Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«СОЛВЕНТІС» (колишня назва ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ") звернулося до Березнівського районного суду Рівненської області з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 06.04.2020 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» Квашиним О.Ю. було подано Заявку на отримання кредиту № 1713465.Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 1713465 від 06.04.2020 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 7 000 грн. 09.10.2020 згідно умов договору факторингу №-3/10 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №1713465 від 06.04.2020 на користь ТОВ «Діджі Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджі фінанс» набуло право вимоги до відповідача. 24.01.2022 між ТОВ «Діджі фінанс» та ТОВ «ФК «Солвентіс» (колишня назва ТОВ «ФК « Пінг-Понг») укладено договір факторингу №1/15, відповідно до вимог якого та згідно додатку №1 до договору, набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Сума боргу відповідача становить 24850,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7000 грн.; заборгованість за відсотками 15751 грн.; заборгованість за комісією 2100 грн. Також, просить відшкодувати витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2025 року справу направлено за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова. 25.04.2025 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», яким змінено найменування Комінтернівського районного суду міста Харкова на Слобідський районний суд міста Харкова. 02.05.2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказану справу передано до провадження судді Слобідського районного суду міста Харкова Щепелевої Г.М. 05.05.2025 ухвалою судді прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено у судове засідання. 21.05.2025\~через систему\~«Електронний суд»\~до суду\~від представника\~відповідача \~надійшов відзив\~ на\~позовну заяву,\~в якому\~він просив\~відмовити у\~задоволенні позовних\~вимог посилаючись\~на те,\~що матеріали\~справи не\~містять копії\~договору факторингу\~№03/10,\~який би\~підтверджував перехід\~права вимоги\~від ТОВ\~«Мілоан» до\~ТОВ «Діджи\~Фінанс».\~В додатках\~до позову\~міститься лише\~Витяг Додатку\~до Договору\~факторингу №03/10\~від 24.01.2022\~року,\~з якого\~не можливо\~встановити перехід\~права вимоги\~до ТОВ\~«Діджи Фінанс».\~Позивачем не\~надано належних\~та допустимих\~доказів щодо\~пролонгації строку\~дії кредитного\~договору.\~Враховуючи узгоджений\~сторонами строк\~кредитування 15\~днів,\~а також\~відсутність належних\~та допустимих\~доказів щодо\~пролонгації строку\~дії кредитного\~договору,\~позовні вимоги\~про стягнення\~з [PERSON] \~процентів за\~користування кредитними\~коштами можуть\~бути заявлені\~лише в\~межах строку\~дії кредитного\~договору.\~Оскільки згідно\~з умовами\~Договору розмір\~кредиту становив\~7000\~грн,\~кредит було\~надано на\~строк 15\~днів,\~дату повернення\~кредиту і\~процентів зазначено\~як 21.04.2020,\~розмір процентної\~ставки 3\~%\~в день\~(210\~грн)\~(п.\~1.5.2.\~Договору),\~ представник\~відповідача вважає,\~що \~відповідач повинен\~був оплатити\~заборгованість за\~процентами у\~сумі 3150\~гривень (210\~х 15\~=\~3150\~грн).\~ Що\~стосується позовних\~вимог про\~стягнення комісії\~за надання\~кредиту,\~ці вимоги\~не підлягають\~задоволенню,\~бо стягнення\~комісії,\~пов`язаної\~з обслуговуванням\~безпосередньо цього\~кредиту,\~суперечать положенням\~статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів».\~До змісту\~кредитного договору\~були включені\~умови з\~виплати кредитору\~позичальником комісії\~за надання\~кредиту,\~як за\~дії,\~вчинювані на\~власну користь\~ТОВ «Мілоан»,\~які є\~нікчемними та\~не потребують\~визнання їх\~недійсними,\~у позивача\~відсутні підстави\~для стягнення\~заборгованості за\~комісією у\~розмірі 2100\~гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн. представник відповідача вважає їх завищеним та необґрунтованим. \~ \~ \~ 30.05.2025\~ до\~суду \~ від\~представника позивача\~ через\~систему «Електронний\~суд» надійшла\~ відповідь\~ на\~відзив,\~в якій\~він зазначив,\~що доводи\~представника відповідача,\~що ТОВ\~«ФК «Пінг-Понг»\~не надало\~належних та\~допустимих доказів\~набуття права\~вимоги до\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~1713465\~від 06.04.2020,\~є безпідставними\~та необґрунтованими,\~оскільки спростовуються\~наявними в\~матеріалах справи\~доказами.\~Відповідач не\~оспорює укладення\~кредитного договору,\~отже,\~у сенсі\~положень частин\~1,\~2\~статті 638\~ЦК України\~слід виходити\~з того,\~що сторонами\~договору якими\~був Первісний\~кредитор та\~Відповідач,\~станом на\~06.04.2020\~було досягнуто\~в належній\~формі згоди\~щодо усіх\~істотних умов\~договору,\~в тому\~числі й\~щодо предмету\~договору (валюти\~договору,\~строку кредитування,\~повернення кредиту,\~сплати процентів\~за користування\~коштами,\~надання кредиту\~для особистих\~потреб позичальника,\~черговості погашення\~заборгованості,\~відповідальність сторін\~за невиконання\~або неналежне\~виконання умов\~договору,\~строки повернення\~коштів,\~тощо),\~умов забезпечення\~кредиту,\~прав та\~обов`язків\~ТОВ «МІЛОАН»\~та позичальника\~тощо.\~Відповідач мав\~час на\~роздуми або\~перевірку умов\~перед укладанням\~кредитного договору\~та є\~свідченням того,\~що [PERSON] \~був належним\~чином проінформований,\~а умови\~були прозорими\~та зрозумілими,\~включаючи інформацію\~про процентну\~ставку,\~комісії,\~та інші\~фінансові аспекти. Заборгованість Позичальника за Кредитним договором № 1713465 від 06.04.2020, нарахована за період користування кредитом (з урахуванням пролонгації на стандартних умовах) складає 24 850,00 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту становить 7 000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 15 750,00 грн., заборгованість за комісією становить 2 100,00 грн. Наведений Позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН». Кредитний договір, укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , Договір факторингу № 03/10 від 09 жовтня 2020 р., укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», Договір факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 р., укладений між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. За весь період перебування права вимоги за кредитним договором у ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до позичальника, а отже ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована Первісним кредитором. Отже, позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним кредитним договором, тому позовні вимоги Позивача є законними та безперечними, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Також представник позивача зазначив, що позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову. \~ \~10.06.2020\~від представника\~відповідача до\~суду через\~систему «Електронний\~суд» надійшли\~ заперечення,\~в яких\~останній зазначив,\~що враховуючи\~узгоджений сторонами\~строк кредитування\~15\~днів,\~а також\~відсутність належних\~та допустимих\~доказів щодо\~пролонгації строку\~дії кредитного\~договору,\~позовні вимоги\~про стягнення\~з [PERSON] \~процентів за\~користування кредитними\~коштами можуть\~бути заявлені\~лише в\~межах строку\~дії кредитного\~договору. У відповіді на відзив позивач вказує, що до суми заборгованості входить сума комісії в розмірі 2100,00 грн, і при цьому не наводить належної аргументації щодо обов`язку відповідача сплачувати таку комісію. Оскільки до змісту кредитного договору були включені умови з виплати кредитору позичальником комісії за надання кредиту, як за дії, вчинювані на власну користь ТОВ «Мілоан», представник відповідача вважає, що такі умови нікчемними та такими, що не потребують визнання їх недійсними. А зважаючи на те, що позивачем не було спростовано даної тези, відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 2100 гривень. В іншій частині підтримує доводи викладені у відзиві на позовну заяву. 25.06.2025 ухвалою суду клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. 21 липня 2025 ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Предстанвик відповідача в судове засідання не з?явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, прийшов до наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 06.04.2020 відповідач на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» створив та заповнив анкету-заяву на кредит № 1713465, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефону та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту, місце роботи та щомісячні доходи. Анкета-заява на кредит також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, перевірку у базі кредитних історій, обробку, підписання договору . 06.04.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , що не заперечувалося відповідачем, укладено кредитний договір № 1713465. Згідно з пунктом 1.1. вказаного кредитного договору позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений пунктом 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній в пункті 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. цього договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору, сума кредиту становить 7000,00 грн. у валюті: українські гривні. Згідно з пунктами 1.3., 1.4. вказаного договору, кредит надається строком на 15 днів з 06.04.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 21.04.2020. Відповідно до пункту 1.5. договору, загальні витрати позичальника за кредитом складає 5250,00 грн. в грошовому виразі та 1,825 % річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у пунктами 1.5-1.5.2. Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту 12250,00 грн. Пунктом 1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 3150 грн., які нараховуються за ставкою 3,00 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з пунктом 1.6. кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до пункту 2.1. договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок платіжної картки. Згідно з пунктом 2.3.1 кредитного договору, позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом, позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за останнім днем строку кредитування з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування за наявності вимоги Кредитодавця зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця пеню у розмірі 0.00% від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50% від суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Відповідно до пункту 6.1. договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті Товариства. Згідно пункту 6.3. договору приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору відповідачка підтвердив, що вона ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Разом з кредитним договором № 1713465 від 06.04.2020, сторони погодили графік розрахунків, відповідно до якого: сума кредиту 7000,00 грн., комісія за надання кредиту 2100,00 грн., проценти 3150,00 грн., а разом 12250,00 грн., мають бути сплачені до 21.04.2020. 06.04.2020 ТОВ «Мілоан» на картку [PERSON] за № [NUMBER] перераховані грошові кошти у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №17701698 від 06.04.2020. 09.10.2020 згідно умов договору факторингу №-3/10 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №1713465 від 06.04.2020 на користь ТОВ «Діджі Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджі фінанс» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №1713465 від 06.04.2020. \~24.01.2022\~між ТОВ\~«Діджі фінанс»\~ та\~ ТОВ\~«ФК «Солвентіс»\~(колишня\~назва ТОВ\~«ФК «Пінг-\~Понг»)\~укладено \~договір \~факторингу \~№1/15,\~ відповідно\~до якого\~ та\~згідно \~додатку №1\~до договору,\~позивач набув\~право грошової\~вимоги до\~ [PERSON] за кредитним договором №1713465 від 06.04.2020. Відповідно до розрахунку, складеного ТОВ «Мілоан» станом на 20.06.2020, у [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором № 1713465 від 06.04.2020, сума заборгованості: за тілом 7000,00 грн., комісія за надання кредиту 2100,00 грн., по відсоткам 15750,00 грн., а всього 24850,00 грн. 27.09.2023 адвокат Білецький Б.М., в інтересах ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», на адресу відповідача направив досудову вимогу з рекомендацією сплатити заборгованість на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором № 1713465 від 06.04.2020. Згідно із рішенням №1778 від 01.07.2025 змінено назву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС». На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1 082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, божник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до матеріалів справи, 02.11.2024 адвокат Білецький Б.М. в інтересах ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», на адресу відповідача направила досудову вимогу з рекомендацією сплатити заборгованість на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за кредитним договором № 1713465 від 06.04.2020. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на матеріали справи, до суду надані достатні та належні докази переходу право вимоги до нових кредиторів та доводи відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З огляду на матеріали справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача. У відзиві на позовну заяву представник відповідача не заперечував проти факту укладення договору між ТОВ «Мілоан» до відповідачем [PERSON] , ані проти надходження на його рахунок кредитних коштів в розмірі 7000 грн, зазначив про не згоду з нарахованими відсотками за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитного договору та нарахованою сумою комісії. В даному випадку суд уважає встановленими ті обставини, які не оспорюються сторонами, а саме: щодо наявності факту укладення кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок. Відповідно до наданої АТ «СЕНС БАНК» на виконання ухвали суду від 21.07.2022 інформації, на ім?я [PERSON] відкрито картку, маска якої № [NUMBER] , рахунок картки [NUMBER] . Згідно виписки по рахунку [PERSON] 09.04.2020 на його рахунок [NUMBER] зараховані грошові кошти у розмірі 7000 грн. Отже, судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір в електронній формі, останній отримав кредит за цим Договором в розмірі 7000 грн., шляхом перерахування коштів на його банківську картку, проте, не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача, як нового кредитора, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7000 грн. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по вищезазначеному договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом, та дійшов висновку про недоведеність підстав для стягнення заявленої позивачем суми заборгованості, виходячи з такого. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до п. 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Отже, максимальний строк дії договору обмежено у строк 60 днів. Зі змісту укладеного договору про споживчий кредит № 1713465 від 06.04.2020 вбачається, що кредит відповідачу надавався на 15 днів з 16 квітня 2020 року. Таким чином, строк кредитування за договором про споживчий кредит № 1713465 від 06.04.2020, закінчився до 21.04.2020. Доказів того, що строк кредитування між сторонами кредитного договору № 1713465 від 06.04.2020 продовжувався після спливу 15 днів до суду позивачем не надано. Водночас після спливу строку дії кредитного договору позивачем продовжено нарахування відсотків на умовах п. 1.5.2 та 1.6 кредитного договору. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості, необхідно було керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами щодо його строку тривалістю 15 днів. Отже, нараховані відсотки позивачем, починаючи з 22.04.2020 не підлягають стягненню з відповідача, оскільки таке нарахування здійснено за межами строку кредитування. Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом за період з 06.04.2020 до 21.04.2020 у розмірі 3150 грн.( 15х ( 7000 х 3 %) Між тим, щодо суми, що остаточно підлягає стягненню, суд ураховує таке. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Між тим, оскільки товариством не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена комісія за видачу кредиту, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). В справі що розглядається в пункті 1.5.1 Договору про споживчий кредит № 1713465 від 06.04.2020, передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту 2100 грн, яка нараховується за ставкою 30% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, а пунктом 2.3.1 передбачено сплату комісії за пролонгацію кредиту. Отже, комісія у сумі 2100 грн стягненню з [PERSON] на користь позивача не підлягає. Разом із цим, як вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення, кредитором в день надання кредиту нараховано комісію в розмірі 2100 грн. Оскільки встановлення такої плати (без конкретизації, які саме послуги кредитор надає за плату) суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», тому положення договору про сплату позичальником комісії є нікчемними (див. пункт 31.33 постанови ВП ВС від 13липня 2022року у справі №496/3134/19), а відтак нарахування кредитором комісії в розмірі 2100,00 грн є безпідставним та не можуть враховуватися при визначенні розміру заборгованості, тому зазначену суму, з урахуванням черговості погашення кредитних зобов`язань, слід зарахувати на сплату процентів. З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Солвентіс» (колишня назва ТОВ « ФК «Пінг - Понг») підлягає заборгованість: заборгованість за тілом кредиту 7000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 3150 грн., всього на суму 10150,00 грн. Щодо судових витрат суд зазначає таке. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 989,43 грн. (10150 / 24850 х 2422,40 = 989,43 ). Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правову допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 6000 грн. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером. Згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно із ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно п.п.1, 2 ч.2ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. До матеріалів справи представником позивача долучено: Договір про надання правничої допомоги № 43657029 від 01.11.2024 року, Акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 10.03.2024, Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. необхідних для надання правничої(правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК Пінг Понг» щодо стягнення кредитної заборгованості. З наданих суду доказів вбачається, що 01.11.2024 року між позивачем ТОВ «Пінг Понг» та адвокатом Білецьким Б.М. було укладено договір про надання правової допомоги № 43657029. Згідно п.4.1 вищевказаного договору сторонами узгоджено, що загальна вартість послуг, що надається адвокатським бюро складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п.4.8 даного договору, а також гонорар, який зазначений в п.4.9 даного договору. Згідно п.4.9 договору у разі прийняття судом по матеріалам позовної заяви позитивного рішення, клієнт зобов`язується сплатити гонорар на користь адвоката у розмірі 6000 грн. Згідно акту 1713465 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (виконаних робіт, наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Пінг Понг» щодо стягнення кредитної заборгованості на виконання договору № 43657029 від 01.11.2024 адвокатом було здійснено правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс», складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, формування додатків до позовної заяви, та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 6 000 грн. Суд, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії розумності та співмірності, а також часткове задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 2450,40 грн (6000 х 40,84%). На підставі викладеного,

Outcome: partial