Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

04.06.2025 [PERSON] подано до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя заяву про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Наталя Григорівна, в якій заявниця просить встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини- [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В заяві зазначено, [INFO] помер [PERSON] , з яким вона перебувала у шлюбі і спільно проживала з 18.10.1979 року і до його смерті. Шлюб зареєстровано у м. Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - квартира за адресою : [ADDRESS] . З 2009 року і до смерті чоловіка проживали за адресою: [ADDRESS] . Зареєстровані були за різними адресами. Покійний чоловік був зареєстрований у квартирі своїх батьків за адресою [ADDRESS] . Таким чином, у квартирі по [ADDRESS] вони з чоловіком постійно проживали без реєстрації з 2009 року. Факт мого проживання за цією адресою підтверджується: довідкою від 20.12.2024 року районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району, довідкою від 27.11.2024 року ОСББ «Переможець», медичною декларацією про вибір лікаря, в яких зазначено фактичне місце проживання чоловіка [ADDRESS] та в цій же декларації він вказує довірену особу для повідомлення у разі настання екстреного випадку - [PERSON] , декларацією про вибір лікаря, в яких зазначено фактичне місце проживання [ADDRESS] , та в цій же декларації вказує довірену особу для повідомлення. Ухвалою судді від 05.06.2025 року заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 10.07.2025 року залучити в якості заінтересованої особу Територіальну громаду в особі Запорізької міської ради. Виключено з кола заінтересованих осіб у справі приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Хамулу Наталю Григорівну. У судовому засіданні заявник [PERSON] , та її представник [PERSON] заяву підримали просили її задовольнити з підстав викладених у заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та представника заявника, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 18.10.1979, 18.10.1979 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] та [PERSON] відповідно. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.11.2024 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Як свідчить довідка про фактичне місце проживання/не проживання, видана на підставі заяви особи та Акту про встановлення факту проживання від 20.12.2024, [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до довідки ОСББ «Переможець-2016» за вих. №27/11/24 від 27.11.2024, [PERSON] та її чоловік [PERSON] , на момент смерті останнього [INFO] , проживали разом за адресою: [ADDRESS] . З Витягу з Державного реєстру речових прав від 11.12.2024 № 407517527 вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-Т6НХ-АР00 та №0001-К28Т-0100, від 17.09.2018 місцем фактичного проживання заявниці та її чоловіка зазначена вказана адреса: [ADDRESS] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.03.2025 року про встановлення факту перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Запоріжжі Запорізької області. З матеріалів спадкової справи №66/2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] . Інші особи із заявою про прийняття спадщини у визначений ст. 1269,1270 ЦК строк не звернулися, спадщину не прийняли. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до підпункту 16 пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~- «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини». Відповідно до\~статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~(далі\~Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання (частини перша та шоста\~статті 29 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до положень\~статей 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина перша\~статті 1269 ЦК України). При цьому слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц колегія суддів дійшла до висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України\~обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Відповідно до підпункту 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5\~(далі\~Порядок № 296/5), видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає з пункту 3.22 Порядку № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини у квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження на підставі досліджених судом вищенаведених доказів у їх сукупності. Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації її права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її права на спадщину. Відповідно до частини сьомої\~статті 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved