Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про захист прав споживача шляхом припинення бездіяльності, примусового виконання обов`язку в натурі, стягнення моральної шкоди. Позивач просить: припинити бездіяльність яка вчиняється відповідачем, яка порушує його права щодо ненадання йому, як споживачу, абонентської книжки оператора ГРМ для передавання показників газових лічильників по об`єкту споживача за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , ЕІС код [NUMBER]; примусити відповідача примусово виконати обов`язок в натурі щодо надання йому, як споживачу, абонентської книжки Оператора ГРМ для передавання показників газових лічильників по об`єкту споживача за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , ЕІС код [NUMBER], у триденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду заподіяну бездіяльністю яка порушує мої права три роки, з 01 червня 2022 року до 01 червня 2025 року - в сумі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень. Позов обґрунтовано тим, що його права, свободи і законні інтереси були порушені незаконною бездіяльністю з боку відповідача Дніпровської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", який незаконно, істотно порушуючи вимоги Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 Про затвердження Типового договору на розподіл природного газу в частині невиконання вимог пункту 3, частини 5.5. розділу V. «Порядок обліку природного газу, що передається Споживачу». Оператор ГРМ, яким є Дніпровська філія ТОВ «ГРМ України» не виконав вимоги законодавчого акту, не надав йому абонентську книжки з власної ініціативи, не надав йому абонентської книжки після того як позивач подав заяву з вимогою надати абонентську книжку, таким чином позбавивши його мого права і фактичної можливості надавати показники лічильників Оператору ГРМ до 05 числа включно та сплачувати рахунки оператора ГРМ за спожитий природний газ у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , особові рахунки: 1) № [NUMBER] , ЕІС-код [NUMBER] 2) [NUMBER], ЕІС-код [NUMBER]. 22 червня 2025 року позивач направив на офіційну електронну адресу Оператора ГРМ, яким є ДФ ТОВ «ГРМ У», E-mail: office.dp@grmu.com.ua, підписану заяву, в якій вимагав негайно надати особисто споживачу [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] , на підставі пункту 3, частини 5.5. розділу V. «Порядок обліку природного газу, що передається Споживачу» Постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 якою затверджено Типовий договір розподілу природного газу - абонентську книжку Оператора ГРМ, для можливості виконання обов`язку щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ. В разі не отримання абонентської книжки Оператора ГРМ, для можливості виконання обов`язку щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ - змушений буду невідкладно звернутись до суду. Станом на 28 липня 2025 року позивач не отримав ні абонентської книжки оператора ГРМ, ні відповіді на його заяву від 22 червня 2025 року. Позивач посилається на те, що бездіяльність Оператора ГРМ створила йому законну підставу звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, свобод і законних інтересів. Ухвалою суду від 30 липня 2025 року було відкрито провадження по даній справі. Представником відповідача подано відзив на позов, в якому представник товариства посилається на безпідставність вимог позивача. Просила у позові відмовити в повному обсязі. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 22.12.2003 року між позивачем та ВАТ «Дніпрогаз» був укладений Договір про надання населенню послуг з газопостачання. Текст Договору був затверджений Постановою НКРЕ 04.01.2000 № 1. Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз» згідно Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15 червня 1993 року №210/93 створене на підставі Рішення Державного комітету по нафті та газу від 11 березня 1994 року № 92 шляхом перетворення Державного підприємства по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз». У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року №514-VI, Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз» перейменовано у Акціонерне товариство «Дніпрогаз». АТ «Дніпрогаз» є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз», Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз», Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз». Повне найменування товариства: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» ЄДРПОУ - 20262860. ТОВ «Газорозподільні мережі України» було створено у вересні 2022р. рішенням Дочірньої Компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» з метою упорядкування та гармонізації газорозподільної системи України під єдиним брендом «ГАЗМЕРЕЖІ». Згідно Постанови КМУ №1335 від 25 листопада 2022 року «Про врегулювання питання використання газорозподільних систем або їх складових» ТОВ «Газорозподільні мережі України» передано в експлуатацію державні газорозподільні мережі. З 1 червня 2023 року згідно з Постановою НКРЕКП № 971 від 31 травня 2023 року провадження господарської діяльності з розподілу/доставки природного газу у Дніпрі та ряді населених пунктів Дніпровського району здійснює новоутворена Дніпровська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України». Постановою від 30.09.2015 № 2498 НКРЕКП затверджено Типовий договір розподілу природного газу, який є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Таким чином, правовідносини між сторонами, що склались з приводу надання, прийняття та сплати послуги з розподілу природного газу, регулюються вказаним Договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Відповідно до п.5.5 Типового договору Споживач, що є побутовим, який за умовами цього Договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ в один із таких способів: через особистий кабінет на сайті Оператора ГРМ; за телефоном; шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) Оператора ГРМ; на електронну адресу. Тобто, Типовим договором визначені чотири альтернативні способи передачі показників лічильника Оператору ГРМ, у тому числі шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку. Отже, пункт 5.5 Типового договору не покладає на відповідача будь-яких обов`язків, а стосується виключно обов`язку споживачів своєчасно передавати Оператору ГРМ показники лічильника газу в один із вищезазначених способів. Таким чином, у відповідача відсутнє зобов`язання забезпечувати споживачів абонентською книжкою, оскільки це не передбачено п.5.5 Типового договору чи будь-яким законодавчим актом. Окрім того, судом встановлено, що не зважаючи на відсутність в законодавстві обов`язку Оператора ГРМ забезпечувати споживачів абонентською книжкою, на вимогу позивача йому було виписано абонентську книжку та повідомлено про можливість отримати її особисто у Центрі обслуговування клієнтів за адресою: [ADDRESS] . Зазначений лист за Вих №ДнФ/100/1.5.4/4732-25 від 04.07.2025р. було направлено позивачу поштою. Повторно, про можливість отримання абонентської книжки було повідомлено споживача у листі № ДнФ/100/1.5.4/5379-25 від 01.08.2025р. У зв`язку з тим, що позивач не звернувся за абонентською книжкою особисто, її було направлено на адресу позивача в одному примірнику (14 аркушів) листом за Вих. №ДнФ/100/1.5.4/5681-25 від 15.08.2025р. При цьому слід зазначити, що відповідно до пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що так буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально- правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, пункт 5.5). Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У разі порушення суб`єктивного права особи, вона обирає спосіб захисту, за умови, що обраний нею спосіб відповідає критеріям належності та ефективності. Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року по справі N° 752/9104/18 зазначив, що неналежний спосіб захисту порушеного права, тобто такий, який не передбачений законом або договором (статті 5 16 ЦК України) не може бути ефективним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 р. по справі N925/642/19 (пункт 42), від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Правова природа бездіяльності полягає у невиконанні особою або органом певних дій, які вона повинна була і могла вчинити у зв`язку з покладеними на неї обов`язками і відповідно до чинного законодавства України. З огляду на наведене, суд може зобов`язати відповідача вчинити певні дії (виконати обов`язок в натурі) тільки у тому випадку, якщо виконання такого обов`язку чітко визначене законом, як обов`язок певної особи або органу. Якщо не має чіткої правової підстави в законодавстві, які б зобов`язували цю особу або орган вчиняти зазначені дії, то позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, судом не становлено факту порушення відповідачем прав позивача, заявлена вимога позивача щодо примушення відповідача примусово виконати обов`язок в натурі щодо надання позивачу абонентської книжки у триденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили є необгрунтованою. Відносно заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування. Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, вчинення протиправних дій щодо позивача, про що викладено вище, позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed