Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області (далі відповідач 1), Попільнянської селищної ради, Житомирського району, Житомирської області (далі відповідач 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] (далі третя особа 1), Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі третя особа 2) про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язання виділити в натурі (на місцевості) земельну частку (пай). Позивач з врахуванням уточнених позовних вимог /т.2 а.с.15-17/ вказує, що він на підставі оскаржуваного державного акту є власником земельної ділянки площею 3,45 га, яка розташована в с.Паволоч Житомирського району Житомирської області, яку було виділено позивачу в натурі як земельну частку (пай) реформованого КСП «Паволоч» в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . Під час володіння вказаною земельною ділянкою, при вирішенні питання про перекладання договору оренди вказаної земельної ділянки, від орендаря позивач дізнався, шо земельна ділянка з кадастровим номером 1824784800:01:000:0306 вже зареєстрована в реєстрі речових прав за іншою особою, а саме [PERSON] , тільки на земельну ділянку площею 3,4457 га, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 898848 виданого 31 травня 2006 року. В подальшому, під час з`ясування причин виникнення таких обставин, було з`ясовано, що як батько позивача так і батько [PERSON] були членами КСП «Паволоч», і мали однакове власне прізвище та ім`я, а саме [PERSON] , а тому помилково було внесено тільки одну особу з такими прізвищем та ім`ям до розпорядження голови Попільнянської РДА № 58 від 25 лютого 2004 року «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток/паїв реформованого КСП «Паволоч» с.Паволоч, передачу у власність земельних часток та складання державних актів на право власності на земельні ділянки», де під № 680 вказаний [PERSON] , № паю 301, площа 3,45 га. Однак сертифікати на земельну частку (пай) на підставі розпорядження голови Попільнянської РДА від 20 травня 1997 року № 150, на ім`я [PERSON] було видано два: - від 10 червня 1997 року серії ЖТ № 0134672, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Попільнянською РДА с. Паволоч за № 503 та від 10 червня 1997 року серії ЖТ № 0131282 зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Попільнянською РДА с. Паволоч за № 702, який зокрема і був виданий батьку позивача, і на підставі даного сертифіката, позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, в проектно-технічній документації по організації земельних часток (паїв) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам ПСП «Паволоч» Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області. До «Списку громадян с.Паволоч та с.Соколів Брід Попільнянського району Житомирської області на отримання державних актів реформованого КСП «Паволоч» згідно розпаювання проведеного 30 грудня 2003 року» під № 680 включений [PERSON] (у графі «№ паю» зазначено - № 301, у графі «№ сертифіката» серія ЖТ № 0134672). Позивач вказує, що наявний у нього Державний акт на право власності на земельну ділянку не підтверджує його право на земельну ділянку, а тому необхідно повернутися до стану, який існував до порушення його права, визнавши недійсним державний акт, та повернутися до стадії виділення земельної частки (пай) із земель резерву чи запасу як її власнику на підставі свідоцтва про право на спадщину. Маючи намір відновити своє право та виділити в натурі земельну частку (пай), позивач звернувся із відповідною заявою до Попільнянської селищної ради, проте йому було відмовлено з тих підстав, що вказане може бути реалізовано після закінчення воєнного стану в Україні та прийняття відповідних законодавчих актів. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 457481 виданий [PERSON] 08 серпня 2005 року Попільнянською районною державною адміністрацією Житомирської області, на земельну ділянку площею 3.45 га, яка має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с.Паволоч Житомирського (колишнього Попільнянського) Житомирської області, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306 та зобов`язати Попільнянську селищну раду Житомирської області виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку, як власнику земельної (пай) реорганізованого КСП Паволоч, с.Паволоч Попільнянського району Житомирської області, в розмірі 4,74 умовних кадастрових гектара. \~ \~ \~ \~Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, 09 вересня 2025 року від представника позивача надійшла заява в якій він просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача - Житомирської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, 04 лютого 2025 року надав до суду клопотання в якому просив розгляд справи провести у його відсутність. /т.1 а.с.107/ Представник відповідача - Попільнянської селищної ради в судове засідання не з`явилася, 09 вересня 2025 року надала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечує. 06 січня 2025 року надав до суду відзив в якому вказав, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення, позивач набув право на земельну частку (пай) після смерті свого батька [PERSON] у законний спосіб, тому для визнання недійсним державного акту на право власності на землю не має жодних правових підстав. [PERSON] (спадкодавець позивача), був включений до списків власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) один, інших однофамільців з однаковим власний ім`ям і по батькові внесено до списків не було, позивач отримав у спадщину право на земельну частку у розмірі 4,74 га, що належала померлому на підставі сертифікату серія ЖТ № 0131282, виданого Попільнянською РДА 10 червня 1997 року та у державному акті серія ЯА № 457481 від 08 серпня 2005 року виданому [PERSON] зазначено підставу - розпорядження голови РДА від 15 квітня 2005 року № 173, ділянка № [NUMBER] , площею 3,45, що повністю відповідає затвердженим спискам власників сертифікатів, де батько позивача зазначений за № 680. Державний акт серія ЯА № 898848 від 31 травня 2006 року, який виданий на ім`я [PERSON] , виданий пізніше та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 квітня 2006 року ВСА № 968816, зареєстрованого в реєстрі за № 996 на земельну ділянку площею 3,4457 га, за даним держаним актом не можливо ідентифікувати, яку саме земельну ділянку було успадкувано і від кого, тобто матеріали справи не містять жодних доказів, що спадкодавець [PERSON] був членом КСП «Паволоч», включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та, що це саме спірна земельна ділянка була надана йому у власність. На підставі вищевикладеного, просить відмовити у задоволенні позову. /т.1 а.с.85-89/ Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 21 листопада 2024 року надав до суду пояснення в яких вказав, що невнесення до списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку, а тому факт відсутності правовстановлюючого документа у спадкодавця, не позбавляє спадкоємців права на отримання земельної частки (паю), яке може бути реалізоване. Для того, щоб встановити чи дійсно саме [PERSON] , котрий є батьком [PERSON] (адже з матеріалів справи вбачається, що в КСП «Паволоч» працювало щонайменше дві особи на ім`я [PERSON] ) має право на отримання земельної частки (пай), необхідно встановити, чи перебував [PERSON] в членах КСП на час паювання, проте в матеріалах відсутнє будь-яке підтвердження тому, що [PERSON] був членом КСП «Паволоч». Просить суд справу розглянути без участі представника, при винесенні рішення поклався на розсуд суду. /т.1 а.с.43-52/ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно статті 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 457481, виданого 08 серпня 2005 року, [PERSON] на підставі розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації від 15 квітня 2005 року № 173, ділянка № [NUMBER] , є власником земельної ділянки площею 3.45 га, розташованої на території Паволоцької сільської ради, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306. /т.1 а.с.5/ \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 квітня 2004 року, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] є його син [PERSON] , спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із права на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності ПСП «Паволоч» с.Паволоч, Попільнянського району розміром 4.74 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) і належить померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0131282, виданого Попільнянською районною державною адміністрацією 10 червня 1997 року. /т.1 а.с.6/ Розпорядженням голови Попільнянської районної державної адміністрації від 15 квітня 2005 року № 173, надано дозвіл [PERSON] на виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку (частку (пай) реформованого КСП «Паволоч») № 301, площею 3.45 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. /т.1 а.с.7/ \~ \~ \~ \~Згідно архівного витягу з розпорядження від 25 квітня 2004 року № 58, передано власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Паволоч» с.Паволоч земельні паї для ведення особистого селянського господарства. Затверджено списки власників сертифікатів та розміри земельних ділянок згідно додатку: 680. [PERSON] , № паю 301, площа 3.45 га. /т.1 а.с.8/ \~ \~ \~ \~20 березня 2015 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем - товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні Технології» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3.45 га, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306, право власності на земельну ділянку належить орендодавцю на підставі державного акту серії ЯА № 457481. /т.1 а.с.9-10/ \~ \~ \~ \~Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 лютого 2016 року, на підставі договору оренди землі від 20 березня 2015 року, зареєстровано право оренди земельної ділянки строком на 10 років за товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні Технології», земельна ділянка площею 3.45 га, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306. /т.1 а.с.11/ \~ \~ \~ \~Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 898848, виданого 31 травня 2006 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 квітня 2006 року є власником земельної ділянки площею 3.4457 га, розташованої на території Паволоцької сільської ради, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306. /т.1 а.с.12/ Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 липня 2024 року, на підставі договору оренди землі від 10 квітня 2020 року, зареєстровано право оренди земельної ділянки строком на 7 років за товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрні Системні Технології», земельна ділянка площею 3.4457 га, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306, орендодавець [PERSON] . /т.1 а.с.13/ \~ \~ \~ \~Згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 12 липня 2024 року, земельна ділянка з кадастровим номером 1824784800:01:000:0306, площею 3,4457 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Паволоцької сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, яка була зареєстрована до 01 січня 2013 року перенесена з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому режимі та на яку в порядку інформаційної взаємодії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно надійшли відомості щодо права власності за [PERSON] та відомості щодо права користування за ТОВ «ФАСТІВ АГРО». Внесення виправлених відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1824784800:01:000:0306, в частині кадастрового номеру, відповідно до даних Державного земельного кадастру, не проводилось. У Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, розділу № 1 «Записи про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб по Попільнянському району, Житомирської області», міститься запис: - про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 457481 за № 010521900011 від 08 серпня 2005 року, з кадастровим номером 1824784800:01:000:0306, на підставі розпорядження голови Попільнянської райдержадміністрації № 173 від 15 квітня 2005 року, площею 3,45 га, [PERSON] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Паволоцької сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, у графі «Підпис власника» - підпис наявний; - про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯА № 898848 за № 010621900033 від 31 травня 2006 року, з кадастровим номером 1824784800:01:000:0306, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 996 від 07 квітня 2006 року, площею 3,4457 га, [PERSON] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Паволоцької сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, у графі «Підпис власника» - підпис наявний. Відповідно до книги записів про державну реєстрацію державних актів на земельну частку (пай) с. Паволоч, Паволоцької сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, міститься запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЖТ № 104143 за № 175, з кадастровим номером 1824784800:01:000:0306, на підставі розпорядження голови Попільнянської райдержадміністрації № 58 від 25.02.2004 року, площею 3,4457 га, [PERSON] , для ведення особистого селянського господарства на території Паволоцької сільської ради, Попільнянського району, Житомирської області, у графі «Підпис власника» - підпис наявний, у графі «Дата видачі» - дата відсутня. У «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Попільнянською районною державною адміністрацією с. Паволоч» містяться записи щодо сертифікатів на право на земельну частку (пай) на гр. [PERSON] : - за № 503 від 10 червня 1997 року серії ЖТ № 0134672 на підставі розпорядження голови Попільнянської РДА від 20 травня 1997 року № 150 та наявний підпис власника про його отримання; - за № 702 від 10 червня 1997 року серії ЖТ № 0131282 на підставі розпорядження голови Попільнянської РДА від 20 травня 1997 року № 150 та наявний підпис власника про його отримання. До «Списку громадян с.Паволоч та с.Соколів Брід Попільнянського району Житомирської області на отримання державних актів реформованого НСП «Паволоч» (паю) згідно розпаювання проведеного 30.12.2003 року» [PERSON] включений за № 680 (у графі «№ паю» зазначено - № 301, а у графі «№ сертифіката» - серія ЖТ № 0134672) та списку - додатку до розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації № 58 від 25 лютого 2004 року за № 680 (у графі «№ паю» зазначено - № 301, у графі «Підпис» - підпис наявний). /т.1 а.с.14-15/ \~ \~ \~ \~27 вересня 2024 року Попільнянською селищною радою повідомлено [PERSON] про те, що відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Так як вільні земельні ділянки (частки (паї) по реформованому КСП «Паволоч») відсутні, то виділити земельну ділянку для забезпечення реалізації Вашого права на отримання земельної частки (паю) в натурі можливо лише із земель комунальної власності громади, що на даний час неможливо. Таким чином, питання може бути вирішене лише після внесення змін до законодавства стосовно зняття вищевказаної заборони. /т.1 а.с.16/ \~ \~ \~ \~Як вбачається з архівної довідки від 02 січня 2025 року, виданої архівним відділом Житомирської районної державної адміністрації, у списку власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Паволоч» с.Паволоч, який є додатком до розпорядження голови Попільнянської РДА від 25 лютого 2004 за № 58 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) реформованого КСП «Паволоч» с.Паволоч, передачу у власність земельних часток та складання державних актів на право власності на земельні ділянки», особа з власним прізвищем, іменем та по батькові « [PERSON] » у даному списку зазначена лише один раз, а саме під номером (позиція) 680, якому надається № паю 301, площею 3,45 га. /а.с.90, 97/ \~ \~ \~ \~ Відповідно до матеріалів спадкової справи № 210/2004 до майна померлого [INFO] [PERSON] , в ній міститься: - заява [PERSON] від 13 квітня 2004 року про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; - свідоцтво про смерть [PERSON] ; - свідоцтво про народження; - свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат)ЖИ-6 № 035483 від 01 вересня 2001 року; - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0131282 від 10 червня 1997 року, виданий [PERSON] , як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Паволоч» на підставі розпорядження Попільнянської районної адміністрації від 20 травня 1997 року № 150, в тому що йому належить право на земельну частку (пай) розміром 4.74 в умовних кадастрових гектарах, сертифікат зареєстровано 10 червня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 702; - свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 квітня 2004 року про те, що спадкоємцем майна [PERSON] є його син [PERSON] , спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з: - права на земельну частку (пай), на підставі сертифіката серії ЖТ № 0131282 від 10 червня 1997 року; - права на пайовий фонд на підставі свідоцтва № 035483 від 01 вересня 2001 року. /т.1 а.с.124-138/ Відповідно до матеріалів спадкової справи № 171/2005 до майна померлого [INFO] [PERSON] , в ній міститься: - заява [PERSON] від 07 квітня 2005 року про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; - заповіт [PERSON] ; - свідоцтво про смерть [PERSON] ; - свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) ЖИ-6 № 035852 від 01 вересня 2001 року; - державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 104143 виданий 20 квітня 2004 року [PERSON] на підставі розпорядження Попільнянської районної державної адміністрації від 25 лютого 2004 року № 58 на земельну ділянку площею 3.4457 га, яка розташована на території Паволоцької сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306; - довідку про нормативну грошову оцінку; - запис акта про народження № 13; - свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 квітня 2005 року про те, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлого [INFO] є його син [PERSON] , спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із: - земельної ділянки площею 3.4457 гектарів, яка належить померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЖТ № 104143 виданого 20 квітня 2004 року. /т.1 а.с.158-177/ \~ \~ \~ \~Як вбачається з спадкової справи № 237/2024 до майна [PERSON] , померлого [INFO] , спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON] , до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 3.4457 га, яка розташована на території Паволоцької сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 898848. /т.1 а.с.185-238/ \~ \~ \~ \~Відповідно до Уточненого списку членів КСП «Паволоч», які мають право на отримання земельної частки /паю/ станом на 21 травня 1997 року, під № 507 та під № 709 вказано [PERSON] . /т.2 а.с.42-62/ \~ \~ \~ \~Згідно витягу з Книги реєстрації сертифікатів, на право на земельну частку (пай): - під № 503 від 10 червня 1997 року зазначено власника сертифіката серії ЖТ-0134672 [PERSON] ; - під № 702 від 10 червня 1997 року зазначено власника сертифіката серії ЖТ-0131282 [PERSON] . /т.2 а.с.63-66/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~ \~ \~ \~Згідно\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~статтями 15,\~16\~ ЦК\~України,\~кожна особа\~має право\~на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним\~належний йому\~державний акт\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~та \~виділити йому\~в натурі\~(на\~місцевості)\~земельну частку\~(пай) з тих підстав, що оскаржуваним державним актом йому було надано у власність земельну ділянку, яка вже належала на праві власності іншій особі, тобто його право власності на земельну ділянку на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/ не було реалізовано, а також просить зобов`язати виділити йому в натурі земельну частку (пай). Згідно зі статтею 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до статті 116 ЗК України (у редакції, чинній на момент отримання [PERSON] та [PERSON] державних актів на право власності на земельні ділянки)\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 457481 /т.1 а.с.5/ виданим 08 серпня 2005 року на підставі розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації від 15 квітня 2005 року № 173, ділянка № [NUMBER] є власником земельної ділянки площею 3.45 га, яка розташована на території Паволоцької сільської ради, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306. Розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації від 15 квітня 2005 року № 173 було видано на підставі заяви [PERSON] , як спадкоємця після смерті батька - [PERSON] /т.1 а.с.7/, якому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0131282 /т.1 а.с.132/ належало право на земельну частку пай у землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства «Паволоч». Разом з тим, [PERSON] (правонаступником якого є третя особа 1 [PERSON] ) відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 898848 /т.1 а.с.12/ виданим 31 травня 2006 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 квітня 2006 року є власником земельної ділянки площею 3.4457 га, яка розташована на території Паволоцької сільської ради, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 квітня 2005 року було видано [PERSON] , як спадкоємцю після смерті батька [PERSON] /т.1 а.с.171/, який на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 104143, виданого 20 квітня 2004 року на підставі розпорядження Попільнянської районної державної адміністрації від 25 лютого 2004 року № 58 /т.1 а.с.167/, був власником земельної ділянки площею 3.4457 га, яка розташована на території Паволоцької сільської ради, кадастровий номер 1824784800:01:000:0306. Розпорядженням голови Попільнянської районної державної адміністрації від 25 лютого 2004 року № 58 затверджено список власників сертифікатів та під № 680 зазначено [PERSON] , № паю [NUMBER] , площа 3.45 га. /а.с.8/ При цьому, в Уточненому списку членів КСП «Паволоч», які мають право на отримання земельної частки /паю/ станом на 21 травня 1997 року, міститься запис про двох осіб з ідентичним прізвищем, ім`ям та по батькові - [PERSON] , а саме під № [NUMBER] та № 709. /т.2 а.с.42-62/ Таким чином, батькові [PERSON] [PERSON] було видано державний акт 20 квітня 2004 року, а його син на підставі даного державного акту лише замінив його на своє ім`я та отримав новий 31 травня 2006 року, в той час, як позивач [PERSON] отримав державний акт 08 серпня 2005 року, тобто перший державний акт на земельну ділянку отримав [PERSON] (батько [PERSON] ). При співставленні доданих до матеріалів справи Державних актів на право власності на земельну ділянку вбачається, що опис меж земельних ділянок та розташування межуючих земельних ділянок є ідентичним, тобто вказує на одне й те ж місце їх розташування, а саме: - серії ЯА № 457481 /т.1 а.с.5/ - від А до Б землі [PERSON] ; від Б до В землі загального користування дорога; від В до Г землі [PERSON] ; від Г до Д землі [PERSON] ; від Д до А землі [PERSON] ; - серії ЯА № 898848 /т.1 а.с.12/ - від А до Б землі запасу (дорога); від Б до В землі [PERSON] ; від В до Г землі [PERSON] ; від Г до Д землі [PERSON] ; від Д до А землі [PERSON] ; - серії ЖТ № 104143 /т.1 а.с.167/ - від А до Б землі запасу (дорога); від Б до В землі [PERSON] ; від В до Г землі [PERSON] ; від Г до Д землі [PERSON] ; від Д до А землі [PERSON] . Крім того, у всіх трьох державних актах на право власності вказано один кадастровий номер - 1824784800:01:000:0306. Встановлені обставини вказують на те, що позивачу було передано у власність на підставі оскаржуваного ним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 457481 виданого 08 серпня 2005 року, земельну ділянку, яка на час її передачі, перебувала у власності іншої особи [PERSON] , спадкоємець якого [PERSON] (правонаступником якого є третя особа у справі - [PERSON] ) на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, отримав державний акт ЯА № 898848 від 31 травня 2006 року на земельну ділянку, яка належала його батькові. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Нормою частини першої статті 90 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок мають право: продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Частиною першою статті 347 ЦК України визначено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 140 ЗК України, підставами припинення\~права власності\~на земельну\~ділянку є: а)\~добровільна відмова\~власника від\~права на\~земельну ділянку; б)\~смерть власника\~земельної ділянки\~за відсутності\~спадкоємця; в)\~відчуження земельної\~ділянки за\~рішенням власника; г)\~звернення стягнення\~на земельну\~ділянку на\~вимогу кредитора; ґ)\~відчуження земельної\~ділянки з\~мотивів суспільної\~необхідності та\~для суспільних\~потреб; д)\~конфіскація за\~рішенням суду; е)\~невідчуження земельної\~ділянки іноземними\~особами та\~особами без\~громадянства у\~встановлений строк\~у випадках,\~визначених цим\~Кодексом; є) примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності. \~ \~ \~ \~Частинами першою, другою статті 142 ЗК України встановлено, що припинення права\~власності на\~земельну ділянку\~у разі\~добровільної відмови\~власника землі\~на користь\~держави або\~територіальної громади\~здійснюється за\~його заявою\~до відповідного\~органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно статті 152 ЗК України, держава забезпечує\~громадянам та\~юридичним особам\~рівні умови\~захисту прав\~власності на\~землю. Власник\~земельної ділянки\~або землекористувач\~може вимагати\~усунення будь-яких\~порушень його\~прав на\~землю,\~навіть якщо\~ці порушення\~не пов`язані\~з позбавленням\~права володіння\~земельною ділянкою,\~і відшкодування\~завданих збитків. Захист\~прав громадян\~та юридичних\~осіб на\~земельні ділянки\~здійснюється шляхом: а)\~визнання прав; б)\~відновлення стану\~земельної ділянки,\~який існував\~до порушення\~прав,\~і запобігання\~вчиненню дій,\~що порушують\~права або\~створюють небезпеку\~порушення прав; в)\~визнання угоди\~недійсною; г)\~визнання недійсними\~рішень органів\~виконавчої влади\~або органів\~місцевого самоврядування; ґ)\~відшкодування заподіяних\~збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України,\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною першою статті 155 ЗК України врегульовано, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно частин першої, другої статті 158 ЗК України, земельні спори\~вирішуються судами,\~органами місцевого\~самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Позивачем не оспорюється правомірність отримання [PERSON] (правонаступником якого є третя особа у справі - [PERSON] ) земельної ділянки, в зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 457481 виданим 08 серпня 2005 року на підставі розпорядження голови Попільнянської районної державної адміністрації від 15 квітня 2005 року № 173 на його ім`я, оскільки він фактично не отримав у власність земельну ділянку на яку він має право, як спадкоємець після смерті батька - [PERSON] , якому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0131282 належало право на земельну частку пай у землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства «Паволоч». Оцінюючи у цій справі наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном, суд виходить з наступного. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. ЄСПЛ рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника, оскільки певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна. У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Прийняття рішення про передачу у приватну власність фізичній особі земельної ділянки, що належить іншій фізичній особі, може призвести до позбавлення особи, яка первинно набула право власності на земельну ділянку, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктом власності, позбавляє особу загалом правомочностей власника землі у повному обсязі, а отже, обраний позивачем спосіб захисту його права на володіння земельною ділянкою, шляхом визнання недійсним виданого йому державного акту є допустимим втручанням у право на мирне володіння майном. Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність у позивача у фактичному володінні земельної ділянки, при цьому наявний державний акт про право власності на земельну ділянку, яка належить іншій особі, він позбавлений можливості реалізувати своє право на земельну частку (пай), а тому заявлену позовну вимогу про визнання недійсним державного акту належить задовольнити. Позивач в поданому позові також просить зобов`язати відповідача 1 виділити йому в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) з тих підстав, що йому було безпідставно відмовлено у виділенні земельної частки на яку він має право. Частиною другою статті 14 Конституції України\~визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини п`ятої, десятої та одинадцятої статті 25 ЗК України, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Згідно частини першої статті 81 ЗК України, \~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Як роз`яснено в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Пунктом 17 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України\~передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі та визначено, що сертифікат є правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом. Пунктом 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу\~України установлено, що з 01 січня 2019 року - дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон\~є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону\~переходять до комунальної власності. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон), який є спеціальним законом щодо порядку проведення та процедури виділення власникам земельних паїв у натурі із земель, що належали сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності. Згідно статті 3 Закону, підставами для\~виділення земельних\~ділянок у\~натурі (на\~місцевості)\~власникам земельних\~часток (паїв)\~є рішення\~відповідної сільської,\~селищної,\~міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). \~ \~ \~ \~Статтею 5 Закону передбачено, що сільські,\~селищні,\~міські ради\~в межах\~їх повноважень\~щодо виділення\~земельних часток\~(паїв)\~у натурі\~(на\~місцевості) розглядають\~заяви власників\~земельних часток\~(паїв)\~щодо виділення\~їм в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). \~ \~ \~ \~Крім того, статтею 13 Закону передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на земельну частку (пай), та їх спадкоємцям отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2025 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами. Відтак саме селищна рада повинна здійснити заходи щодо відновлення права Позивача. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21). В пункті 10.29 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що саме державні органи та органи місцевого самоврядування повинні здійснити таке забезпечення (забезпечення порушеного права позивача на отримання земельної ділянки в натурі) за рахунок земель резервного фонду або земель запасу. Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, а саме те, що позивач фактично не отримав у власність земельну ділянку на яку він має право, як спадкоємець після смерті батька - [PERSON] , якому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0131282 належало право на земельну частку пай у землі, яка перебуває у власності колективного сільськогосподарського підприємства «Паволоч», а на його звернення відповідачем 2 було повідомлено, з посиланням на підпункт 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України про наявність заборони на розроблення технічної документації із землеустрою та відсутність вільних земельних ділянок. Відповідач 2 відмовляючи позивачу у виділенні земельної частки (паю) посилається на наявність заборони встановленої в підпункті 5 пункту 1 розділу 1 Закону України № 2145-ІХ від 24 березня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану». Вказаним Законом № 2145-ІХ розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено підпунктом 5 пунктом 27 згідно з яким безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Разом з тим, частиною першою статті 81 Земельного кодексу України\~передбачено, що серед підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки можуть бути: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Враховуючи зазначене, пряма заборона у підпункті 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України не розповсюджується на приватизацію земельних ділянок, що були раніше надані громадянам у користування (пункт «в» частини першої статті 81 ЗК) та на виділення в натурі (на місцевості) належної громадянину земельної частки (паю) (пункт «ґ» частини першої статті 81 ЗК) право на яку вже має громадянин на підставі сертифіката. Згідно Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95, паювання земель передбачало визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) підтверджувалося сертифікатом. У разі виходу власника земельної частки (паю) з членів відповідного підприємства за його заявою здійснювалося відведення земельної ділянки в натурі і видавався державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Отже, процес виділення земельної частки (паю) по суті передбачає заміну вже існуючого права (на земельну частку (пай), на набуття реальної (приватної) власності на земельну ділянку (зі встановленими межами). Таким чином, механізм набуття права власності громадянином України за пунктом «ґ» частини першої статті 81 ЗК України\~(виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю)) не містить жодних заборон у контексті Перехідних положень Земельного кодексу України. Вказаний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі № 392/856/22. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відмова відповідача 2 у виділенні позивачу земельної частки (паю) є безпідставною та не відповідає, нормам чинного законодавства, а тому порушене право позивача підлягає поновленню в зв`язку з чим належить зобов`язати відповідача виділити позивачу земельну частку (пай) на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved