Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 18.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №00-9728921 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору 70853. Відповідно до умов Кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 600 грн., порядок сплати якої визначено умовами Кредитного договору. Отже, позичальнику перераховується сума в розмірі 6000 грн. На виконання умов Кредитного договору, 18.04.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 21.10.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого Позивачеві відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі - 22 345,20 грн., яка складається з наступного: 6 600,00 грн. - заборгованість по кредиту; 12 745,20 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3 000,00 грн. - штрафні санкції згідно умов договору. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договорам. Однак, представник позивача зазначає, що позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій. Враховуючи вищезазначене, представник позивача просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» суму заборгованості в розмірі 19345,20 гривень та судові витрати, які складаються з: сплати судового збору в сумі 2422,40 гривень; оплати професійної правничої допомоги адвоката в сумі 7000,00 гривень. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29.05.2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд даної справи за відсутності представника позивача, щодо винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; він не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.04.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-9728921, який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) 70853 і був надісланий на номер мобільного телефона [PERSON] , містить реквізити та підписи сторін. Відповідно до підпункту 1.1 договору кредитор надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. На підставі підпунктів 1.2, 1.3 договору сума кредитного ліміту складає 6000 грн., тип кредиту - кредитна лінія. Строк дії кредитної лінії 360 днів, позичальник зобов`язується повернути кредит 13 квітня 2025 року. Пунктом 1.4 договору визначено, що позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме на 13 травня 2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії. Відповідно до пунктів 1.5 тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пункту 1.5.1 Стандартна процентна ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору. Згідно до пункту 1.6 договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 600 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 договору, тобто в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 13 квітня 2025 року. Істотні умови договору кредитної лінії №00-9728921, укладеного між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] містяться безпосередньо у цьому договорі, підписаному відпоповідачем одноразовим ідентифікатором 70853. Одночасно з підписанням цього договору [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту та графік платежів. За змістом пункту 2.8 договору передбачено, що дата надання/видачі кредиту 18.04.2024 року, сума кредиту 6000 грн. перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки № [NUMBER] . За інформаційною довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» від 30.10.2024 №1289/10 повідомлено, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція видачі 18.04.2024 року на карту № [NUMBER] в сумі 6000 грн. (номер транзакції 41345-64263-72103). Згідно відомостей АТ «Універсал банк» від 11.08.2025 року, наданих на виконання ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 22.07.2025, встановлено, що в АТ «Універсал банк» емітована карта № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону за платіжною карткою та знаходиться в анкетних даних [PERSON] . За період з 18.04.2024 по 23.04.2024 на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 6000 грн. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. 21.10.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-9728921 від 18.04.2024, що підтверджується наявним у матеріалах справи договору факторингу та реєстру боржників. Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 року підтверджено перехід боргових зобов`язань [PERSON] до позивача за кредитним договором №00-9728921 від 18.04.2024 на загальну суму 19345,2 грн. Як вбачається із виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-9728921 від 18.04.2024 року, заборгованість відповідача станом на 04.05.2025 року, становить 22345,20 гривень, яка складається з: 6600 гривень - прострочена сума заборгованості за кредитом; 12745,20 гривень - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 3000,00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Правовою підставою заявлених ТОВ "ФК «Ейс" вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення. Як вбачається із матеріалів справи, укладений [PERSON] кредитний договір, укладений в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника [PERSON] відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Підписанням цього договору [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений на сайті кредиторів з повною інформацією щодо позикодавця та його послуг, яка розміщена на його сайті. Відповідно до частин 1,3,4,7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналого власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналого власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Досліджені судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання [PERSON] умов договору. Розрахунок заборгованості по кредитному договору та виписки по рахунку підтверджують існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, які відповідачем не спростовані жодними доказами. Доказів того, що [PERSON] сплатив заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. З урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Також судом встановлено, що за наявним у матеріалах справи, за кредитним договором право вимоги перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Ейс», що підтверджується договором факторингу укладеного між ТОВ «Макс Кредит» та позивачем. Отже, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли за кредитним договором №00-9728921 від 18.04.2024 року, укладеним між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] , після відступлення права вимоги за цим договором позивачу на умовах договору факторингу. Внаслідок невиконання зобов`язання за кредитним договором №00-9728921 від 18.04.2024 року, заборгованість відповідача станом на 04.05.2025 року, становить 22345,20 гривень, яка складається з: 6600 гривень - прострочена сума заборгованості за кредитом; 12745,20 гривень - прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 3000,00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями. Доказів виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №00-9728921 від 18.04.2024 року матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №00-9728921 від 18.04.2024 року, укладеним між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] , право вимоги за яким за договором факторингу перейшло до ТОВ «ФК «Ейс», позивачу у справі, у вказаному розмірі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 22.05.2025. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень, то суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20. Судом встановлено, що адвокат Тараненко А.І. надавав позивачу ТОВ «ФК «Ейс» правову допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №07/04/25-02, укладеного 07.04.2025 між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «Ейс» та Додаткової угоди до нього №6 від 07.04.2025. Надання правничої допомоги також підтверджується додатком № 1 до договору про надання правової допомоги №07/04/25-02, від 07.04.2025 - протоколом погодження вартості послуг та ктом прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 року. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанова Верховного Суду у справі №908/2702/21 від 12.01.2023). На підставі пункту 1, 2, 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позову ТОВ «ФК «Ейс», судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на [PERSON] . Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе стягнути розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

Outcome: approved