Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі Позивач) звернулось до суду з позовною заявою\~до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 12168,64 грн. \~ \~ \~ \~Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 26 липня 2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» (Первісний кредитор) та Відповідачем укладений Кредитний договір № 147784. Договір складається з індивідуальної частини договору про споживчий кредит, графіку платежів, які містять персональні умови кредитування позичальника та загальної для всіх клієнтів кредитодавця, публічної частини про споживчий кредит, що розміщена на веб-сайті кредитодавцяза посиланням https://finx.com.ua/docs.Позичальник уклав договір, приєднавшись до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, як невід`ємних частин кредитного договору, шляхом підписання індивідуальної частини, відповідно до розділу V цієї індивідуальної частини. \~ \~ \~ \~10.10.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладений Договір факторингу № 10102024, згідно з умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 147784 від 26.07.2024. Згідно п.8.1 Договору факторингу, даний Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками. Строк цього договору закінчується 31.03.2025, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до Реєстру прав вимог №2 від 06.11.2024 до Договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача в сумі 12168,64 грн., з яких: - 11765,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 2,64 грн сума заборгованості за відсотками; 401,00 грн сума заборгованості за комісією за кредитним договором. Також Позивач просить стягнути з Відповідача понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою суду від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача та позивач копію ухвали суду отримали 30.06.2025, заяв чи клопотань не подавали. Відповідач [PERSON] копію ухвали суду від 30.06.2025 отримав 08.07.2025 та, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи № 375/753/25, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Через канцелярію суду від Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі, мотивоване тим, що він перебуває на військовій службі, до якого додана довідка від 03.06.2023 р., згідно з якою солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України\~суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження факту перебування Відповідача на час розгляду справи у складі військового підрозділу, який бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі. При цьому суд враховує той факт, що Відповідач обізнаний з фактом розгляду справи, предметом та обсягом позовних вимог і не позбавлений можливості захищати свої інтереси як сторони у судовому провадженні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини: 26.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладений договір про споживчий кредит № 147784, який, як зазначено на копії договору, доданої до позовної заяви, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором. Ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.\~ Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, підписання договору від 26.07.2024 відповідачем з використанням електронного підпису (одноразового ідентифікатора) свідчить про його укладення сторонами і досягнення згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідно до п. п. 2.1-2.6 Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.2.6 Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума кредиту становить 11765,00 грн і надається в наступному порядку: у розмірі 9993,90 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 138988 від 01.05.2024 укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 6,35 грн на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1764,75 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою ) 0,10 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Комісія за надання кредиту складає 1764,75 грн. Загальний строк кредитування за цим Договором складає 184 днів з 26.07.2024 по 26.01.2025. Згідно з довідкою № 20.1.0.0.0/7-250707/81504-БТ від 11.07.2025, АТ КБ «Приватбанк» підтверджує інформацію, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Також АТ КБ «Приватбанк» надало виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , з якої вбачається, що в період з 26.07.2024 по 31.07.2024 на даний картковий рахунок, який належить [PERSON] перерахована сума 6,35 грн. \~ \~ \~ \~В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували перерахування Позикодавцем будь-яких інших грошових коштів на банківський рахунок Відповідача, окрім суми 6,35 грн. \~ \~ \~ \~10.10.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладений Договір факторингу № 10102024, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» передає (відступає) Позивачу за плату належні йому права вимоги, а Позивач приймає ці права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру прав вимог №2 від 06.11.2024 до Договору факторингу № 10102024 від 10.10.2024 Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача в сумі 12168,64 грн., з яких: - 11765,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 2,64 грн сума заборгованості за відсотками; 401,00 грн сума заборгованості за комісією за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Згідно з п.1.1 Договору факторингу Клієнт передає (відступає) Фактору за плату, а Фактор приймає належні Клієнту грошові вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Клієнтом і Боржниками. Відповідно до вищезгаданого договору, Клієнт відступив Фактору Права Вимоги за укладеним кредитним договором згідно Реєстру Боржників, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав вимоги. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо\~боржник\~виконав\~свій\~обов`язок до пред`явлення\~йому\~вимоги\~новим кредитором, - на момент його виконання. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦКУ, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Визначаючись щодо позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з такого: Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.2.2.1 та п. 2.5 Кредитного договору № 147784 від 26.07.2024, сума кредиту становить 11765,00 грн: у розмірі 9993,90 грн для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит № 138988 від 01.05.2024, укладеного з Кредитодавцем; у розмірі 6,35 грн на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1764,75 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією. Комісія за надання кредиту складає 1764,75 грн. Відповідач був ознайомлений з умовами договору та підписав його за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджує його згоду з умовами договору. Отже, Відповідач визнав наявність у нього заборгованості за договором № 138988 від 01.05.2024 у розмірі 9993,90 грн, яка погашається шляхом надання кредиту за цим договором. Також матеріали справи містять підтвердження того, що первісний кредитор перерахував Відповідачу 6,35 грн. В той же час, до суми заборгованості за тілом кредиту включена сума, яка Відповідачу не надавалась, а є, за своєю суттю, вимогою про стягнення комісії за надання кредиту. Відповідно до частини другої \~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом,\~комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Отже, наведені норми стверджують право кредитодавця встановлювати в договорі і вимагати сплати від позичальника комісій за додаткові та супутні послуги, пов`язані, зокрема, з наданням кредиту. Однак ні з договору, ні з інших матеріалів справи не вбачається надання позивачем відповідачу будь-яких додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з наданням кредиту. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша\~статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку кредитодавця надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Тобто надання кредитних коштів позичальнику є виконанням кредитодавцем зобов`язання, яке він взяв на себе, уклавши кредитний договір, і яке і складає зміст договору кредиту. Таким чином, умова про встановлення комісії за надання кредиту в силу ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною, а позовна вимога про стягнення комісії за надання кредиту задоволенню не підлягає. Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 09.12.2019 по справі № 524/5152/15-ц: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику». Крім того, умова договору щодо виникнення у Відповідача заборгованості за кредитним договором ще до отримання кредиту, лише за фактом підписання договору, суперечить як закону, так і суті кредитних відносин. Отже, враховуючи вищенаведене та відповідно до Кредитного договору № 147784 від 26.07.2024, суд вважає, що стягненню з Відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9993,90 грн + 6,35 грн = 10000,25 грн. Визначаючись щодо позовних вимог в частині заборгованості за відсотками, суд виходить з такого: Відповідно до п. п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 в Україні введений воєнний стан, який наразі триває. Як убачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] призваний на військову службу за мобілізацією з 12.03.2022. Отже, Відповідачу, як військовослужбовцю, не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором № 147784 від 26.07.2024, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тож відсотки, нараховані в сумі 2,64 грн за кредитним договором № 147784 від 26.07.2024 стягненню не підлягають. Щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 401,00 грн: Договором про споживчий кредит № 147784 від 26.07.2024 р. передбачено стягнення з позичальника комісії за управління та обслуговування кредиту, яка, згідно з розділом «Терміни і визначення», визначається як комісія, яку Позичальник сплачує на користь Кредитодавця, що нараховується за кожний період користування кредитом між датами здійснення чергового платежу згідно графіку платежів (розрахунковий період) за зниженим тарифом. Якщо Позичальник порушив (прострочив) строки сплати чергового платежу згідно Графіку платежів, комісія у наступному розрахунковому періоді нараховується за стандартним (базовим) тарифом. П.2.4 договору встановлені знижений та стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту. Як зазначено вище, Законом України «Про споживче кредитування»\~передбачено право\~банку чи\~іншої фінансової\~установи \~кредитодавця,\~встановлювати у\~кредитному договорі\~комісію,\~зокрема,\~і за\~обслуговування кредиту.\~При цьому,\~за змістом\~цього Закону\~комісія визначається\~як плата\~за послуги,\~які кредитодавець\~надає позичальнику\~в процесі\~реалізації кредитних\~правовідносин,\~тобто договором\~має бути\~визначений перелік дій кредитодавця, за які він цю комісію передбачив. Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, який у складі\~Об`єднаної палати\~Касаційного цивільного\~суду дійшов\~висновку про\~те,\~що якщо\~в кредитному\~договорі банк\~не зазначив\~та не\~надав доказів\~наявності,\~переліку додаткових\~та супутніх\~банківських послуг\~кредитодавця та/або\~кредитного посередника,\~які пов`язані\~з отриманням,\~обслуговуванням і\~поверненням кредиту,\~які надаються\~позивачу та\~за які\~банком встановлена\~щомісячна комісія\~за обслуговування\~кредиту (розрахунково-касове\~обслуговування),\~то положення\~кредитного договору\~щодо обов`язку\~позичальника щомісячно\~сплачувати плату\~за обслуговування\~кредиту (розрахунково-касове\~обслуговування)\~є нікчемними\~відповідно до\~частин першої\~та другої\~статті 11,\~частини п`ятої\~статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (постанова від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21). Як в індивідуальній, так і в публічній частинах договору про споживчий кредит відсутній перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, які надавались Відповідачу та за які кредитодавцем нарахована щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Обов`язки кредитодавця, встановлені в розд.4 публічної частини договору, містять лише ті обов`язки, які випливають з суті кредитних правовідносин, або встановлені Законом України «Про споживче кредитування» щодо надання інформації, яка має надаватись безкоштовно. З огляду на зазначене, вимоги Позивача про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту у розмірі 401,00 грн., є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з частин 1, 2 ст.141ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, а також часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1990,74 грн. Частиною 8 ст.141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. \~ \~ \~ \~Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. \~ \~ \~ \~Представником позивача долучено договір про надання правової допомоги від 04.02.2025 № 04/02/25-01, акт приймання-передачі наданих послуг від 04.02.2025, згідно якого витрати ТОВ «ФК «Ейс» на правову допомогу становлять 7000 грн. \~ \~ \~ \~Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи складність справи, предмет та характер спору, який відноситься до поширеної категорії справ, є справою незначної складності та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, розгляд справи у спрощеному провадження без виклику сторін, значення справи для сторін, часткове задоволення позовних вимог,виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК « Ейс» витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн. Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial