Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона та відповідач [PERSON] з 27.12.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2017 року було розірвано. Батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2017 року було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 355 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на теперішній час значно зросли ціни на продукти харчування, речі та послуги порівняно із 2017 роком, а тому аліменти у розмірі 1\~355 грн. не відповідають реаліям сьогодення, оскільки на зазначені кошти неможливо забезпечити проживання дитини на один місяць. Вказаних грошових коштів об`єктивно не вистачає для задоволення навіть мінімальних потреб дитини, враховуючи її вік. Окрім того, зазначена сума меншою ніж прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2024 рік. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду та просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 355 грн., і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 03.02.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Авраменка А.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому він позовні вимоги визнав частково, просив суд стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заперечень зазначив, що на теперішній час відповідач по справі перебуває у шлюбі із [PERSON] , який було зареєстровано 28.04.2018 року. У вказаному шлюбі у відповідача народився син [PERSON] , [INFO] . Таким чином, на утриманні відповідача є син від іншого шлюбу та його дружина, оскільки дитині ще не виповнилось і двох років. Окрім цього, батько відповідача має ІІІ групу інвалідності з 01.07.2024 року. На день подання відзиву відповідач офіційно не працює та знаходиться у пошуках роботи, оскільки у м. Нікополі вакансій для роботи небагато через постійні обстріли та скорочення штату на заводах, підприємствах та організаціях. На сьогоднішній день непостійний та мінливий дохід відповідача витрачається на утримання сина, дружини та батька, а також на щоденні потреби, оплату комунальних послуг, житла, необхідного одягу, продуктів, медикаментів, тощо. Рухомого чи нерухомого майна відповідач не має. При ухваленні рішення представник позивача просив врахувати зазначені обставини, а також те, що відповідач згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 10.02.2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій вона просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що народження дитини в іншому шлюбі впливає на його матеріальне становище. Так само не надано доказів, які підтверджують, що батько відповідача є інвалідом ІІІ групи, перебуває на його утриманні та потребує допомоги відповідача. Також звертає увагу суду, що відповідач є молодою, працездатною особою, не має вад здоров`я, які б зменшували його працездатність, взяв на себе відповідальність зі створення двох сімей та намагається жалітися перед судом про відсутність офіційної роботи, не будучи позбавленим можливості працевлаштуватися або стати на облік у центрі зайнятості. При цьому, при вказаних обставинах, відповідач знаходить кошти на укладення договору з адвокатським об`єднанням для отримання правової допомоги, яка, очевидно, надається не на безоплатній основі. Окрім того, позивачу відомо, що відповідач був призваний на військову службу під час мобілізації на період воєнного стану, отримував забезпечення військовослужбовця, самовільно залишав військову частину та на даний час переховується, що пояснює неможливість останнього офіційно працевлаштуватись. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2025 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено частково, вирішено витребувати у ГУ ДПС у Дніпропетровській області інформацію про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації відносно [PERSON] , а також витребувано у Міністерства оборони України інформацію щодо перебування відповідача [PERSON] на військовій службі під час мобілізації, в іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено. 01.04.2025 року до суду від ГУ ДПС у Дніпропетровській області надійшли витребувані докази. 01.07.2025 року до суду від Міністерства оборони України надійшли витребувані докази. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 13.06.2025 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] письмово просила судове засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~натомість його\~представник \~адвокат Авраменко\~А.В.\~письмово просив\~розгляд справи\~проводити за\~відсутності сторони\~відповідача.\~Також у\~судовій промові\~представник зазначив,\~що позивача\~завертаючись до\~суду з\~позовом про\~зміну способу\~стягнення аліментів\~фактично звернулася\~з вимогою\~про збільшення\~розміру аліментів.\~Звернув увагу,\~що обов`язок\~утримувати дитину\~лежить на\~обох батьках.\~Посилання позивача\~на попередньому\~судовому засіданні\~про стан\~здоров`я дитини\~не мають\~відношення до\~предмету даного\~спору. Сторона позивача не заперечує проти обов`язку утримувати дитину, однак просить суд врахувати баланс інтересів обох дітей та сімейний стан відповідача. Розмір аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх доходів є достатнім для забезпечення інтересів дитини та з огляду на те, що відповідач є військовослужбовцем і на початку вересня 2025 року повернувся і свою військову частину, що підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29.07.2025 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та всі додані до неї документи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується цивільний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 27.12.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7), який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2017 року було розірвано (а.с. 9-11). Батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2017 року було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 355 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9-11). Малолітня дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] 28.04.2018 року зареєстрували шлюб (а.с. 39). Батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 40). Батьками відповідача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 43). Відповідач [PERSON] 04.03.2022 року був призваний на військову службу до військової частини [NUMBER] , згідно відповіді Міністерства оборони України на запит суду. Відповідно до копії ухвали Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29.07.2025 року у справі № 932/7301/25 клопотання обвинуваченого [PERSON] про звільнення його від кримінальної відповідальності було задоволено, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України, для продовження проходження військової служби, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 42024052210002795, відносно [PERSON] , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.\~407\~КК України було закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст.\~284\~КПК України та зобов`язано [PERSON] невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання даної ухвали законної сили, прибути до військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України для продовження проходження військової служби. Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами у вказаній справі, суд зазначає наступне. Положеннями ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, «вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження». Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Положеннями частини 3 статті 181\~СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішення суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, вимога позивача про перехід зі стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) є зміною способу стягнення аліментів, а не збільшенням розміру аліментів. Аналогічну правову позицію висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 16.06.2021 року у справі № 643/11949/19, за положеннями ст.\~192\~Сімейного кодексу\~України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ці ж самі положення закріплено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно із ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як було з`ясовано судом, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2017 року, становить 1 355 грн., щомісячно. Разом з тим, статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум становить 3 196 грн. Вирішуючи питання про зміну способу стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача, яка вказує, що на те, що відповідач є здоровою, працездатною особою, отримує стабільний заробіток, а раніше визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі наразі не є достатнім для утримання доньки та не в повній мірі забезпечує матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку. Суд погоджується із мотивами, зазначеними у позовній заяві, при цьому враховує позицію відповідача, який не заперечував щодо зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від заробітку, проте заперечував щодо розміру аліментів, зазначивши, що готовий сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки його заробітку. В обґрунтування неможливості сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку відповідач зазначив, що на його утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу, дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та його батько, який є інвалідом ІІІ групи. При цьому, відповідач у повній мірі усвідомлює свій обов`язок щодо утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що фактичне виховування дитини одним із батьків створює додаткове навантаження з її догляду та виховання, а не лише її утримання, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва з батьків для розвитку дитини. Як підтверджується матеріалами справи, на теперішній час відповідач проходить службу у військовій частині [NUMBER] та отримує стабільний дохід. Таким чином, суд встановив, що матеріальний стан відповідача з 2017 року покращився. Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу, дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною та його батько, який є інвалідом ІІІ групи, суд до уваги не приймає, оскільки примусового стягнення із відповідача на утримання вказаних осіб не проводиться, відповідних доказів матеріали справи не містять. При цьому, суд звертає увагу, що факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові КЦС від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20. У постанові від 16.09.2020 року у справі № 56/2017/19 Верховний Суд вказав, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування. При визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та, з урахуванням матеріального становища сторін, виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідач знаходиться в працездатному віці та не є особою з інвалідністю, а тому має можливість організувати своє життя таким чином, щоб забезпечити належні умови проживання та утримання своєї дитини і сплачувати аліменти в законодавчо визначеному мінімальному розмірі, про що просить позивач. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Враховуючи вищевикладене, оскільки дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, з урахуванням встановлених обставин по справі, віку дитини, висновків про матеріальне становище відповідача, розміру прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення визначених раніше судом аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку та стягнути із відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повнолітня дитини. Суд роз`яснює позивачеві, що згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про зміну розміру аліментів на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved