Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

У липні 2025 року до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.1992 № 1276, посвідченого Пологівською Державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в БТІ 14.08.1992 під реєстровим номером 5509 в книзі 29. На час укладання договору купівлі-продажу квартира належала Пологівському виробничому управлінню житлово-комунального господарства, що знаходиться у м. Пологи. Місто Пологи Пологівського району Запорізької області, місце реєстрації позивача та місце розташування квартири належать до Пологівської міської територіальної громади Погогівського району Запорізької області. Наразі зазначене місто знаходиться на тимчасово окупованій території України, де тривають бойові дії. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, під час евакуації з міста Пологи позивачем була втрачена частина документів, в тому числі оригінал договору купівлі-продажу квартири та техпаспорту. 28.03.2025 позивач звернувся до Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради Запорізької області із заявою про реєстрацію права власності на вказану квартиру, оскільки право власності набувалось до 01.01.2013 та не внесене до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради Запорізької області від 14.05.2025 за №78902985 позивачу було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, оскільки до державного реєстратора не надійшло відповіді від БТІ, яке здійснювало державну реєстрацію на той час. При цьому, ТОВ «КП Імпульс» як установа зареєстровано в м. Пологи Запорізької області, яке також знаходиться на тимчасово окупованій території України, не було релоковане та зараз не функціонує. У зв`язку з цим позивач не має можливості в установленому законом порядку зареєструвати право власності на вказану квартиру, що позбавляє його можливості вільно розпоряджатися своїм майном та в майбутньому отримати компенсацію за втрачене майно. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 04.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Сторонам був наданий час для подання письмових заяв по суті справи. Позивач та представник позивача в підготовче судове засідання з розгляду справи з`явилися, підтримали позовні вимоги повністю. Представник Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, яка станом на час розгляду справи є тимчасовим державним органом, через який Пологівська об`єднана територіальна громада реалізує свої права та виконує обов`язки, в судове засідання не з`явився, 05.09.2025 відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог. Додатково повідомив, що згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року №186), який втратив чинність 12.10.2023, інвентаризаційна справа формувалася і велася на кожен об`єкт нерухомого майна на весь час його існування та зберігалася у зберігача за місцезнаходженням (адреса) такого об`єкта у паперовому вигляді. Таким зберігачем на території Пологівської міської територіальної громади було ТОВ «КП ІМПУЛЬС» і паперові носії зберігались за місцем знаходження підприємства: Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Привокзальна, 13. На сьогодні відсутня достовірна інформація про цілісність і фізичне знаходження архівних документів ТОВ «КП ІМПУЛЬС», які зберігались у м. Пологи, через тимчасову окупацію міста. Функції бюро технічної інвентаризації Пологівська міська рада не здійснювала, комунальних підприємств за цим видом діяльності не створювала, архіви до органу місцевого самоврядування не передавалися. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області 24.01.2006. Відповідно до копії довідки № 2327-5003581512 від 16.01.2025 є внутрішньо переміщеною особою. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу від 31.07.1992, посвідченого Пологівською Державною нотаріальною конторою (реєстр. № 1276) та зареєстрованого в БТІ 14.08.1992 під реєстровим номером 5509 в книзі 29, що підтверджується копією вказаного договору купівлі-продажу та копією відповідного реєстраційного посвідчення. Відповідність наданих позивачем копії правовстановлюючих документів відповідачем не оспорювалась. Квартира [PERSON] складається із двох кімнат, має загальну площу 41,4 кв.м., житлову - 27 кв.м., відомості про позивача як власника зазначеної квартири відображені в технічному паспорті на нерухомість, складеному січні 1992. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Запорізької області Шевченко А.І. від 14.05.2025 за №78902985 позивачу відмовлено в проведенні реєстраційних дій стосовно реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з ненадходженням відповіді на запит державного реєстратора від БТІ. Відповідно до довідки від 21.05.2025 виданої [PERSON] начальником Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області Коноваленком Ю., вулицю М. Горького в м. Пологи Пологівського району Запорізької області перейменовано на вулицю Єдності, згідно розпорядження міського голови «Про перейменування вулиць та провулків міста Пологи Запорізької області» від 19.02.2016 № 31. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» м. Пологи Пологівського району Запорізької області, де знаходиться нерухоме майно позивача та де зареєстроване ТОВ «КП Імпульс», є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Комунальне підприємство «Пологівське виробниче управління житлово-комунального господарство», яке було правонаступником підприємства продавця спірної квартири, є припиненим, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Отже, Пологівська об`єднана територіальна громада Пологівського району Запорізької області є належним відповідачем у цій справі. Згідно з ст. 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.\~ Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 23.02.2023 було прийнято Закон України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», який визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, з дня введення в Україні воєнного стану. Постановою КМУ № 381 від 21.04.2023 затверджено Порядок надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, з використанням електронної публічної послуги єВідновлення. За змістом вказаних нормативно-правових актів передбачена ними компенсація надається, зокрема, за умови, що відомості про право власності на пошкоджений об`єкт внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі відсутності такого запису первісно слід провести таку реєстрацію. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31.01.1966 Міністерством комунального господарства УРСР (далі Інструкція), яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995, передбачала, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих (п. 1 Інструкції). На підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документів власника реєстраційний напис за встановленою формою (п. 23 Інструкції). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації». Відповідно до п. 3. ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 зазначила, що правила ст. 392 ЦК України застосовуються не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно. З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані докази суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вказаний у позові житловий будинок. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved