справи щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Вважає, що вищенаведені обставини дають цілком реальні підстави заявника побоюватись за своє життя та здоров`я, як фізичне так і психологічне, оскільки домашнє насильство носить постійний та регулярний характер. На підставі наведеного, просить суд, прийняти рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , строком на 6 (шість) місяців, яким: заборонити наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця проживання [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали з підстав у ній зазначеній. Просили заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву не визнав, просив відмовити в її задоволенні. Зазначив, що мама постійно провокує конфліктні ситуації, забирає його документи та особисті речі. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] являється сином заявника [PERSON] . Із пояснень [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що між ними виникають конфліктні ситуації, зумовлені неприязними стосунками між ними. В ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а заінтересована особа [PERSON] за вказаною адресою фактично проживає, але там не зареєстрований. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2\~ЦПК\~України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником\~, - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За змістом частини 3 статті 26\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Оцінюючи відносини між учасниками справи, а також між ними та самою неповнолітньою дитиною, наявність ризиків застосування насильства щодо матері її дитиною, суд виходить з наступного. Зокрема, згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.07.2025 року вбачається, що відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно матері [PERSON] і [PERSON] було визнано винним у вчиненні даного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.15). Крім того, із постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.07.2025 року вбачається, що відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру повторно протягом року відносно матері [PERSON] , та було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 13). Із матеріалів справи також вбачається, що до [PERSON] протягом 2025 року неодноразово були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з матір`ю [PERSON] (а.с.19-25). За таких обставин, суд вважає частково доведеним факт фізичного та психологічного насильства [PERSON] щодо [PERSON] , який полягає у словесних образах, принижуваннях, погрожуванням та ударами відносно [PERSON] . Враховуючи характер стосунків, що склалися між матір`ю та сином на даний час, на підставі досліджених доказів, суд вважає доведеним факт наявності ризиків повторного вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства щодо [PERSON] , а відтак часткову обґрунтованість заяви. Тому з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] строком на два місяці, шляхом встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п.п. 4,5,6 ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме строком на два місяці: заборонити наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця проживання [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. При цьому, визначаючи саме такий строк дії обмежувального припису, суд враховує характер відносин між потерпілою і кривдником, а також те, що визначені заходи є тимчасовими і спрямовані на відновлення стійкого психологічного стану заявника. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial