Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Представник позивачів адвокат Грабар С.А. звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Могилів-Подільської міської ради Вінницької області про визнання за позивачами права власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане на підставі рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області від 03.09.2008 за № 365, [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , в рівних частках кожному. Згідно свідоцтва про право власності та технічного паспорту станом на 16.07.2008 загальна площа квартири становила 30,4 кв. м та складалася з коридору площею 2,0 кв. м, кімнати площею 18,6 кв.м, кухні площею 8,3 кв. м, вбиральні площею 1,5 кв. м. За час проживання позивачів в даній квартирі з 2008 року її загальна площа змінилась за рахунок приєднання приміщення вбиральні, яке, на підставі усного погодження жителів будинку, було виключено з числа об`єктів загального користування та передано у фактичне користування позивачів. Тобто позивачі більше 10 років відкрито володіють та користуються квартирою ,в тому числі і приєднаною частиною вбиральні, сплачують необхідні комунальні платежі, проводять усі капітальні та поточні ремонти, несуть відповідальність за збереження майна та здійснюють догляд за територією. При проведенні інвентаризації вказаної квартири було встановлено перепланування квартири з самовільним зайняттям площі загального користування, шляхом демонтування перегородки між кухнею та місцем загального користування житлового будинку та підраховано площі приміщень, а саме: коридор площею 1,8 кв.м, кімната площею 17,9 кв.м, кухня площею 11,8 кв. м, вбиральня площею 1,3 кв.м, санвузол площею 3,0 кв.м. Таким чином, на даний час загальна площа квартири, яка належить позивачам складає 35,8 кв.м. [PERSON] 10.11.2023 звернувся до Могилів-Подільської міської ради із заявою про виділення в користування самовільно зайнятого приміщення, яке фактично перебуває в його користуванні з 2008 року, однак отримав відповідь про відсутність у органу місцевого самоврядування повноважень на індивідуальне розпорядження такими приміщеннями. За таких підстав, адвокат Грабар С.А. звернувся до суду в інтересах позивачів з даним позовом, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , право спільної часткової власності на самовільно зайняті приміщення кухні площею 3,6 кв.м. (приміщення № 5 на плані) та санвузла площею 3,0 кв.м. (приміщення № 6 на плані), які відносяться до квартири [ADDRESS] , збільшивши при цьому загальну площу квартири з 30,4 кв.м. на 35,8 кв.м. згідно технічного паспорта на квартиру, виготовленого з врахуванням зазначених приміщень кухні та санвузла, набутих за набувальною давністю. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.08.2025 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено учасникам строк та порядок подання заяв по суті справи. 02.09.2025 в судовому засіданні представник позивачів позові вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, подав заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні 02.09.2025 свідок [PERSON] дала покази, що вона є сусідкою позивачів, з 1997 року проживає в будинку [ADDRESS] та їй відомо, що позивачі у 2008 році приватизували квартиру в даному будинку. Зазначила, що оскільки вказаний будинок був гуртожитком, всіма мешканцями, в тому числі і позивачами було приватизовано лише кімнати, в яких не було окремих санвузла та кухні, однак, сусіди дали згоду на облаштування позивачами окремої ванної кімнати та кухні, якими позивачі користуються вже більше 10 років. При цьому подібне користування частинами спільних приміщень здійснюється всіма мешканцями будинку, оскільки місця спільного користування, а саме кухні та санвузли, мешканці приватизувати не могли. Також, допитана в судовому засіданні 02.09.2025 свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачів дала аналогічні покази. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши подані позивачами докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 04.09.2008 виконком Могилів-Подільської міської ради посвідчує, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 30,4 кв.м. Згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою [ADDRESS] , загальна площа складає 30,4 кв.м: житлова площа 18,6 кв.м, складається з однієї житлової кімнати, кухні, коридору, вбиральні. Вказана квартира перебуває у спільній часткові власності по 1/3 у кожного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру у будинку квартирного типу за адресою [ADDRESS] , виготовленого 10.12.2024 встановлено, що при поточній інвентаризації квартири [ADDRESS] виявлено перепланування квартири з самовільним зайняттям площі загального користування шляхом демонтування перегородки між кухнею та місцем загального користування житлового будинку. В результаті перепланування приміщення кухні збільшилось на 3,6 кв.м. (приміщення № 5 на плані) та додатково, шляхом влаштування перегородки, утворилось приміщення санвузла площею 3,0 кв.м (приміщення № 6 на плані). За результатами обмірів квартири підраховано площі приміщень коридор площею 1,8 кв.м, кімнати площею 17,9 кв.м, кухня площею 11,8 кв.м (у тому числі 3,6 кв.м самовільно зайнято), вбиральня площею 1,3 кв.м, санвузол площею 3,0 кв.м (приміщення № 6 на плані самовільно зайнято). З відповідної відмітки у паспорті позивача [PERSON] , копія якого додана до позову, вбачається, що зареєстрованим місцем проживання останнього з 22.11.2007 є [ADDRESS] . Також, з відповідної відмітки у паспорті позивача [PERSON] , копія якого додана до позову, вбачається, що зареєстрованим місцем проживання останньої з 07.10.2019 є [ADDRESS] . Крім того, з витягу з реєстру територіальної громади, вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] з 13.01.2017 є [ADDRESS] . Отже, позивачі постійно, відкрито проживають та користуються вказаною квартирою, в тому числі санвузлом, докази на спростування вказаної обставини суду надані не були. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Таким чином,\~суд встановив,\~що позивачі добросовісно заволоділи частиною вказаної вище квартири і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад 10 років, що дає їм право на визнання за ними права власності на це нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: approved