Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Представник позивача Костюшок П.М. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики №2467271 від 08.03.2024 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, 08 березня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №2467271, за допомогою веб-сайту та мобільного застосунку «ClickCredit-онлайн кредит», який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За цим договором позикодавець перерахував позичальнику у власність грошові кошти в сумі 6400,00 грн на погоджених умовах договору строк. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 14/06/21,у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання, тому має заборгованість перед позивачем в сумі 25600,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу\~6400,00 грн, сума заборгованості по процентам\~19200,00 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 25600,00 грн, та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належними чином. Відзив на позовну заяву не надав. Згідно вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 08 березня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №2467271, у вигляді електронного документу, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, та підписаний позичальником електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора f51o6M. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію»\~договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало\~\~ [PERSON] кредит в розмірі 6400,00 грн., шляхом зарахування коштів на його банківський рахунок № [NUMBER] , з процентною ставкою 0.50 % в день, фіксованою ставкою 2.50 % в день, строком на 30 днів, з 08.03.2024 року по 07.04.2024 року. Приймаючи умови договору позики, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. 28.07.2021 року укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021, відповідно до якої сторони погодили, що клієнт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за Договором позики Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору. 13.06.2022 року укладено додаткову угоду №7 до договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021, відповідно до якої п.9.1 Договору викладено в іншій редакції. 19.08.2024 року укладено додаткову угоду №34 до договору факторингу №14/06/2021 від 14.06.2021, яка є невід`ємною частиною до договору, положення даної додаткової угоди діють виключно щодо Реєстрів боржників №29 від 19.08.2024 року та Реєстру боржників №30 від 19.08.2024 року. Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників № 29 від 19.08.2024 року за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №29. Згідно витягу з Реєстру боржників №29 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором №2467271 в розмірі 25600,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу\~6400,00 грн, сума заборгованості по відсоткам\~19200,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позики №2467271 від 08.03.2024 року [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка за період з 19.08.2024 року по 31.01.2025 року становить в розмірі 25600,00 грн, з яких: з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу\~6400,00 грн, сума заборгованості по процентам\~19200,00 грн. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 512 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина першастатті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина першастатті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина першастатті 514 ЦК Українирегулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно достатті 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті512, статті514 ЦК Україниу цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третястатті 656 ЦК України); (б) дарування (частина другастатті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третястатті 512 ЦК України). При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу, що правовідносини за договором позики №2467271 від 08.03.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] виникло в день коли було укладено вказаний договір, а саме 08.03.2024\~року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, на який посилається позивач. Отже, на момент укладення договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, не могло бути предметом останнього право будь-якої вимоги за неіснуючими на той час договором позики №2467271 від 08.03.2024 року, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за вказаними договорами у ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Разом з тим, підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). При цьому, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Позивачем зазначено, що відступлення права за договором позики №2467271 від 08.03.2024 року від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», згідно додаткової угоди №34 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 підтверджується реєстром боржників №29 від 19.08.2024 року. Утім, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за даним договором факторингу. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» недоведено порушення його прав з боку відповідача та наявність у останнього права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики № 2467271 від 08.03.2024 року, який був укладений після відступлення між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». З урахуванням вищезазначеного, оскільки позивачем не було набуто у передбачений законом спосіб право вимоги за договором позики № 2467271 від 08.03.2024 року, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за цим договором з відповідача [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи відмову у позові відсутні підстави для стягнення на користь позивача з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України сплаченої позивачем суми судових витрат, яка складається із судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: dismissed