Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із указаним позовом, у якому просила ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що вона із відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народились троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Буського районного суду Львівської області від 11.06.2020 року вказаний шлюб між ними розірвано. Однак, протягом тривалого часу відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та покинув її з дітьми; його місцезнаходження їм невідоме; він не приймає жодної участі у їх вихованні, утриманні, духовному та фізичному розвитку дітей. Також відповідач не підтримує жодного зв`язку зі своїми дітьми, не цікавиться їх життям, здоров`ям і навчанням. На даний час позивачка виховує своїх дітей, а за її заявою судом було видано наказ про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей, які ним не сплачуються, а заборгованість по аліментах станом на 12.08.2024 становить 293 833,86 грн. Також з моменту розлучення відповідач жодного разу не бачив своїх дітей, не відвідує їх та не бере жодної участі у їх вихованні та утриманні. Оскільки відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, а протягом останніх тривалого часу взагалі не спілкується та не цікавиться дітьми, як і не приймає жодної участі у їх вихованні та матеріальному утриманні, а тому просить заявлені позовні вимоги задовольнити повністю, позбавивши відповідача його батьківських прав щодо дітей. Ухвалою судді від 28.10.2024 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 27.02.2025 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 24.06.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Скоробогатого Миколи Вікторовича в інтересах відповідача [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Сай Т.П. в судовому засіданні повністю підтримали заявлені позовні вимоги із наведених вище мотивів. Крім того, позивачка звернула увагу суду на те, що відповідач [PERSON] покинув їх з дітьми ще 09.02.2020 року, поїхавши на роботу та більше вже не повертався, а потім вона дізналася про те, що він увесь той час проживав у іншої жінки. Відтоді понад 5 років [PERSON] жодного разу не провідував дітей, а вони його не знають. Також відповідач не надає дітям жодного матеріального утримання, а стягувані за її зверненням аліменти ним тривалий час не сплачуються, що призвело до утворення великої заборгованості по аліментах в сумі 367878 грн. Відтак, вона настоює на позбавленні відповідача батьківських прав щодо дітей, оскільки батько не виконує своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Скоробогатий М.В. в судове засідання повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позовну заяву не подавали, а клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Третя особа: Орган опіки та піклування Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, направивши клопотання від 10.01.2025, у якому просили розгляд справи проводити без участі представника органу опіки та піклування, врахувавши їх висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 16.12.2024. Заслухавши доводи позивачки та її представника, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2009 року до 11 червня 2020 року, який розірвано згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 11.06.2020 року в справі №943/706/20. Від указаного шлюбу в них народилось троє дітей, зокрема: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтвержується свідоцтвами про їх народження, копії яких наявні у матеріалах справи. Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що вбачається зі Свідоцтва про їх шлюб від 25.05.2024. Як убачається із судового наказу Буського районного суду Львівської області від 27.05.2020 року в справі №943/708/20, що із відповідача [PERSON] на користь позивача по цій справі [PERSON] стягуються на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.04.2020 року. Разом із тим, як слідує із наявного у матеріалах справи Розрахунку заборгованості по аліментах, складеного старшим державним виконавцем Золочівського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Максимівим О.І. ВП №62486613 від 26.08.2025, що у цьому відділі ДВС на виконанні знаходиться згаданий судовий наказ Буського районного суду Львівської області від 27.05.2020 року в справі №943/708/20, згідно якого із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягуються на утримання неповнолітніх дітей аліменти, де загальна сума заборгованість зі сплати аліментів згідно вищевказаного виконавчого документа станом на 26.08.2025 становить суму в розмірі 368 878,31 грн. Як убачається із листа начальника ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області (отриманий на запит [PERSON] щодо надання інформації від 22.08.2025), що відділенням поліції вирішується питання щодо притягнення відповідача [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України за відповідною заявою позивачки [PERSON] по факту його ухилення від сплати аліментів на утримання дітей. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов позивачки [PERSON] №21 від 08.07.2024 слідує, що позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає у житловому будинку по [ADDRESS] разом із трьома своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказаний будинок належить [PERSON] (мати позивачки), загальною площею 82,1 кв.м., житловою 57,8 кв.м., що складається із трьох житлових кімнат, кухні та ванної кімнати. Батько дітей [PERSON] дітей не відвідує та не бере участі у їх вихованні, що підтверджено підписами свідків [PERSON] та [PERSON] . Крім того, як убачається із характеристики Утішківського ЗЗСО І-ІІ ступенів на [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вони навчаються у цій школі, які у навчанні та поведінці характеризуються позитивно. Їх батько [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Національним законом визначено, що саме орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Так, згідно висновку Органу опіки та піклування Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, затвердженого рішенням №1029 від 16.12.2024, висловлено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків (не спілкується із дітьми, до них не приїжджає, матеріально не допомагає). Разом із тим, як слідує із цього висновку органу опіки та піклування, що на засіданні комісії були присутні дівчата: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили, що багато років не бачили батька, знають про нього лише зі слів матері, батько до них ніколи не телефонує та не приїжджає, найменша дитина [PERSON] його навіть не знає, оскільки була маленькою коли батько пішов з сім?ї. Варто зазначити, що [PERSON] , не звертався за порядком побачень з дітьми, причину ухиляння батьком від зустрічей з малолітніми дітьми чоловік пояснити не зміг. Комісією була проведена розмова з [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що батько до них не телефонує вже багато років, не приїжджає, не забезпечує коштами, не цікавиться їх здоров?ям та навчанням. Дівчатка зазначили, що не заперечують, щодо позбавлення батьківських прав їх батька [PERSON] . Під час розмови з [PERSON] , дівчинка зазначила, що вона [PERSON] , оскільки вважає своїм батьком другого чоловіка їх мами - [PERSON] . Він кожного дня телефонує до дружини та дітей, питає як в них справи, цікавиться їх навчанням, гуртками, виступами, медичними обстеженнями, привозить їм цукерки та подарунки. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила про те, що є сусідкою позивачки. Свідок вказує, що відповідач [PERSON] зловживав алкоголем та часто влаштовував сварки із позивачкою, застосовуючи до неї фізичне насильство, свідком яких [PERSON] неодноразово була. Однак, більше п`яти останніх років батько не проживає з дітьми та не відвідує їх. Востаннє свідок його бачила у червні 2020 року, коли він приїжджав забирати свої речі з будинку позивачки, де влаштував із нею конфлікт, а свідок захищала позивачку від агресії відповідача. Крім того, свідок повідомила, що вона працює вчителем Утішківського ЗЗСО І-ІІ ступенів, де навчаються діти сторін у справі, а також вона є класним керівником найстаршої доньки, однак батько жодного разу не був у школі та не цікавиться навчанням дітей, а також між ними не має жодного зв`язку. Також в особистій розмові з дітьми вони повідомляли їй, що бажали б мати іншого батька. Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила про те, що є подругою позивачки, яку в лютому 2020 року покинув чоловік [PERSON] , який їй погрожував, що забере з будинку радіатори опалення та інші речі. Також свідку відомо, що батько не бере жодної участі у вихованні дітей, матеріально їм не допомагає, не платить аліментів. Також відповідач зловживав алкоголем, у присутності свідка спілкувався з дітьми ненормативною лексикою, бив їх (штурхав). Найменша дитина називає татом інших чоловіків, зокрема кликала батьком чоловіка свідка. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Крім того, у відповідності до вимог частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За наведених обставин, судом достовірно з`ясовано, що відповідач [PERSON] , в порушення вимог ст.ст. 150, 180 СК України, самоусунувся від виконання конституційного обов`язку (батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття), передбаченого статтею 51 Конституції України щодо належного виховання та утримання своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають, матеріально утримуються та виховуються матір`ю [PERSON] (позивачка у справі). Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ч. 1 ст. 165 СК України). Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дитини, суд прийшов до переконання про свідоме ухилення відповідача своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини, зокрема визнання заявлених позовних вимог в судовому засіданні, а тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання своєї дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов 'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх обов 'язків. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року в справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року в справі №306/7/20, від 07 грудня 2022 року в справі №562/2695/20, від 11 січня 2023 року в справі №461/7447/17, від 06 вересня 2023 року в справі №545/560/21. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 лютого 2025 року в справі №147/277/24. Крім того, у вказаній постанові Суд виснував, що біологічний батько добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом близько п`яти років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та донькою. Біологічний батько послідовно заявляє про те, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини, а він не має наміру приймати участі у вихованні дитини. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній. Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав, з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки. Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 50 Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права. Крім того, як убачається із дослідницької частини висновку Органу опіки та піклування Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, затвердженого рішенням №1029 від 16.12.2024, що 28.11.2024 року комісією було проведено обстеження умов проживання відповідача [PERSON] , з метою з?ясування його думки, щодо позбавлення його батьківських прав. Чоловік на час обстеження перебував вдома, зазначив, що заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав, опираючись на те, що його колишня дружина чинила йому перешкоди у відвідуванні дітей. Також чоловік додав, що після розлучення з жінкою приходив до дітей декілька раз, однак дружина чинила перешкоди і більше він не відвідував дітей протягом п?яти років, до школи він не приходив, оскільки не вважав за доцільне відвідувати дітей в навчальному закладі. Варто зазначити, що [PERSON] , не звертався за порядком побачень з дітьми, причину ухиляння батьком від зустрічей з малолітніми дітьми чоловік пояснити не зміг. Проте, у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року в справі №661/2532/17 зазначено, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи. Крім того, у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі №398/4299/17 зроблено висновок, що лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Крім того, подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №366/2047/18, де зазначено, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинив жодних дій, щоб налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує. Тотожні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2025 року в справі №937/7966/20. Відтак, аналізуючи наявні у справі докази, які безспірно свідчать про те, що відповідач [PERSON] ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не займається їх вихованням, матеріально не забезпечує дітей, систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо догляду за дітьми, що є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а його формальне заперечення проти позбавлення батьківських прав ще не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити свою поведінку щодо дітей, а тому з огляду на релевантну та численну судову практику Верховного Суду, суд таке заперечення до уваги не приймає. За таких обставин, суд вважає, що заявлений позов про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітніх дітей підлягає до задоволення. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved