Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом, в якому заявлено такі вимоги: -Визнати недійсною відмову від спадщини на користь відповідачки; -Встановити факт спільного проживання позивачки та [PERSON] на день його смерті; -Визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовує свій позов тим, що [INFO] помер її син, [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] . Протягом 6 місячного строку [PERSON] відмовилась від спадщини на користь своєї родички, відповідачки [PERSON] , але вважає що помилилась та просить суд визнати відмову від спадщини на користь відповідачки недійсною, встановити факт спільного проживання позивачки та [PERSON] на день його смерті, а також визнати за нею право власності на спірне майно. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.11.2024 було відкрито провадження у справі у загальному позовному провадженні. Відповідачем було подано суду відзив на позовну заяву, в якому відповідачка в особі свого представника заперечила проти задоволення позову, зазначила про те, що [PERSON] є племінницею [PERSON] . Відповідачка почала близько спілкуватись з позивачкою наприкінці грудня 2018 року після того, як вона з`явилась на похорон її батька [PERSON] , рідного брата позивачки. Відтоді [PERSON] почала дзвонити Позивачці кожного дня, і вони іноді зустрічались. Після смерті [PERSON] відповідачка намагалась підтримати [PERSON] . У червні 2022 року позивачка самостійно звернулася до [PERSON] по телефону та запропонувала їй приїхати до Харкова та вступити в спадщину після смерті її сина (двоюрідного брата Відповідачки), бо спливав термін. [PERSON] не вчиняла ніякого впливу на її рішення, Позивачка свідомо цього хотіла. Розмов та будь-яких домовленостей про складання договору довічного утримання, спадкового договору тощо між Відповідачкою та Позивачкою при цьому не велося. Позивачка відмовилась від спадщини на користь відповідачки без будь-якого примусу та умов, тож вважає, що є законною власницею квартири [ADDRESS] . Позивачкою подано відповідь на відзив, в якому вона зазначила про те, що у відзиві факти, які мали місце щодо оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] є перекрученими, вважає, що відповідачака використала її в своїх інтересах і не уклала угоду, щодо утримання позивачки, яка б передбачала конкретні обов`язки. Третьою особою - Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою подано пояснення в якому зазначено, що у вирішенні спору третя особа покладається на розсуд суду, просили розглянути справу за відсутністю представника. Також, Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою, надано суду копію спадкової справи №196/2022. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.04.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивачка та її представник підтвердили позовні вимоги, надали відповідні пояснення. Позивачка зазначила, що [INFO] в місті Харкові помер її син [PERSON] , який був зареєстрований і проживав в квартирі [ADDRESS] . На момент його смерті позивачка зазначила, що проживала разом із сином. Після смерті сина залишилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка належала сину на праві власності на підставі договору дарування від 09.10.2010 року, за яким позивачка своєму сину подарувала зазначену квартиру. Після смерті сина була єдиним спадкоємцем першої черги за законом. На день смерті сина він не перебував у шлюбі, дітей не мав, ми разом з сином проживали однією сім`єю, син також утримував позивачку. Після смерті сина, позивачка залишилась одна, була розпачі. Відповідачка по справі є племінницею [PERSON] , вони не підтримували близьких відносин, але позивачка повідомила її про смерть сина, її двоюрідного брата, і вона стала допомагати їй в організації похорону. Після похорону сина позивачка продовжила проживати в його квартирі. З початку повномасштабного вторгнення, 24 лютого 2022 року позивачка разом з собакою сина стали мешкати в підвалі будинку 20/8, постійну допомогу їй надавали сусіди. Коли вже стікав 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, [PERSON] взялась допомогти, повезла позивачку на консультацію та подачу заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, де було встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена в 4 Харківський державній нотаріальній конторі, оскільки до нотаріальної контори надійшла претензія кредитора АТ «Ідея Банк» до спадкоємців [PERSON] , через що позивачка та відповідачка разом звернулись до цієї нотаріальної контори. Спочатку позивачка мала намір прийняти спадщину, сплатила із власних коштів вимогу банку, у сумі 9132,40 грн, провела оплату за реєстрацію заяви про прийняття спадщини. Але потім, вирішила, що самостійно не зможе фінансово оформити спадщину, утримувати квартиру та самостійно вирішувати всі питання свого життя, покладаючись на родинні почуття до відповідачки і її родинні почуття до [PERSON] , вирішила відмовитись від спадщини на її користь. Нотаріус 4 Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. порекомендувала позивачці не вирішувати ніякі питання зі спадщиною одразу, вмовляла позивачку не відмовлятись від спадщини, роз`яснювала про наслідки подачі заяви про відмову від прийняття спадщини. Однак, позивачка після спілкування з відповідачкою та приватним нотаріусом, яка на думку позивачки є подругою [PERSON] , повернулась до державної нотаріальної контори та оформила відмову від спадщини на користь [PERSON] , а [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті її сина, як двоюрідна сестра. Після спливу практично двох років після відмови від спадщини, [PERSON] дійшла думки про те, що помилилась щодо наслідків правочину, який вчинила, а саме щодо того, що її родичка [PERSON] буде про неї піклуватись та допомагати морально та матеріально. Жодних з цих дій від [PERSON] не було, вона надавала їй кошти, однак не у якості допомоги, а в якості позики, яку [PERSON] завжди повертала. При цьому позивачка продовжує проживати у квартирі, яку хоче оформити у власність [PERSON] , тиску на неї відповідачка не чинить, з питанням щодо оформлення реєстрації місця проживання у спірній квартирі позивачка до відповідачки не зверталась. Вважає, що при оформленні відмови від спадщини мала місце помилка щодо укладеного правочину, якої вона припустилась, оскільки перебувала в тяжкому психологічному стані викликаному смертю єдиного сина та війною. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов, зазначив, що [PERSON] була обізнана про суть правочину щодо відмови від спадщини, перебувала та перебуває в здоровому розумі, відповідачка не відмовляється підтримувати [PERSON] , не буде заперечувати проти продовження її проживання у квартирі, однак вважає, що має право на квартиру від якої відмовилась [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила що є сусідкою позивачки, проживають рядом близько 24 років, на момент смерті [PERSON] позивачка проживала разом із сином. Наразі про [PERSON] піклуються лише сусіди, коли почалось повномасштабне вторгнення [PERSON] дзвонила по телефону [PERSON] її племінниці [PERSON] та хотіли домовитись про те, щоб [PERSON] забрала позивачку до себе, бо всі сусіди виїжджали з будинку в зв`язку із обстрілами, зазначає, що позивачка погано чує, тож навіть не чує коли оголошують тривогу. Особисто свідок [PERSON] ніколи не бачила, всю допомогу яка необхідна, позивачці надають сусіди. Допитані у судовому засіданні свідок [PERSON] та свідок [PERSON] зазначили, що є сусідами позивачки, про обставини справи не знають, але знають про те, що [PERSON] на момент смерті її сина проживала разом з ним, проживає наразі одна та потребує допомоги, яку їй надають сусіди. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [INFO] в місті Харкові помер [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований і проживав в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] . Позивачка, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] , копію свідоцтва про розірвання шлюбу з батьком сина - [PERSON] [NUMBER] , після розірвання шлюбу їй було присвоєне дошлюбне прізвище [PERSON] . Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа №196/2022 Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою на підставі заяви кредитора АТ «Ідея Банк», в якій було зазначено, що померлий [PERSON] має заборгованість перед банком у загальній сумі 9214,27 грн. Як зазначено позивачкою, та не заперечувалось відповідачкою, [PERSON] сплатила заборгованість сина перед банком та 21.06.2022 звернулась до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON] , подала заяву про це, однак ця заява не була зареєстрована. Після зазначених дій, як встановлено у судовому засіданні із пояснень відповідачки та представника позивача, позивачка та відповідачка разом поїхали до іншого приватного нотаріуса Варнікової Ксенії Вікторівни, послугами якої користувались вже раніше і [PERSON] і [PERSON] . Після консультацій у приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON] і [PERSON] повернулись до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори та склали такі заяви: [PERSON] склала заяву №775 від 21.06.2022 о 13-05, згідно з якої заявила про те, що відмовляється від спадщини після смерті свого сина [PERSON] на користь двоюрідної сестри спадкодавця [PERSON] ., а [PERSON] склала заяву №774 від 21.06.2022 о 13-00 про те, що вона приймає спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] . [PERSON] при підписанні заяви №775 від 21.06.2022 своїм підписом підтвердила те, що їй зрозумілий зміст документу, який вона підписала та його наслідки, заява повністю відповідає її волевиявленню. У судовому засіданні [PERSON] повністю підтвердила та ясно пояснила суду те, що вона розуміла зміст і наслідки відмови від спадщини, зміст правочину, та саме те, що вона відмовляється від спадкування, зокрема нерухомого майна, і що власником цього майна за умови такої відмови, стане [PERSON] , вона була готова до зазначених наслідків, сподівалась на те, що буде підтримувати з [PERSON] близькі стосунки. Нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, також, були їй роз`яснені всі правові наслідки відмови від спадщини. Як на нормативну підставу своїх вимог щодо визнання недійсної відмови від спадщини, позивачка посилалась на статті 229 ЦК України, як такий, що вчинено під впливом помилки та на ст. 233 ЦК України, як такий, що який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а також із посиланням на статтю 230 ЦК України, щодо введення в оману. Розглядаючи заявлені вимоги, суд зазначає таке. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини (згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України). Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 233 ЦПК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Суд установив, що відповідно до заяви [PERSON] №775 від 21.06.2022, вона, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовилася від належної їй частки спадкового майна, яка залишилася після смерті її сина [PERSON] , на користь [PERSON] . У цій заяві нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори роз`яснено її право відкликати цю заяву у строк, встановлений статтею 1273 ЦК України та зміст статей 1274, 1275 ЦК України. Позивачка, при оформленні відмови від спадщини, розуміла і природу цього одностороннього правочину, і свої права, і володіла інформацією про майно, від спадкування якого вона відмовлялась. В даному випадку, на переконання суду, мала місце помилка відповідачки не щодо правочину, а щодо її відносин з відповідачкою після такого правочину, що не має прямого стосунку саме до його правової природи та не може призводити до визнання такого правочину недійсним та порушувати законні права відповідачки на спадщину, яку вона прийняла. Згідно з частинами першою, п`ятою і шостою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивачка помилялась щодо відмови від спадщини, як правочину, також судом не встановлено будь-яких фактичних обставин, які б могли свідчити про введення позивачки в оману з метою подання нотаріусу заяви про відмову від спадщини. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у Постанові від 02.11.2021 у справі №303/2113/19 висловив правову позицію про те, що зміна думки щодо відмови від спадщини у зв`язку з невиконанням певних домовленостей надалі особою, на користь якої здійснена така відмова, не може бути достатньою підставою для визнання заяви про відмову від спадщини недійсною відповідно до положень статті 230 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Цей висновок Верховного Суду є тотожнім іншим висновкам Верховного Суду, висвітлених у постановах від 27 травня 2020 року у справі № 646/7092/17-ц (провадження № 61-37900св18) та від 11 лютого 2021 року у справі № 467/799/19 (провадження № 61-14559св20). Також, судом не встановлено вчинення правочину про відмову від спадщину під впливом тяжких обставин. Дійсно, смерть сина є тяжким горем для будь-якої людини, особливо якщо така смерть, як смерть [PERSON] є раптовою. Крім того, дійсно, ще більше ускладнились обставини, в зв`язку із агресією російської федерації проти України, яка розпочалась через півтора місяця після смерті сина позивачки. Водночас, суд зазначає, що відмова від спадщини була оформлена через 5 місяців після смерті сина, позивачка готувалась до оформлення спадкових прав, сплативши заборгованість перед кредиторами сина, і розглядала різні варіанти оформлення спадщини, консультувалась з нотаріусами, як з державним, так і з приватним., отже діяла розсудливо. Крім того, як зазначила позивачка, підставою для звернення до суду із позовом про визнання відмови від спадщини недійсною стало те, що відповідачка перестала з нею спілкуватись та опікуватись нею, її сподівання на підтримання стосунків не справдились. Таким чином, підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання недійсної відмови від спадщини, яка викладена в заяві, поданої 21.06.2022 до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори суд не вбачає. З урахуванням викладеного, також, відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] у частині визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] . Стосовно вимоги про встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] [INFO] на момент смерті [PERSON] , суд вважає зазначені вимоги таким, що підлягають задоволенню, оскільки факт спільного проживання позивачки та її сина на момент його смерті підтверджений показами свідків у судовому засіданні. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає таке. У відповідності до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, на користь позивача слід стягнути з відповідача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Судом задоволена одна позовна вимога з трьох, тож на користь позивача з відповідача підлягають стягненню 1211,00 грн. витрат на оплату судового збору. Також представником позивача надано докази на підтвердження витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачки пропорційно задоволеним вимогам. Стороною відповідача докази щодо судових витрат до закінчення судових дебатів не подавались, попередня сума судових витрат була визначена у відзиві на позов. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial