Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, в якому просить з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог: - припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] визначених судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області від 09.05.2024 року №626/1829/24 в частині сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з дня подачі позову до суду; - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] адвокат Гордєєва А.М. зазначила, що 24 грудня 2005 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] , який рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 06.06.2024 року №626/1827/24 розірваний. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Діти після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю, у зв`язку із чим з позивача у даній справі судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області від 09.05.2024 року на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно. 01 січня 2025 року дочка [PERSON] вирішили проживати з батьком та переїхали до нього за його місцем проживанням [ADDRESS] . Актами умов проживання від 12.05.2025 року підтверджується, що дочка [PERSON] на даний час проживає з батьком. Так як дочка сторін по справі на даний час досягли чотирнадцяти років, в них не існує спору з приводу місця проживання неповнолітньої дочки, оскільки вона сама визначила, що буде проживати разом з батьком. Тобто на даний час син [PERSON] проживає із матір`ю, а дочка [PERSON] проживає з батьком, але з [PERSON] стягуються на користь відповідачки аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку. При цьому мати дітей, аліменти, які отримує від батька в тому числі і на дочку залишає їх собі та витрачає на власні потреби, а не на утримання дочки, тобто витрачає не за цільовим призначенням та не в інтересах дитини, яка з нею не проживає. Також мати дочки не надає їй ніякої матеріальної підтримки тобто не приймає участі у її утриманні, мотивуючи це тим, що вона ніде не працює. Обставина, що має істотне значення для правильного вирішення справи в даному випадку є проживання дочки на даний час з батьком та перебування її на його повному утриманні, наслідком чого є відсутність для примусового стягнення з [PERSON] на користь відповідача аліментів на утримання дочки на підставі судового наказу Красноградського районного суду Харківської області від 09.05.2024 року №626/1829/24. Рух справи в суді. Ухвалою від 06.08.2025 року відкрито провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного провадження. Клопотання учасників судового процесу. Від позивача по справі [PERSON] 28.08.2025 року надійшла до суду заява в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує на їх задоволенні наполягає. Представник позивача [PERSON] адвокат Гордєєва А.М. в позовній заяві та заяві про уточнення (збільшення) позовних вимог заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує на їх задоволенні наполягає. Від відповідача [PERSON] 28.08.2025 року надійшла до суду заява в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, так як від учасників судового процесу надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та свою позицію щодо позову висловили в даних заявах. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Як встановлено судом, з 24 грудня 2005 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 06.06.2024 року №626/1827/24 розірваний. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти після розірвання шлюбу залишились проживати з матір`ю, у зв`язку із чим з позивача у даній справі судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області від 09.05.2024 року на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08.05.2024 року і до повноліття дітей. На початку 2025 року дочка [PERSON] , [INFO] , вирішили проживати з батьком та переїхали до нього за його місцем проживанням [ADDRESS] . Відповідно до Акту умов проживання від 12.05.2025 року, який здійснений головним спеціалістом ССД Цигутою Ю.В. та фахівцем КЗ «Центр соціальних служб» Боровською І.С. на підставі заяви [PERSON] від 09.05.2025 року з метою встановлення факту проживання дитини, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання дитини задовільні та [PERSON] проживає за даною адресою без реєстрації. Відповідно до Акту умов проживання від 13.05.2025 року, який здійснений головним спеціалістом ССД Цигутою Ю.В. та фахівцями КЗ «Центр соціальних служб» Боровською І.С. та [PERSON] на підставі заяви [PERSON] від 09.05.2025 року з метою встановлення факту проживання дитини, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання дитини задовільні та [PERSON] не проживає за даною адресою, зі слів матері за квітень та травень дівчина була у матері три рази без ночівлі. Відповідно до довідки виконавчого комітету Наталинської сільської ради Берестинського району Харківської області від 29.05.2025 року №255 [PERSON] згідно акту обстеження умов проживання від 12.05.2025 року, він фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживає [PERSON] , 2009 року народження. За положенням ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так як дочка сторін по справі на даний час досягли чотирнадцяти років, в них не існує спору з приводу місця проживання неповнолітньої дочки, оскільки вона сама визначила, що буде проживати разом з батьком. На даний час син сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю (відповідачем по справі), а дочка сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком (позивачем по справі), але з [PERSON] стягуються на користь відповідачки аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку. Згідно ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільненні від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Обставина, що має істотне значення для правильного вирішення справи в даному випадку є проживання дочки на даний час з батьком та перебування її на його повному утриманні, наслідком чого є відсутність для примусового стягнення з [PERSON] на користь відповідача аліментів на утримання дочки враховуючи наступне. Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 СК України зазначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпеченні речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області від 09.05.2024 року на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08.05.2024 року і до повноліття дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені правові норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно до частин 1-2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи те, що дитина [PERSON] , [INFO] , у відповідності до ч. 3 ст. 160 СК України, визначила своє місце проживання з батьком та те, що аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні та утриманні, також враховуючи те, що на теперішній час змінився сімейний стан як особи, яка сплачує аліменти, так і особи, яка їх одержує, для якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає, що є всі законні підстави для припинення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки визначених судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області №626/1829/24 з часу звернення позивача до суду з цим позовом. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.08.2024 року №395/1083/20 вказав «За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для припинення стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на дочку [PERSON] , [INFO] , що стягуються на підставі рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2015 року у справі № 395/234/15-ц з часу звернення позивача до суду з цим позовом. Подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23) та від 30 серпня 023 року справі № 495/5950/21 (провадження № 61-2570св23)». Отже, у вказаних справах є правові висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме з якого часу присуджуються аліменти, якщо на час розгляду справи діє рішення суду про стягнення аліментів з особи, яка подала позов про їх стягнення. Також враховуючи те, що дочка на даний час проживає разом з батьком, знаходиться на його повному утриманні, та те, що відповідачка, як мати, зобов`язана утримувати свою неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини стосовно визначення розміру аліментів, рівність обох дітей перед батьками, для якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що [PERSON] має право на стягнення аліментів з відповідачки за даним позовом на його користь на утримання дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи наведене позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судових витрат за позовну вимогу про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за вказану позовну вимогу. На підставі викладеного відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 180-184, 192 СК України,

Outcome: approved