Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі наказу №28/к/тр від 04.09.2024 була прийнята на посаду бухгалтера ТОВ «Авіа Агро-Тех». Трудові відносини тривали до 29.04.2025. На момент звільнення у роботодавця існує борг з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, який становить 89\~507,47 грн. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, відповідно до вимог ст.625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат у сумі 706,12 грн та 529,59 грн 3% річних. Просила стягнути з відповідача на її користь 89\~507,47 грн заборгованості по заробітній платі, 706,12 грн інфляційних втрат та 529,59 грн - 3% річних, всього 90\~743,18 грн. Відповідач у встановлений судом строк відзиву не подав, копію позовної заяви з додатками отримав 11.07.2025 в електронному кабінеті користувача ЄСІТС, що підтверджується квитанцією №3964956, копію ухвали про відкриття провадження отримав 14.07.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету. Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги, просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи без участі не надав. Згідно з п. 1 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 05.09.2024 наказом від 04.09.2024 №28/к/тр [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера ТОВ «Авіа Агро-Тех» (а.с.19). Відповідно до наказу №12/к/тр від 29.04.2025 [PERSON] звільнено за згодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України (зворот а.с.8). Згідно із довідкою №29/04/25 від 29.04.2025 ТОВ «Авіа Агро-Тех» загальна заборгованість ТОВ «Авіа Агро-Тех» перед [PERSON] із невиплаченої заробітної плати з остаточного розрахунку станом на 29.04.2025 за період роботи з вересня 2024 по квітень 2025 року складає 89\~507,47грн (а.с.4). Статтею 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1,2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. На підтвердження суми заборгованості по заробітній платі [PERSON] надав суду довідку ТОВ «Авіа Агро-Тех» від 29.04.2025 №29/04/25, в якій зазначено, що загальна заборгованість ТОВ «Авіа Агро-Тех» перед [PERSON] із невиплаченої заробітної плати з остаточного розрахунку станом на 29.04.2025 за період роботи з вересня 2024 по квітень 2025 року складає 89\~507,47грн . Жодних доказів виплати заробітної плати позивачу з боку відповідача суду не надано. В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин суд дійшов висновку, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості із заробітної плати за період з вересня 2024 по квітень 2025 у сумі 89 507, 47 грн. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць, а саме за вересень 2024 року у розмірі 16548,96грн. Як вбачається з позовної заяви, позивач нарахував на заборгованість по заробітній платі також інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, ст. 625 ЦК України регулює правовідносини відповідальності боржника перед кредитором за невиконання грошових зобов`язань. Водночас, дані правовідносини виникли між працівником та роботодавцем, який не виплатив заробітну плату, а тому регулюються положеннями трудового законодавства. Верховний Суд у справі № 757/14073/16-ц в постанові від 11.11.2019 року зазначив, що тлумачення статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вона не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права. Таким чином, оскільки обов`язок роботодавця щодо своєчасної виплати заробітної плати встановлений КЗпП і Законом про оплату праці, то ч.2 ст.625 ЦК України, що передбачає відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, що виникає із зобов`язальних правовідносин, не підлягає застосуванню, а тому суд не знаходить підстав для стягнення з позивача на користь відповідача інфляційних втрат і 3 % річних на підставі ч.2 ст.625 ЦПК України. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1211,20 грн. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115, 116 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial