Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (надалі - позивач, кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1461-2086 продукту "CreditKasa" від 18.10.2024 (надалі - кредитний договір) у розмірі 24059/70 грн та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір. Позивач надав кредит, а відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами не виконує, що є підставою для стягнення заборгованості. 24 червня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 22 липня 2025 року, суд відклав на 13 серпня 2025 рік, не зміг повідомити відповідача про відкриття провадження у справі та про місце, дату та час судового засідання, оскільки ТУ ДСА у Львівській області не забезпечила суд поштовими марками. Судове засідання, призначене на 13 серпня 2025 року, суд відклав на 01 вересня 2025 рік, оскільки це була перша неявка відповідача, повідомленого належним чином, і який не проінформував суд про причини неявки. Відзиву не подав. В судове засідання, призначене на 01 вересня 2025 рік, сторони не з`явилися. Явка учасників справи не визнавалась обов`язковою. Позивач повідомлений про дату та час судового засідання через електронний суд. До позовної заяви долучено клопотання від 16.06.2025 року, в якому міститься прохання про розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач повідомлений про дату та час судового засідання шляхом скерування поштового рекомендованого відправлення з повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання (штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 0610274214638). Судова повістка прибула 20.08.2025 року в пересувне відділення за адресою та графіком надання послуг в населеному пункті Верхній Лужок і з того часу відомостей про її подальшу долю АТ «Укрпошта» не надала. Направлення повістки рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки її отримання адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18). У справі "Гарячий проти України" (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції. Крім того, суд скерував судову повістку на електронну адресу відповідача, яка зазначена в позовній заяві. Також суд розмістив повідомлення про місце, дату та час судового засідання на сайті суду. Отже, суд вжив всі можливі заходи для забезпечення права учасників справи бути повідомленими про дату, час і місце розгляду справи та брати особисту участь в судових засіданнях. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 18 жовтня 2024 року між кредитором та відповідачем укладено кредитний договір. Відповідач зобов`язався надати кредитні кошти у розмірі 7700,00 грн. (пункт 4.1. кредитного договору) на строк 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальникові, дата повернення кредиту - 17.10.2025 рік ( пункт 4.13. кредитного договору). Мета отримання кредиту - для задоволення особистих потреб ( пункт 2.4. кредитного договору) . Детальні терміни ( дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в графіку платежів, що є невід`ємним додатком №2 до цього договору. Сплата процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше дат, які є останіми днями відповідних базових періодів ( п. 1.1. ( визначення базового періоду), 4.9. кредитного договору). Позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит в останній день календарного строку кредитування ( п. 5.1. кредитного договору). Дата повернення кредиту - 17.10.2025 рік ( п. 5.1., додаток №2 кредитного договору). Дата сплати комісії - 14.11.2024 року ( додаток №2 кредитного договору). Стандартна процентна ставка становить 1,0 % за кожен день користування кредитом та застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору і 0,75% за кожен день користування кредитом та застосовується у період з 181 дня календарного дня дії договору і до закінчення строку його дії або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту ( до тієї з зазначених дат, яка настане раніше)( п. 4.10. кредитного договору). Комісія за видачу кредиту становить 15% від суми виданого кредиту ()( п. 4.11. кредитного договору). У разі порушення строків сплати процентів та суми кредиту, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцеві штраф у розмірі 5000% від розміру простроченої заборгованості, який визначається відповідно до умов договору, але не більше суми у розмірі 490,00 гривень ( п. 8.3. кредитного договору). Перед укладенням договору було здійснено дистанційну ідентифікацію та верифікацію відповідача відповідно до п.3.5. кредитного договору. Кредит надається шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п. 4.6. кредитного договору). Дата надання кредиту: 19.02.2024 року ( п. 4.2. кредитного договору). Номер особистого електронного платіжного засобу позичальника - [NUMBER] ( розділ 13 кредитного договору). У разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або комісії за видачу кредиту на строк понад один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати повернення кредиту, що встановлена п. 4.13. кредитного договору ( п.8.4. кредитного договору) Кредитний договір містить і інші умови, пов`язані з його укладенням та виконанням. Позивач підписав кредитний договір кваліфікованим електронним цифровим підписом 18 жовтня 2024 року Відповідач підписав кредитний договір електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором А0700) 18 жовтня 2024 року. Одноразовий пароль А0700 кредитор відправив на номер телефону позичальника у ІТС кредитора відповідно до п. 3.8. кредитного договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 18 жовтня 2024 року відповідач електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором А0700) підтвердив ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту "CreditKasa". На виконання п. 4.6. кредитного договору 18.10.2024 року позивач перерахував кошти відповідачу в розмірі 7700,00 грн на платіжну картку [NUMBER] через систему платежів LiqPay, що підтверджується повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 09.05.2025 року та довідкою позивача про перерахування суми кредиту №1461-2086 від 18.10.2024 року, [PERSON] . 13.05.2025 року позивач скерував на адресу відповідача вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, що підтверджується копією вимоги вих. №1461-2086/в та копією списком поштових відправлень №20562-16-17. Вимагав від позичальника сплатити заборгованість за кредитом на банківські реквізити позичальника. Попередив, що у разі невиконання буде змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості. Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована позивачем, станом на 07.05.2025 рік становить 24059,70 грн, з яких заборгованість по основному боргу - 7700,00 грн., по процентам - 14714,70 грн, по комісії - 1155,00 грн та по штрафу - 490,00 грн. Проценти нараховані до 30.04.2025 року (включно). Позивач зареєстрований як юридична особа, основним видом діяльності якої є кредитування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Свідоцтвом № ІК №116 від 01.08.2013 підтверджується, що позивач зареєстрований як фінансова установа. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. Кредитор виконав належним чином взятий на себе обов`язок надати кредит, що підтверджується повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 09.05.2025 року та довідкою позивача про перерахування суми кредиту №1461-2086 від 18.10.2024 року, [PERSON] . У цих документах зазначені дата видачі, суму кредиту, номер договору та номер платіжної картки. Цей номер платіжної картки відповідає номеру платіжної картки, яку зазначив відповідач в кредитному договорі. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повертав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумою заборгованості по тілу кредиту, процентів, комісії та штрафу, оскільки відповідач не надав доказів щодо їх повного чи часткового погашення, а здійснений розрахунок відповідає умовам договору. Позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту у зв`язку з порушенням відповідачем умов сплати процентів та комісії, сума кредиту 7700,00 грн підлягала достроковому поверненню, а тому вимога про стягнення основного боргу (тіла кредиту) підлягає до задоволення. Суд перевірив правильність розрахунку заборгованості по процентах, нарахованих відповідно до п. 4.10. кредитного договору та погоджується з ним. А тому вимога про стягнення заборгованості по процентам в розмірі 14714,70 грн підлягає до задоволення. Суд також погоджується із розрахованою сумою заборгованості за комісією. 7700 грн ( сума кредиту) Х 15% (розмір комісії) /100%= 1155 грн. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право фінансових установ встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Згідно послідовності дій при укладення кредитного договору позивачем вчинялися дії щодо підготовки та оброблення документів, а тому він має право на отримання комісії з позичальника за ініціювання кредиту. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 756/6038/20 від 12 квітня 2022 року. А тому вимога в частині стягнення несплаченої комісії за видачу кредиту в розмірі 1155 грн підлягає до задоволення. Однак суд не погоджується з аргументами позивача про відновлення права кредитора стягувати неустойку та вважає, що вона не підлягає стягненню з відповідача з таких підстав. Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: " У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) ". Цим же законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону". Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". В подальшому Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем". Цим же Законом п. 6-1 був виключений. Тобто, Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки (штрафу, пені) в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки (штрафу, пені) не передбачено. Водночас п. 18 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі № 334/3161/17 ( п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року). А тому суд вважає, що до штрафу за кредитним договором, датою укладення якого є 18.10.2024 року, застосуванню підлягає п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Отже, штраф в розмірі 490,00 грн підлягає списаню кредитодавцем. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 23 569,70 грн, з яких заборгованість по основному боргу - 7700,00 грн, по процентам - 14714,70 грн та по комісії - 1155 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 2422,40 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 23 569,70 грн, що становить 97,96 % (23 569,70 грн х 100 %/24059,70 грн), а тому судовий збір у пропорційному розмірі 2372,98 грн потрібно покласти на відповідача

Outcome: partial