Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Позивач звернувся системою «електронний суд» до суду із даним позовом, в якому зазначив, що 19.09.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та відповідачкою було укладено договір про надання кредиту. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, і у неї станом на 28.05.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 76470,00 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 23000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 37370,00 грн; заборгованості по штрафам 11500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 4600,00 грн. Тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення зазначеної заборгованості з відповідача за кредитним договором. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 02.07.2025 справу передано до Люботинського міського суду Харківської області за підсудністю. Ухвалою суду від 28.07.2025 р. було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 30.07.2025 року задоволено клопотання про витребування з АТ «Приватбанк» доказів щодо отримання відповідачем грошових коштів на банківський рахунок. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив проводити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позову з додатками надсилалася відповідачу. Таким чином, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 вересня 2024 року ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] у якості позичальника, уклали в електронній формі договір про надання кредиту №510311-КС-001. Договір позичальником підписано у електронній формі одноразовим ідентифікатором. Згідно до розділу 2 Кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 23000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту: 24 тижнів, процентна ставка на день 1%, комісія за надання кредиту 4600 грн, термін дії договору до 06.03.2025. Розділом 7 договору встановлено нарахування фінансової відповідальності за невиконання позичальником умов договору щодо своєчасного повернення кредиту, та встановлено штраф у розмірі 32% від розміру простроченої заборгованості. Також, у реквізитах позичальника зазначено номер картки [NUMBER] . Згідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк», наданої на ухвалу суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] в банку емітовану карту № [NUMBER] , а також на її рахунок 19.09.2024 було зараховано 23000,00 грн. Згідно до розрахунку заборгованості позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 76470,00 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 23000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 37370,00 грн; заборгованості по штрафам 11500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 4600,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, наданими до суду доказами позивачем доведено, що 19 вересня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] у якості позичальника, уклали кредитний договір. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало та перерахувало на належний відповідачу банківський рахунок кредитні кошти 23000,00 грн. Отримані судом від АТ КБ «Приватбанк» відомості про належність відповідачу карткового рахунку№ [NUMBER] , а також зарахування на цей рахунок кредитних коштів підтверджують надані позивачем докази укладення вказаного кредитного договору. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] не виконала свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Таким чином позивач ТОВ «Бізнес Позика» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідача, відповідно до умов договорів. Разом із цим, суд не погоджується із розміром вказаної заборгованості у зв`язку із наступним. Що стосується стягнення з відповідача комісії за пунктом 2.5 договору у розмірі 4600 грн за видачу кредиту, суд зазначає наступне. За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії , платежі тощо за дії, які не є послугою. У даному випадку, у якості винагороди за надання кредиту, сторони погодили проценти у пункті 1 договору, що відповідає положенням ч. 1 ст. 536 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»,\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Законом встановлено можливість погодження комісії кредитодавця, за послуги, пов`язані з наданням кредиту, а не за саме надання кредиту або позики. Винагородою за надання кредиту законодавством України являються проценти. У кредитному договорі №510311-КС-001 не зазначено, за які, пов`язані із наданням кредиту послуги, встановлена комісія у п 1 договору. Тому, заявлена позивачем до стягнення комісія не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, як послуга, належним чином не обґрунтована та не доведена, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають. Що стосується стягнення заборгованості по штрафам 11500 грн, суд зазначає наступне. У пункті 18 Прикінцевих таперехідних положень ЦК України зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан продовжувався, зокрема, з 09.05.2025 продовжено строком на 90 діб. Оскільки, законодавець на рівні ЦК України (пункти 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню), суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з Відповідачки штрафу в розмірі 11500,00 грн. За цих\~обставин вірним\~розміром заборгованості\~за договором\~№510311-КС-001 від 19.09.2024 буде 60370 грн (23000 грн заборгованості за кредитом + 37370грн заборгованості за відсотками). У зв`язку\~із викладеним\~позов підлягає\~частковому задоволенню\~у сумі\~60370грн. Статтею 141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду у наступних розмірах. Сума задоволених вимог 60370,00 грн складає 78,95% від 76470,00 грн заявлених вимог. Судовий збір позивачем було сплачено у розмірі 2422,40 грн. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 78,95% судових витрат сплаченого зі сплати судового збору, тобто 1912,48 грн. На підставі\~ вищевикладеного та \~

Outcome: partial