Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

10.09.2024 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які в остаточній редакції зводяться до наступного, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕЛАН ЮА» суми нарахованих, але невиплачених коштів, які належать працівнику при звільненні, зокрема: компенсацію за невикористану відпустку за період 2018, 2019 роки та з 01 січня 2020 року по 08 липня 2020 року у розмірі 15713,04 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 03.10.2007 року по 08.07.2020 року [PERSON] працював на різних посадах у ТОВ «АВЕЛАН ЮА», яке на момент прийняття на роботу позивача мало назву Товариство з обмеженою відповідальністю «Січ ЛТД». Стаж роботи на підприємстві відповідача підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Підставою для звернення до суду позивача є стягнення компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку у розрахунку, що передбачена КЗпП. Позивач зазначає, що будучи звільненим по переведенню з останньої посади, служби начальника охорони, не отримав відповідної компенсації та інших платежів, які передбачені законодавством. Наказом відповідача №39-к від 08.07.2020 року, позивача було звільнено з посади начальника охорони, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП. Станом на сьогодні позивач не в змозі надати безпосередньо копію цього наказу, у зв`язку з його відсутністю. Однак при звільненні з посади позивачу не було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за повний 2018, 2019 роки та з 01.01.2020 року по 08.07.2020троку. Всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника, оскільки чинне трудове законодавство України прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При відсутності первинних документів, які підтверджують розмір необхідної до сплати компенсації за невикористану щорічну відпустку у період з 2018, 2019 роки та з 01.01.2020 року по 08.07.2020 року по день звільнення позивачем було самостійно, на підставі банківської виписки з AT КБ «ПриватБанк» та довідки про доходу з податкового органу, табелів обліку робочого часу за період 2018, 2019 роки та з 01.01.2020 року по 08.07.2020 року, по день звільнення самостійно проведено розрахунок необхідної до сплати суми. Виходячи з наявних документів позивачем у період з 2018, 2019 роки та з 01.01.2020 року по 08.07.2020 року, по день звільнення від відповідача при звільненні він мав отримати 15713,04 грн. Так як позивачем на день подання цього позову фактично не отримано розрахунок нарахованих, але невиплачених сум, які мають йому бути сплачені при звільненні, фактичне обчислення строку подання цієї позовної заяви не почалося. Звертає увагу суду, що позивач неодноразово намагався вирішити дане питання у позасудовому порядку, однак марно. Просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕЛАН ЮА» суми нарахованих, але невиплачених коштів, які належать працівнику при звільненні, зокрема: компенсацію за невикористану відпустку за період 2018, 2019 роки та з 01 січня 2020 року по 08 липня 2020 року у розмірі 15713,04 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] , надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити та дану справу розглянути справу без його участі. Відповідач ТОВ «АВЕЛАН ЮА», повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач ТОВ «АВЕЛАН ЮА», своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно трудової книжки [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній у період з 03.10.2007 р. по 08.07.2020 р. (наказ №39-к від 08.07.2020 р., п.5 ст.36 КЗпП) працював на підприємстві ТОВ «АВЕЛАН ЮА» (колишня назва «Січ ЛТД») (а.с.7-9). Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Закон України «Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Згідно зі статтею 4 Закону «Про відпустки» встановлено такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (ст.ст. 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (ст. 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (ст. 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (ст. 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ст.18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (ст.18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ст. 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (ст.ст. 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки»). Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Вищезазначене вказує на те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Судом встановлено, що відповідачем не було належним чином та в строки визначені законом виплачено всі належні позивачу суми при звільненні, зокрема це компенсація за невикористану відпустку за період 2018, 2019 роки та з 01.01.2020 року по 08.07.2020 року, по день звільнення. Суд вжив заходів з витребування від відповідача інформації про кількість днів щорічної відпустки за 2018 р., 2019 р., 2020 р. відносно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , трудовий договір, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авелан ЮА», довідку про розмір невиплаченої компенсації за відпустку та середню заробітну плату і середньоденну заробітну плату за 2018 р., 2019 р., 2020 р., проте відповідач неодноразово проігнорував постановлену з цього приводу судом ухвалу від 06.02.2025 р. При відсутності первинних документів, які підтверджують розмір необхідної до сплати компенсації за невикористану щорічну відпустку у період з 2018, 2019 роки та з 01.01.2020 року по 08.07.2020 року, по день звільнення, суд бере до уваги самостійно розрахований позивачем розрахунок розміру невиплаченої компенсації за відпустку, на підставі банківської виписки з AT КБ «ПриватБанк» та довідки про доходу з податкового органу, табелів обліку робочого часу за період 2018, 2019 роки та з 01.01.2020 року по 08.07.2020 року, так як такий не спростований відповідачем. За приписами статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відтак, зважаючи на те, що під час звільнення з позивачем йому не було компенсовано невикористані відпустки, середня заробітна плата за задекларовані у позовній заяві 355 днів становить 66406,40 грн. Розрахунок середнього заробітку проведено позивачем у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок). Відповідно до абзацу першого пункту 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Згідно з абзацом першим пункту 7 Розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Заробітна плата позивача за 12 місяців, що передували звільненню, згідно з наданими ним доказами становить 66406,40 грн. Таким чином, сума середньої заробітної плати за цей час становить: 66406,40 : 355 = 187,06 грн. Таким чином, на дату звільнення сума компенсації позивачу за невикористану відпустку становить: 187,06 грн. х 84 календарних дні = 15713,04 грн., яку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому судові витрати у вигляді судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 1571,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved