Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити частково його від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , згідно виконавчого листа № 2-107, виданого Калинівським районним судом Вінницької області у виконавчому провадженні № 17864484 за період з 01.03.2022 року по 01.04.2024 року в сумі 110 086,95 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі. [INFO] в них народився син [PERSON] . Спільне сімейне життя не склалося, тому шлюб був розірваний. Згідно виконавчого листа № 2-107, виданого Калинівським районним судом Вінницької області з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4\~ частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2010 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 17864484 виданого відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість зі сплати аліментів за період з 05.01.2021року по 19.06.2024 року становить 243 518,45 грн. З часу прийняття рішення судом про стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , починаючи з 13.01.2010 року його побутове життя та матеріальне становище змінилося, стало вкрай важким. В 2014 році позивач вдруге зареєстровав шлюб та у нього народився син [PERSON] , [INFO] . Сім`я позивача проживала в с. Благовіщенка, Васильківського району Запорізької області. Після початку військових дій в Україні село в якому проживав позивач зі своєю сім`єю було окуповане військами російської федерації, тому весною 2022 року позивач змушений був разом зі своєю сім`єю евакуюватися, переїхати в м. Калинівка, Вінницької області. Позивач та його дружина з сином є внутрішньо переміщеними особами, про що свідчать довідки від 08.09.2022 року № 508-7001490930 та № 508-7001491516. 26.10.2022 року позивач був мобілізований в Збройні Сили України, військову службу проходив на сході України в складі 95 окремої десантно-штурмового бригади. В січні 2023 року під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини позивач отримав вогнепальне поранення в ногу, протягом тривалого часу лікувався в різних медичних закладах. Внаслідок тяжкої хвороби, став інвалідом 2 групи. Евакуація, переїзд з сім`єю в інше місце проживання, мобілізація в ЗСУ, отримання поранення, тривале лікування стали об`єктивною причиною, що в позивача виникла за цей період заборгованість по сплаті аліментів. На даний час позивач не має можливості працювати, отримує лише пенсію, значну частину якої змушений витрачати на купівлю медикаментів. Позивачу рекомендовано оперативне подовження кінцівки з подальшою медичною реабілітацією, що також потребує значних витрат на лікування. В позивача є інша сім`я, на утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 360 від 11.06.2024 року КП «Управляюча компанія «Житловик» м. Калинівка. Дружина позивача не працює, будь якого доходу не має . Також на утриманні позивача перебуває його мати - [PERSON] , яка є пенсіонеркою, вона тривалий час важко хворіє, має дуже хворе серце, а тому потребує постійного підтримуючого лікування, призначене їй лікування потребує значних витрат на купівлю медикаментів. Позивач єдиний син [PERSON] і відповідно має обов`язок піклуватися про неї, нести матеріальні витрати на її лікування. Син позивача [PERSON] , [INFO] , на утримання якого стягується\~ заборгованість, на даний час досягнув повноліття,є працездатним, спроможний отримувати самостійний заробіток. Зазначені обставини, а саме - стан здоров`я позивача, що є обставиною, яка має істотне значення, а також участь у додаткових витратах на його лікування, на утримання неповнолітнього сина та престарілої матері значно впливають на його матеріальне\~ становище , стягнення повної суми заборгованості ставить позивача та його сім`ю вкрай важке становище, тому позивач змушений звертатись до суду з даним позовом. 10.10.2024 року відповідачкою [PERSON] в особі представника [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому остання позовних вимог не визнає, посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів у позивача виникла ще задовго до зазначених позові підстав. Станом на 05.01.2021 року вже існувала заборгованість у розмірі 92829,27 грн., на позивача накладався штраф у розмірі 38 38 811, 32 грн., та інші обмеження передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Тобто, ігнорування боргу є звичною для позивача поведінкою. Крім того, зміна сімейного становища боржника не є підставою для звільненння від сплати заборгованості по аліментах в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України. 17.10.2024 року позивачем подано пояснення на відзив на позовну заяву. Позивач вважає, що всі перелічені у позовній заяві та в поясненнях на відзив обставини, мають істотне значення в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та в поясненнях на відзив. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Бурдига В.О. позовних вимог не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Спільне сімейне життя не склалося, тому шлюб між сторонами був розірваний. Згідно виконавчого листа № 2-107, виданого Калинівським районним судом Вінницької області з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4\~ частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2010 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 17864484 виданого відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість зі сплати аліментів за період з 05.01.2021року по 19.06.2024 року становить 243 518,45 грн. З часу прийняття рішення судом про стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON] , позивач в 2014 році вдруге зареєстровав шлюб та у нього народився син [PERSON] , [INFO] . Сім`я позивача проживала в с. Благовіщенка, Васильківського району Запорізької області. Після початку військових дій в Україні село в якому проживав позивач зі своєю сім`єю було окуповане військами російської федерації, тому весною 2022 року позивач змушений був разом зі своєю сім`єю евакуюватися, переїхати в м. Калинівка, Вінницької області. Позивач та його дружина з сином є внутрішньо переміщеними особами, про що свідчать довідки від 08.09.2022 року № 508-7001490930 та № 508-7001491516. 26.10.2022 року позивач був мобілізований в Збройні Сили України, військову службу проходив на сході України в складі [NUMBER] окремої десантно-штурмового бригади, про що свідчить копія військового квитка. Сам факт мобілізації та проходження військової служби не може вважатися підставою для звільнення від сплати аліментів, і відповідно від заборгованості по їх сплаті з огляну на таке. Відповідно до пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року (далі - Перелік), передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом. Також, відповідно до п. 8 Переліку у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. № 122, з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ. Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Таким чином, окремих підстав для звільнення від сплати аліментів законодавством для військовослужбовців не передбачено. Так, згідно із відповіддю на запит № 210905714 від 19.06.2024 до Державної податкової служби, зробленою державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 17864484, за IV квартал 2022 року позивачу нараховано 93935,74 грн. доходу. Тому, сам факт військової служби не може братися до уваги при вирішенні питання про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів. Позивач отримував грошове забезпечення та міг добровільно виплачувати аліменти. В січні 2023 року під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини позивач отримав вогнепальне поранення в ногу, протягом тривалого часу лікувався в різних медичних закладах. Внаслідок тяжкої хвороби, став інвалідом 2 групи, про що свідчить копія свідоцтва про хворобу № 689 та копія посвідчення інваліда. Факт поранення позивача є доведеним, однак останній жодним чином не довів неможливість утримувати свого сина [PERSON] в період між січнем 2023 року та березнем 2024 року. Із вищезазначеної відповіді вбачається, що доходи позивача, зокрема за 2023 рік та І квартал 2024 року становлять 999 908,93 грн. Доходи від Військової частини [NUMBER] виплачені за ознакою 185 (сума грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями), тобто на ці доходи мають нараховуватися аліменти на утримання дитини. Жодних підтверджень понесених витрат під час свого лікування позивач не надав, що не дозволяє суду співвіднести отримані доходи за цей період та витрати. Позивач у позові зазначає, що на даний час він не має можливості працювати, отримую лише пенсію, значну частину якої змушений витрачати на купівлю медикаментів, але при цьому не надає жодного доказу даному твердженню. Він не наводить ані розміру своєї пенсії, ані розміру витрат на медикаменти, що не може враховуватися як підстава для звільнення від сплати аліментів. Позивач не пояснив та не довів належними доказами неможливість працевлаштуватися. Не надав жодного медичного документу, який би доводив його неможливість працювати за спеціальністю Крім того, дане твердження стосується поточного моменту, і не може бути застосоване до періоду, за який позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно, немає жодної підстави вважати, що означені позивачем обставини впливали на можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в зазначеному періоді. Долучені до позовної заяви виписка з обстеження від 26 серпня 2024 року щодо [PERSON] та довідка від 28 серпня 2024 року № 249 щодо [PERSON] , жодним чином не пояснюють яким чином результати обстежень сина та матері позивача, зроблені поза межами періоду, за який він просить звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів, стосуються предмету позову. Позивач не надав жодного доказу про те що він утримує свою матір і жодного доказу того, що вона потребувала такого догляду до 01 квітня 2024 року. Крім того, позивачем не надано доказів того, що його дружина також перебуває на його утриманні. З поданих позивачем документів та пояснень не вбачається жодної причини чому його дружина не працює і не має доходу. Особистий вибір дружини позивача не працювати і не мати доходу, бути на утриманні позивача не може братися до уваги судом під час вирішення питання про часткове звільнення від сплати аліментів. Розмір заборгованості, що сформувався, - є природнім, враховуючи систематичну несплату позивачем аліментів протягом більше ніж 14 років і підлягає безумовній сплаті. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 2 статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц. Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене вище повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21 листопада 2018 року та №344/12158/16-ц від 01 серпня 2018 року. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, перевіряючи та оцінюючи доводи сторони позивача, суд вважає, що останнім не доведено належними та допустимими доказами правомірності своїх позовних вимог. Так, звертаючись до суду з позовом про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах, позивач не оспорює наявність та розмір заборгованості зі сплати аліментів, не заперечує свого обов`язку брати участь в утриманні дитини, проте посилається на те, що після початку пвійськових дій в Україні село в якому проживав позивач зі своєю сім`єю було окуповане військами російської федерації, тому весною 2022 року він був змушений разом зі своєю сім`єю евакуюватися, переїхати в м. Калинівка, Вінницької області. Позивач та його дружина з сином є внутрішньо переміщеними особами. 26.10.2022 року позивач був мобілізований в Збройні Сили України, військову службу проходив на сході України в складі 95 окремої десантно-штурмового бригади. В січні 2023 року під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини позивач отримав вогнепальне поранення в ногу, протягом тривалого часу лікувався в різних медичних закладах. Внаслідок тяжкої хвороби, став інвалідом 2 групи. Життя в окупації, евакуація, переїзд з сім`єю в інше місце проживання, мобілізація в ЗСУ, отримання поранення, тривале важке лікуваннястали об`єктивною причиною, що спричинила за цей період заборгованість по сплаті аліментів. Крім того, на утриманні позивача перебувають ще малолітня дитина, дружина, яка не працює, матір похилого віку, його сім`я перебуває у вкрай важкому фінансовому становищі. Однак, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів. Суд вважає, що дохід позивача, перебування на його утриманні дружини, малолітнього сина, матері похилого віку, стосуються матеріального та сімейного стану позивача, що прямо передбачено частиною першою статті 197 СК України та може бути підставою відстрочки або розстрочки сплати ним заборгованості по аліментах, однак не є підставою для звільнення від її сплати. Разом з цим судом встановлено, що позивач [PERSON] за 2023 рік та І квартал 2024 року отримав дохід на загальну суму 999 908,93 грн., з якої міг би погасити існуючу заборгованість зі сплати аліментів, але добровільно цього не зробив. Відповідно до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року, утримання аліментів з працівників проводиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом. Згідно із нормами ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах\~ платіжних послуг, електронні гаманців емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Встановивши, що з 2023 року по І квартал 2024 року позивач отримував дохід з військової частини [NUMBER] за ознакою 185 (сума грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями) та з нього повинно було проводитись відрахування аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про відсутність обставин, які б були підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам у період з 01.03.2022 року по 01.04.2024 року. Аналогічної позиції дійшов і Верховний Суд у постанові від 04 березня 2021 року у справі № 177/1090/18. При цьому суд зауважує, що кожна дитина має право на рівень\~ життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Суд зазначає, що звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, яка проживає окремо, призведе насамперед до порушення прав такої дитини. Таким чином, враховуючи те, що заборгованість по аліментам позивачем не сплачена, її розмір підтверджено розрахунком державного виконавця, який сторонами не оспорюється, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд понесені судові витрати по сплату судового збору відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України залишає за позивачем. Щодо судових витрат, понесених відповідачем слід зазначити наступне. До закінчення судових дебатів у справі представником відповідача не зроблено заяву про подання доказів понесення судових витрат відповідачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: dismissed