Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

10\~грудня 2024\~року адвокат\~Зачепіло З.Я.,\~яка є\~представником позивача\~ [PERSON] ,\~звернулася до\~Очаківського міськрайонного\~суду Миколаївської\~області із\~позовом до\~ [PERSON] ,\~в якому\~просила визначити\~місце проживання\~малолітньої доньки\~сторін:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] з батьком [PERSON] ,\~обґрунтовуючи позовні\~вимоги тим,\~що 07\~червня 2022\~року Очаківським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Миколаївському\~районі Миколаївської\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)\~між сторонами\~було зареєстровано\~шлюб,\~актовий запис\~№ 69.\~Від шлюбу\~у сторін\~народилася донька [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами не склалися, тому вони не проживають разом та в них виникли суперечки стосовно місця проживання та виховання їхньої спільної дитини, а також вони не досягли згоди стосовно визначення місця проживання дитини та їх участі у забезпеченні умов життя дитини. Донька проживає з матір`ю, проте у позивача з дитиною з народження зав`язався сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного, вони проводили багато вільного часу разом, однак відповідачка не бажає надавати час для спілкування з дитиною позивачу, тому йому емоційно важко сприймати такий стан речей. Він любить свою доньку та піклується про її майбутнє. Дитина потребує батьківського виховання та займає значне місце в його серці. Позивач повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про доньку, готовий узяти на себе обов`язок і відповідальність самостійного утримання і виховання дитини, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання та він не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю, але заперечує щодо постійного проживання разом з нею, оскільки це не буде відповідати інтересам дитини, так як мати веде неналежний спосіб життя. Посилаючись на викладене представник позивача просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Ухвалою від 24 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 13 березня 2025 року за клопотанням представника відповідачки було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей Нерубайської сільської ради. 24 березня 2025 року до суду від представника служби у справах дітей Нерубайської сільської ради надійшли письмові пояснення щодо предмету спору, в який представник зазначила, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 20 березня 2025 року встановлено, що шлюб між сторонами не розірвано, сторони проживають однією сім`єю, за однією адресою в орендованій однокімнатній квартирі, ведуть спільний побут, разом виховують малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тому враховуючи, що сторони проживають разом однією сім`єю, за однією адресою, що свідчить про те, що відповідно до ст. 19, 161 Сімейного кодексу України, дана ситуація не відноситься до розгляду органом опіки та піклування. 24 березня 2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідачки [PERSON] адвокатом Павлюк С.О. до суду направлені додаткові пояснення, в яких представник зазначила, що позов вони не визнають в повному обсязі, оскільки сторони перебувають у шлюбі, мешкають разом з дітьми в орендованій квартирі. Відповідачка постійно знаходиться поруч з дитиною, займається її вихованням та веденням домашнього господарства, оскільки позивач є діючим військовослужбовцем та має графік та режим проходження військової служби, який не дозволяє йому перебувати з дитиною постійно, як того вимагає вік дитини півтора року. Позивач зловживає своїм процесуальним правом, оскільки подав завідомо безпідставний позов, а саме позов за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України) з метою створення можливості для звільнення з військової служби (а.с 88-113). 08 квітня 2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Зачепіло З.Я. до суду надійшло заперечення на додаткові пояснення відповідачки, в яких представник позивача посилаючись на пропущення встановленим процесуальним законодавством строк для подання будь яких заперечень, щодо позовної заяви, тому вони не можуть бути враховані судом, крім того, позивач категорично не погоджується з твердженням відповідачки, що військова служба не дозволяє йому приділяти належну увагу дитині, оскільки перебування на військовій службі жодним чином не виключає його можливості виконувати батьківські обов`язки та брати участь у вихованні дитини. Тому вимоги викладені відповідачем у додаткових поясненнях є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України (а.с. 123-125). 16 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача [PERSON] адвокатом Жовтою А.С. до суду направлені письмові пояснення, в яких посилаючись на практику ВП Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини просила позовні вимоги задовольнити, оскільки проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них. Ухвалою від\~16\~квітня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні зазначала, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки вони не обґрунтовані та не підтверджуються належними доказами, в задоволені позову просила відмовити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Нерубайської сільської ради з позовом не згодна та зазначила, що позивач та відповідачка гарні батьки, вони разом проживають в невеликій однокімнатній квартирі, в якій створені гарні умови для проживання дітей, яких вони виховують. Представник третьої особи служби у справах дітей Очаківської міської ради надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачки, третьої особи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2022 року, який зареєстрований Очаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 69 (а.с. 5). [PERSON] , [INFO] , є донькою позивача та відповідачки, зареєстрована за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] , проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 серпня 2023 року (а.с. 7) та довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 5116-7001835118 від 13 липня 2023 року та № 5116-7001875723 від 30 серпня 2023 року (а.с. 64-65). Судом також встановлено, що позивач є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] (а.с. 96). Зазначені факти сторонами не оспорюються, а тому доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10\~ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і\~мати мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо своїх\~дітей.\~Предметом основної\~турботи та\~основним обов`язком\~батьків є\~забезпечення інтересів\~своєї дитини\~(ч.\~3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтями 141, 155 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Саме така позиція висловлена колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в аналогічних справах за позовом батька до матері дитини про визначення місця проживання дитини. Вказаний вище принцип 6 Декларації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю. Так, в судовому засіданні встановлено, що у теперішній час відповідачка [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] ,\~яку орендує\~її чоловік\~ [PERSON] (а.с. 64-65). Актом обстеження умов проживання малолітніх дітей від 20 березня 2025 року та протоколом бесіди від 19 березня 2025 року проведеної начальником служби у справах дітей Нерубайської сільської ради, встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проживають однією сім`єю, за однією адресою в орендованій однокімнатній квартирі ведуть спільний побут, разом виховують малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та належно виконують батьківські обов`язки відносно малолітніх дітей (а.с. 117-119). В силу\~ч.\~1\~ст.\~3\~Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. Цивільне судочинство здійснюється, зокрема, на засадах змагальності сторін та диспозитивності (п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.ч. 2, 3 ст.12 ЦПК України). Статтею\~ст. 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Законодавцем визначено, а саме ч. 1\~ст. 79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи наведене, а також те, що позивач не виконав свій процесуальний обов`язок, щодо доведення належними та допустимими доказами факт необхідності визначення місця проживання дитини саме з ним та виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК, за змістом яких у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, зокрема судовий збір, покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed