Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису посилаючись на те, що з [PERSON] проживає [PERSON] , яка є невісткою сина заявника та яка здійснює домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до неї, які полягають у образі заявника, вчиненні сварок на побутовому підґрунті із заявником, виставлені з житла заявника та застосуванні фізичної сили до заявника. Починаючі з 2025 року, Заінтересована особа вчиняє відносно заявника домашнє насильство психологічного та інколи фізичного характеру. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.04.2025 року по справі № 755/4501/25, було прийнято рішення відносно заінтересованої особи відповідно до якого, її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 173-2 КуПАП. Також, відносно заінтересованої особи було складено терміновий заборонний припис. Станом на сьогодні відношення заінтересованої особи до заявника не змінилося. Заявник не знає, яких протиправних дій у майбутньому очікувати від заінтересованої особи. Таким чином, заінтересована особа нехтує будь-яким нормальним ставленням до заявника, що у подальшому може призвести до ще більшого погіршення психологічного та фізичного здоров`я заявника, а також не бажання змінувати свої звички та ставлення до заявника з метою нормалізації ситуації, що склалася. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 15.08.2025 року відкрито провадження та витребувано у Дніпровського районного управління поліції ГУ НП інформацію щодо складання термінових приписів щодо [PERSON] . В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали та просять суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , строком на 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися до [PERSON] , [INFO] , на відстань 100 метрів. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши пояснення заявниці, її представника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] є невісткою [PERSON] , які проживають за адресою : [ADDRESS] . Згідно інформації, що надана Дніпровським управлінням поліції ГУ НП у м.Києві від 19.08.2025 року відносно [PERSON] 13.03.2025 року виносився терміновий заборонних припис стосовно кривдника у зв`язку з вчиненням домашнього насильства відносно матері чоловіка - [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 03.04.2025 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. З постанови вбачається, що [INFO] за адресою [ADDRESS] [PERSON] вчинила домашнє насильство психічного та фізичного характеру відносно свекрухи [PERSON] , а саме ображала, тягала за волосся, виганяла з дому, чим завдала шкоду її психічному та фізичному здоров`ю. В судовому засіданні з пояснень заявниці встановлено, що після березня 2025 року заявник не зверталась до поліції або інших органі щодо вчинення відносно неї домашнього насильства. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 2, 7 ч. 2ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] вчинила відносно [PERSON] домашнє насильство, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2025 року у справі № 755/4501/25. Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала вчиненням щодо неї психологічного та фізичного насильства та наявністю обґрунтованих ризиків вчинення [PERSON] домашнього насильства. Проаналізувавши надані суду докази можна зробити висновок, що дійсно [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте після цих подій доказів вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] заявниці до відповідних органів не зверталася щодо продовження вчинення відносно неї домашнього насильства. Отже, заявниця не надала суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві з боку [PERSON] . Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява є немотивованою та необґрунтованою та така, що не підлягає задоволенню. З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed