Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

У січні 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (надалі за текстом - відповідачі), про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачі є споживачами послуг з постачання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води до житлового приміщення, в якому проживають відповідачі. У зв`язку з тим, що відповідачі неналежним чином оплачують надані послуги, станом на 01.06.2023 року у них виникла заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з центрального опалення у розмірі 20 990,70 грн., до 01.05.2018 послуги з центрального гарячого водопостачання у розмірі 58 846,56 грн., з 01.05.2018 по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 25 622,14 грн., з 01.05.2018 по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 70 721,87 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 15 319,16 грн., з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води в розмірі 33 630,83 грн., а також, судовий збір. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.02.2024 року відкрито спрощене провадження у справі, встановлено строк відповідачу для подання відзиву. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2024 року вирішено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Відзив на позов до суду не подали. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з постачання централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води до житлового приміщення (а.с. 8). Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», з 01 липня 2014 року публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі за текстом - ПАТ «Київенерго») було визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності. Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який був опублікований 31.07.2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва» від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», позивача визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591, позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 28.03.2018 року, в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск 34) позивачем було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та позивачем було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило, а позивач набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018, з урахуванням оплат, що отримані за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 01.06.2023 року у відповідача виникла заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з центрального опалення у розмірі 20 990,70 грн., до 01.05.2018 послуги з центрального гарячого водопостачання у розмірі 58 846,56 грн., з 01.05.2018 по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 25 622,14 грн., з 01.05.2018 по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 70 721,87 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з теплової енергії в розмірі 15 319,16 грн., з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води в розмірі 33 630,83 грн., а всього 225 131,26 грн. (а.с. 9-16). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є, зокрема, суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить, зокрема, житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 2) своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; 3) забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; 4) власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачами, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їм житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем з оплати цих послуг. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, а відтак, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 225 131,26 грн., є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 028 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved