Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Представник АТ «ПУМБ» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначається, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитні договори: 28.06.2020 кредитний договір №2001623408401, за яким відповідач отримав кредит в сумі 40628 грн., та 04.02.2022 кредитний договір №1002086183701, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 42117 грн. Позивач свої зобов`язання за Договорами виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Кредитними договорами не виконує належним чином, у зв`язку з чим, станом на 31.10.2024 утворилася заборгованість у загальному розмірі 129 159,10 грн., яку і просить стягнути з відповідачки, а також судовий збір. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 21.01.2025 ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 09.04.2025 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач просить розгляд справи проводити у його відсутності, про що вказав у своїй позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». У відповідності до ст.128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Крім того, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова Влада України. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 04.02.2022 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування №1002086183701, відповідно до умов якого, відповідач отримав споживчий кредит в сумі 42117 грн. на строк 36 місяців. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, розмір процентної ставки 0,01% річних. Відповідач зобов`язалася здійснювати повернення кредиту шляхом сплати ануїтетного платежу в розмірі 2429,40 грн. щомісяця та 2429,11 грн. (останній платіж) (а.с.7-8). Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] та в якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.8 зворот-9). АТ «ПУМБ» свої зобов`язання перед відповідачем виконав, а саме перерахував [PERSON] кошти в сумі 42117 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № TR.55708807.1602379.8810 від 04.02.2022 (а.с.35). У виписці про рух коштів за рахунком відповідача, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що позичальник отримав кредитні кошти, а також сплачував суми на погашення кредиту. (а.с.39). Згідно з поданим позивачем розрахунком станом на 31.10.2024 вбачається наявність заборгованості по договору №1002086183701 від 04.02.2022 в сумі 63 325,99 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42117 грн., заборгованість за процентами - 10,94 грн., заборгованість за комісією - 21198,05 грн. (а.с.35 зворот-36). Крім того, 28.06.2020 [PERSON] підписав заяву №2001623408401 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням вказаної заяви відповідач підтвердив прийняття від АТ «ПУМБ» публічної пропозиції на укладення Кредитного договору. Згідно вказаного договору [PERSON] було відкрито у Банку поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 3000 грн. (а.с.9). До вказаного договору надано паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] та в якому містяться основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.9 зворот). Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту, [PERSON] було збільшено кредитний ліміт до 40 628 грн. (а.с.34 зворот). З виписки по картковому рахунку боржника вбачається, що відповідач [PERSON] отримував кредитні кошти, користувався ними та здійснював погашення заборгованості (а.с.39 зворот-43). Згідно розрахунку позивача, станом на 31.10.2024 заборгованість [PERSON] по договору №2001623408401 від 28.06.2020 становить 65833,11 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 40618,08 грн., заборгованість за процентами 25215,03 грн., заборгованість за комісією 0,00 грн. (а.с.37-38). [PERSON] було надіслано вимогу в погашені заборгованості, що підтверджується листом від 04.11.2024 та списком згуртованих відправлень (рекомендованих листів). Однак така відповідачем виконана не була (а.с.32-34). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісіями суд застосовує наступні норми права. Відповідно до п. 4 Договору під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата у розмірі 2,99% за договором №1001647396001 та 3,99% №1001730557401, щомісячно від суми кредиту. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. «Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача» - ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-1746цс16, та в постанові від 4 червня 2018 року, справа № 758/8481/15-ц, з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а відповідні умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Згідно позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, висловленої під час розгляду справи № 6-2071цс16, обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд робить висновок, що між сторонами виникли правовідносини у зв`язку з укладенням 28.06.2020 та 04.02.2022 кредитних договорів. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті. [PERSON] був повідомлений про умови, правила та відсотки банку, однак не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів і банк вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині приймається судом як достовірний. Тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 42117 грн. грн. та відсотків у розмірі 10,94 грн. за кредитним договором №1002086183701 та заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 40618,08 грн. грн. та відсотків у розмірі 25 215,03 грн. за кредитним договором №2001623408401. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісіями за договором №1002086183701 , суд враховує чинну судову практику і положення законодавства про захист прав споживачів, про що детально вказано в розділі IV: включення позивачем до розрахунку заборгованості комісії за послуги, що супроводжують кредит, є неправомірним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. В підсумку суд позовні вимоги задовольняє частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2025,76 грн. (108011,05 грн. х 2422,40 грн./ 129159,10 грн.)

Outcome: partial