Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

На адресу Садгірського районного суду м. Чернівці надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», від імені якого діє представник, адвокат Овчаренко Руслан Вячеславович, до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у порядку суброгації у якій представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування у порядку суброгації в розмірі 227\~929 грн 19 коп та судові витрати у справі. Свої вимоги мотивує тим, що 06.09.2024 між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] був укладений договір страхування наземних транспортних засобів №051/510/000022, згідно з яким застраховано на випадок ДТП до 05.09.2027 транспортний засіб Land Rover Range Rover, реєстраційний номер [NUMBER] , 2024 року, страхова сума 2\~900\~000,00 грн, франшиза\~ 0. Вказує, що 15.12.2024 на автодорозі М-19, 485 км. +600 м м. Чернівці мала місце ДТП за участі транспортних засобів: Land Rover Range Rover, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Seat Alhambra, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Зазначає, що 07.01.2025 [PERSON] звернувся до свого страховика із заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР», що здійснювало ремонт. Вартість відновлювального ремонту склала 384\~729,19 грн та сплачена на рахунок «ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР», а отже ПрАТ «УПСК» виконало свої зобов`язання перед страхувальником по договору страхування. Оскільки [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні ДТП, до ПрАТ «УПСК» від [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] у розмірі 384\~729,19 грн. Однак, оскільки транспортний засіб, яким керував [PERSON] на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~ЕР-219753733 в ТДВ «СК «ГАРДІАН» (ліміт відповідальності 160\~000, 00 грн, франшиза 3200,00 грн), до ПрАТ «УПСК» перейшло право вимоги до ТДВ «СК «ГАРДІАН» в межах відповідальності - 156\~800, 00 грн (сума сплачена 19.05.2025), а до [PERSON] у розмірі, що перевищує межі відповідальності ТДВ «СК «ГАРДІАН». Оскільки страхового відшкодування виявилося недостатньо для повного відшкодування шкоди, з посиланням на ст. 1194 ЦК України, позивач вказує, що деліктне зобов`язання зберіглося до виконання свого обов`язку відповідачем відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Також просить вирішити питання судових витрат у справі, які стягнути із відповідача. Поряд із судовим збором 3\~418,94 грн, позивач також вказує про понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10\~000, 00 грн. Відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] до суду не надходив. Вказаний позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у порядку суброгації надійшов до Садгірського районного суду м. Чернівці засобами поштового зв`язку та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025 переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою від 16.07.2025, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, суддя прийняв зазначений позов до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи визначив проводити у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 05.08.2025. 28.07.2025 надійшла заява від представника позивача Дяченка В.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межам приміщення суду. Ухвалою суду від 05.08.2025 закрито підготовче провадження у справі № 726/2456/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування у порядку суброгації та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19 серпня 2025 року, яке визначено проводити дистанційно в режимі відеоконференції за участі представника позивача. У зв`язку із неявкою відповідача судове засідання у справі відкладено на 08.09.2025. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позов від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Поважних причин неявки суду не вказав, доказів їх існування не надав. Від представника позивача Дяченка В.О. 19.08.2025, у зв`язку із неявкою відповідача у справі, надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника ПрАТ «УПСК». Не заперечив щодо винесення заочного рішення у справі. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Згідно із положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов такого висновку. Суд встановив, що 15.12.2024 на автодорозі М-19, 485 км. +600 м м. Чернівці мала місце ДТП за участі транспортних засобів: Land Rover Range Rover, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та Seat Alhambra, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Відповідно до постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.02.2025 у справі № 725/12107/24 винуватим у ДТП визнаний [PERSON] (а.с.31). Також долучені копії схеми місця ДТП, пояснень учасників ДТП (а.с.2327-29). 06.09.2024 між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] укладений договір страхування наземних транспортних засобів №051/510/000022, згідно з яким застраховано на випадок ДТП транспортний засіб Land Rover Range Rover, реєстраційний номер [NUMBER] , 2024 року випуску. Строк дії договору з 06.09.2024 до 05.09.2027, страхова сума 2\~900\~000,00 грн, франшиза 0. Відповідно до умов договору знос деталей при визначенні розміру збитку не враховується, а сам матеріальний збиток визначається за цінами гарантійної СТО у офіційного дилера (а.с.5-11). 15.12.2024 [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою-повідомленням (автокаско) про ДТП та 07.01.2025 із заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР», що здійснювало ремонт (а.с.12-13). 03.01.2025 згоду на сплату страхового відшкодування на рахунок СТО надав Вигодонабувач за Договором страхування АТ «Ощадбанк», в заставі якого перебував пошкоджений транспортний засіб (а.с.14). 26.12.2024 складено Протокол технічного огляду колісного транспортного засобу та зафіксовано його пошкодження, в тому числі і за допомогою фотофіксації (а.с.17-20). Відповідно до Рахунку «ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР» № ПАсС-0000447 від 09.01.2025 вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 384\~729,19 грн (а.с.21-22). 15.01.2025 затверджено страховий акт (вартісний сертифікат) на суму 384\~729,19 грн і цього ж дня сплачено страхове відшкодування на рахунок «ТОВ «ВІДІ-ПАУЕР», на СТО якого мав здійснюватися ремонт пошкодженого транспортного засобу (а.с.23, 24). Таким чином ПрАТ «УПСК» виконало свої зобов`язання перед страхувальником [PERSON] за договором страхування наземних транспортних засобів №051/510/000022 та надало Акт виконаних робіт від 30.01.2025, що засвідчує проведення ремонту автомобіля в повному обсязі (а.с.25-26). Транспортний засіб, яким керував [PERSON] на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~ЕР-219753733 в ТДВ «СК «ГАРДІАН», що підтверджується витягом із бази даних МТСБУ. Ліміт відповідальності 160\~000, 00 грн, франшиза 3200,00 грн (а.с.32). 12.02.2025 за вих. №0533/03 ПрАТ «УПСК» звернулося із претензією до ТДВ «СК «ГАРДІАН» про відшкодування завданого збитку з вини [PERSON] (а.с.33). 19.05.2025 на рахунок ПрАТ «УПСК» від ТДВ «СК «ГАРДІАН» надійшло 156\~800,00 грн, відповідно до даних платіжної інструкції № 237353, а отже ТДВ «СК «ГАРДІАН» свої зобов`язання за полісом страхування виконало в повному обсязі (а.с.34). Невідшкодованими залишилися 227\~929,19 грн. Питання про знос не йде, оскільки пошкоджений автомобіль є 2024 року випуску. Позивач долучає надіслану заявлену до [PERSON] претензію про відшкодування на суму 227\~929,19 грн, з можливістю дисконту сплатою лише 180\~000,00 грн, однак доказів сплати цієї суми в добровільному порядку не надано. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить із таких правових норм. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Системний аналіз статті 22, статті 166, частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691дс15 Верховний Суд У країни дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком (за полісом обов`язкового страхування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика (за полісом обов`язкового страхування) не виник обов`язок відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №\~147/66/17. У даному випадку мова про знос не йде, оскільки пошкоджений автомобіль 2024 року випуску. У справі, яка переглядається, встановлено, що позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком (ТДВ «СК «ГАРДІАН») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу в межах ліміту відповідальності. У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Враховуючи викладене, установивши, що вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля Land\~Rover\~Range\~Rover,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~2024\~року випуску,внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування, суд доходить висновку, що позивач має право вимагати стягнення з [PERSON] різниці між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням, виплаченим його страховиком ТДВ «СК «ГАРДІАН». Правовідносини, які виникли між сторонами у спорі, є суброгацією (переходом прав потерпілого до страховика після виплати страхового відшкодування), а оскільки відповідач є особою, відповідальною за заподіяний збиток внаслідок ДТП, після виплати страхового відшкодування, позивач набув право суброгації до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Згідно із вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач в повній мірі знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому позов підлягає до задоволення. Щодо стягнення\~судових витрат, суд зазначає, що звертаючись з позовом позивач заявив вимогу про покладення судових витрат на відповідача. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із фактом задоволення позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 3\~418, 94 грн (а.с.45), підлягає до відшкодування відповідачем. Щодо стягнення із відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 10 000 грн суд зазначає таке. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження судових витрат у заявленому позивачем розмірі до суду подано: копію Договору № 1/07-2024 про надання правової (правничої) допомоги від 15 липня 2024 року, повноваження адвоката, Акт про надання правової (правничої) допомоги № 249 від 03.07.2025 у якому вказано про те, що вастість наданих послуг складає 10\~000 грн за 8 годин витраченого часу на підготовку та подачу позову до суду від імені позивача. Сплата вартості правових послуг підтверджується платіжною інструкцією № 162230258 від 03.07.2025. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 виклав правову позицію про те, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, а тому враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідач заперечень щодо витрат на правову допомогу до суду не подав, а тому на користь позивача належить стягнути із відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. На підставі наведеного ст. ст. 988, 993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України,

Outcome: approved