Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Романова Г.В. звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальність «Харківська товарна біржа» та Липецька сільська військова адміністрація Харківського району Харківської області, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості Н5-30 від 26.01.1998 житлового будинку із надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,10 га та складає: житлову площу 61,30 м2, надвірні споруди: А-1, житловий будинок; Б - літня кухня; В сарай; Г- вбиральня; К-колодязь; 1-3 огорожа, укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 26 січня 1998 року на Харківській товарній біржі через брокера брокерської контори № 277 між [PERSON] та матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] , укладено договір купівлі-продажу нерухомості Н5-30. Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 предметом договору купівлі-продажу нерухомості Н5-30 від 26 січня 1998 року є житловий будинок із надвірними спорудами. Згідно підпункту 1.3. пункту 1 договору купівлі-продажу нерухомості Н5-30 від 26 січня 1998 року місце знаходження товару (житлового будинку із надвірними спорудами): [ADDRESS] . Підпунктом 1.2 пункту 2 договору купівлі-продажу нерухомості Н5-30 від 26 січня 1998 року встановлено, що житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0.10 га. та складає: житлову площу 61.30 кв. м, надвірні споруди: А-1, житловий будинок; Б - літня кухня; В - сарай; Г - вбиральня; К - колодязь; 1-3 - огорожа. Право власності в цілому на зазначений житловий будинок із надвірними спорудами на підставі договору купівлі-продажу нерухомості Н5-30 від 26 січня 1998 року було зареєстровано у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 2 за № 825 від 11.02.1998 на ім`я [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Липецької сільської ради Харківського району, Харківської області [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 29. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48246421 (номер у нотаріуса 546/2017) від 30.06.2017 спадкодавець є [PERSON] , спадкова справа № 60864958, що заведена в Першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] , є дочкою спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Зміну прізвища підтверджує витяг про актовий запис про шлюб, де встановлено що [PERSON] взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Згідно відомостей довідки від 18 жовтня 2024 рову вих. № 1765/02-14 виданою Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області за матеріалами спадкової прави №546/2017 заведеної 30 червня 2017 року Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області (до реорганізації Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області ) після смерті [PERSON] , померлої [INFO] станом на 18 жовтня 2024 року наявні дані про те, що до складу спадкоємців спадкодавиці - [PERSON] , померлої [INFO] входить [PERSON] , [INFO] . Згідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 вересня 2024 року № 1490/02.31 виданої державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Богонувою Н.В. відповідно до яких, на підставі наданих спадкоємцем документів відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка померла [INFO] . У зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомості Н5-30 від 26 січня 1998 року нотаріально не посвідчений, нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 вересня 2024 року вих. № 1490/02.31 позивач, в інший спосіб крім судового вирішення питання не має, вимушений звернутись до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06.02.2025 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28.05.2025 підготовче провадження закрито, а цивільну справу призначено до судового розгляду. Позивачка та її представник, не з`явились у судове засідання, надали заяву про розгляд справи без їх участі, підтримали позов та доводи, якими він обґрунтований. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань від відповідача не надходило. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких клопотань від них не надходило. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання сторін, які не повідомили про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані представником позивача докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 січня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] на Товарній біржі ТОВ «Харківська товарна біржа» укладений договір від 26.01.1998 № Н5-30 купівлі-продажу нерухомості, відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,10 га та складає: житлову площу 61,30 м2, надвірні споруди: А-1, житловий будинок; Б - літня кухня; В сарай; Г- вбиральня; К-колодязь; 1-3 огорожа. Право власності в цілому на зазначений житловий будинок із надвірними спорудами на підставі договору купівлі-продажу нерухомості Н5-30 від 26 січня 1998 року було зареєстровано у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 2 за № 825 від 11.02.1998 на ім`я [PERSON] . Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09.1978 виданого Липецькою сільською радою підтверджується, що [PERSON] , народилася [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , актовий запис про народження № 45 від 02.09.1978. Відповідно даних із застосунку «Дія» актовий запис про шлюб [PERSON] має дошлюбне прізвище « [PERSON] », номер свідоцтва [NUMBER] від 24.08.1996 виданого Виконавчим комітетом Липецької сільської ради Харківського району Харківської області. Відповідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.04.2017 виданого Виконавчим комітетом Липецької сільської ради Харківського району Харківської області [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 29. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48246421 (номер у нотаріуса 546/2017) від 30.06.2017 спадкодавець є [PERSON] , спадкова справа № 60864958, що заведена в Першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області. Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 12.09.2024 вих. № 1490/02.31 державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Богуновою Н.В. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться [ADDRESS] , що належить [PERSON] померлої [INFO] . В обґрунтування відмови державним нотаріусом було зазначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку № Н5-30 від 26.01.1998 не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час укладення договору, в частині його нотаріального посвідчення. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції станом на день укладення спірного договору, передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визначається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі, якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. На підставі ч. 4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже, при укладанні договору купівлі-продажу № Н5-30 від 26.01.1998 сторони керувались ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Однак, цей Закон містив неузгодженість із чинною на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства, а саме частиною першою ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу). Відповідно до вимог ст. 228 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. За змістом ст.153 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в\~потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статтею 154 Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки спірний договір купівлі-продажу № Н5-30 житлового будинку з надвірними будівлями укладався сторонами 26.01.1998, то до таких правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України в редакції 1963 року. Згідно з ч. 2 ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 01.01. 2004), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц, відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Так, ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року та ч. 2 ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами був підписаний сторонами правочину продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , зареєстрований на Товарній біржі ТОВ «Харківська товарна біржа», реєстраційний № Н5-30. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, факт купівлі-продажу і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки покупець помер. Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання даного договору дійсним. На підставі викладеного і

Outcome: approved