Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач ТОВ «Українські фінансові операції» 05.08.2025 через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 25.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4595618 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 11000 грн зі сплатою процентів за користування ним строком на 360 днів. 26.04.2025 між сторонами укладено додатковий договір до зазначеного договору, згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 5700 грн. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит у порядку, передбаченому умовами договору, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість. 25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, на підставі якого право грошової вимоги до відповідача за договором № 4595618 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.04.2024 перейшло до позивача. Відповідач наявну заборгованість не погасив, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 06.08.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 22, 23), а її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дана ухвала 07.08.2025 надіслана відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання, однак 11.08.2025 повернулась до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 26, 27). 11.08.2025 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 28). Судове засідання призначено на 27.08.2025 (зворот а. с. 28). 12.08.2025 на офіційному веб-порталі «Судова влада України» розміщено оголошення про виклик [PERSON] до суду (а. с. 30). Ухвали від 06.08.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі і від 11.08.2025 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судову повістку про виклик до суду в цивільній справі 12.08.2025 надіслано [PERSON] на адресу його зареєстрованого місця проживання, однак поштове відправлення 14.08.2025 повернулось до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 32, 33). Позивачеві і представникові позивача зазначені процесуальні документи надіслані і доставлені в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 08.08.2025 і 12.08.2025 (а. с. 25, 31). В судове засідання 27.08.2025 представник позивача не з`явився; у п. 6 позовних вимог просить суд проводити судові засідання без його участі (а. с. 14). Відповідач в судове засідання 27.08.2025 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив; клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позов або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли. Згідно з ч. 8 ст. 178 і ч. 2 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з цим, згідно положень зазначеної норми ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 275 ЦПК України). Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У зв`язку з наведеним суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання. За вказаних обставин, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі її фактичні обставини, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо оцінивши в сукупності та взаємозв`язку докази, на яких ґрунтуються вимоги позивача і які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. 25.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (у тексті - товариство, кредитодавець) та [PERSON] (у тексті - клієнт, позичальник) укладено договір № 4595618 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 5300 грн. строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. У п. 1.4. даного договору визначено, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах. Стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 1,43 % за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 24.05.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Згідно з п. 3.1. договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом - 9541,79 % річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 8976,54 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 33920,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 33800,75 грн (пункти 1.5. - 1.6.2. договору). Відповідно до п. 1.2. договору товариство надало відповідачу грошові кошти у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. У п. п. 2.1., 2.5. договору сторони погодили, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Кредит вважається погашеним у день отримання товариством коштів у погашення заборгованості за кредитом. 26.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору № 4595618, за умовами якого [PERSON] надано кредит у сумі 5700,00 грн. Також додатковим договором внесено зміни у п. 1.2. договору, який викладено у наступній редакції: «сума кредиту становить 11000,00 грн». Строк кредиту та періодичність сплати процентів залишено незмінними. Окрім того, при підписанні додаткового договору сторонами погоджено таблицю загальної вартості кредиту для клієнта. З врахуванням зміненої суми кредиту за договором (п. п. 1.2. - 1.3. додаткового договору) визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього додаткового договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом - 9378,48 % річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 8839,84 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом - 70229,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки - 69990,05 грн (пункти 1.7.1. - 1.8.2. договору). Згідно п. 3.2. додаткового договору усі інші умови договору, не змінені цим додатковим договором, залишаються дійсними та незмінними, і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання. У всьому, що не передбачено додатковим договором, сторони керуються умовами договору (п. 3.3 додаткового договору). Як вбачається з листа ТОВ «Пейтек Україна» від 19.12.2024 № 20241219-1694, між ним та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № 03012024-1 від 03.01.2024. Відповідно до зазначеного договору 25.04.2024 на платіжну картку [PERSON] (маска картки [NUMBER] ) від ТОВ «Лінеура Україна» було успішно перераховано кошти в сумі 5300,00 грн. Як вбачається з листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 19.12.2024 № 1-1912, між ним та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору 26.04.2025 було успішно перераховано кошти на платіжну картку [PERSON] (номер картки [NUMBER] ) на суму 5700,00 грн. Згідно з підпунктом 5.1.3 пункту 5.1 договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону про кредитування, що забезпечить доведення до відома споживача такого факту. 25.11.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладено договір факторингу № 25/11/2024, за яким фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, враховуючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло реєстр боржників. Після виконання фактором вимог пункту 1.2. договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Листом від 26.11.2024 ТОВ «Лінеура Україна» повідомило ТОВ «Українські фінансові операції», що на виконання вимог ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до положень п. 1.3. договору факторингу від 25.11.2024 № 25/11/2024, повідомлення кредитором боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорам та передачу їхніх персональних даних новому кредитору - ТОВ «Українські фінансові операції» відбулося таким чином: 1) в особистих кабінетах усіх боржників, права вимоги за кредитними договорами яких передані новому кредитору відповідно до договору факторингу та реєстру боржників, 26.11.2024 11:32 розміщена така інформація: «Відповідно до ст. ст. 1077, 1080, 1082 ЦК України 25 листопада 2024 року відбулося відступлення права вимоги за Вашим кредитним договором та передача Ваших персональних даних до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»; 2) відправлено текстове повідомлення (SMS - повідомлення) на зазначений в анкеті боржника телефонний номер такого змісту: «25.11.2024 права вимоги за Вашим договором відступлено та Ваші персональні дані передано ТОВ «Українські фінансові операції», ЄДРПОУ 40966896, e-mail: control@smartcredit.com.ua. Повідомляємо, що з 25.11.2024 Ви зобов`язані погашати заборгованість за Вашим договором ТОВ «Українські фінансові операції». Витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 підтверджується, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4595618 в сумі 51804,01 грн, з яких: 11000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 35304,01 грн - заборгованість за процентами, 5500,00 грн - заборгованість за пенею, штрафами. Після переходу права вимоги від первинного кредитора до ТОВ «Українські фінансові операції» позивачем здійснювалося нарахування відсотків за договором № 4595618 від 25.04.2025 у період з 25.11.2024 до 20.04.2025. Враховуючи узгоджений у договорі № 4595618 від 25.04.2025 строк кредитування - 360 днів, і що станом на дату укладання договору факторингу від 25.11.2024 № 25/11/2024, строк дії договору № 4595618 від 25.04.2024 не закінчився, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків здійснювалося правомірно у межах строку кредитування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні передбачені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 243/6552/20, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Сторони договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За клопотанням позивача судом витребувано в АТ «Універсал Банк» інформацію, яка підтверджує факт: 1) належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] ; 2) зарахування 25-26 квітня 2024 року коштів на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», у сумі 11000,00 грн за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Пейтек Україна»; 3) зарахування коштів на платіжну картку цього ж позичальника у сумі 5700,00 грн за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Універсальні платіжні рішення». У відповіді АТ «Універсал Банк» від 14.08.2025 № БТ/Е-10888 зазначено наступне: «Банком було ініційовано детальну перевірку в ході якої повідомляємо наступне: На ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком була емітована платіжна картка № [NUMBER] . За період 25-26 квітня 2024 року на платіжну картку № [NUMBER] було зарахування у сумі 5700,00 грн, проте не було зарахування у сумі 11000,00 грн». Враховуючи наведене, підтвердженою сумою наданих первинним кредитором відповідачу кредитних коштів, є 5700,00 грн. Доказів, які б спростовували зазначені обставини та розмір заборгованості, відповідач суду не надав. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, внесені зміни до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» і доповнено п. 17 р. IV «Прикінцеві та перехідні положення» даного Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100 %, де: ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 р. IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Таким чином, після набрання 24.12.2023 чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки становить 1 %. При цьому, даним Законом визначено перехідний період, протягом якого: до 21.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки становить 2,5 %, з 22.04.2024 до 19.08.2024 - 1,5 %, з 20.08.2024 - 1 %. Враховуючи, що договір № 4595618 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено 25.04.2024, то нарахування процентів повинно було здійснюватися з урахуванням положень п. 17 р. IV «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Із розрахунків заборгованості, наданих позивачем, вбачається, що у період з 25.04.2024 до 24.05.2024 первинним кредитором проценти нараховані за ставкою 1,43 % за кожен день користування кредитом, у період з 25.05.2024 до 25.11.2024 - за ставкою 1,5 %. За період з 26.11.2024 до 19.04.2025 позивачем нараховані проценти за ставкою 1,5 %. При тому, починаючи з 22.04.2024 до 19.08.2024 максимальний розмір процентної ставки за вказаним договором міг становити не більше 1,5 % в день, а з 20.08.2024 - не більше 1 %, у зв`язку з чим нарахування первинним кредитором і позивачем процентів у більшому розмірі, ніж максимальний розмір, встановлений законодавством, є не неправомірним. За вказаних обставин, з відповідача підлягає стягненню заборгованість, яка складається із неповерненого тіла кредиту в розмірі 5700 грн і нарахованих процентів у такому розмірі: - за період з 25.04.2024 до 24.05.2024 (30 днів) в сумі 2445,3 грн (1,43 % (81,51 грн) у день від суми кредиту (5700 грн) за кожний день користування ним; - за період з 25.05.2024 до 19.082024 (87 днів) в сумі 7438,5 грн (1,5 % (85,50 грн) у день від суми кредиту (5700 грн) за кожний день користування ним; - за період з 20.08.2024 до 20.04.2025 (244 дні) в сумі 1,0 % (57,00 грн) у день від суми кредиту (5700 грн) за кожний день користування ним. Всього з відповідача підлягає стягненню заборгованість в сумі 29491,80 грн (5700 грн. - тіло кредиту + 23791,80 грн - проценти = 29491,80 грн). Судом встановлено факт не виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми заборгованості та процентів, а тому порушене право підлягає судовому захисту. Отже, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 29491,80 грн, що становить 41,99 % ціни позову. Щодо позовної вимоги про нарахування інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX (набрав чинності 17.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє до теперішнього часу. У зв`язку з цим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 621 від 29.07.2025 (а. с. 18). У зв`язку з частковим задоволенням позову на 41,99 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1017,16 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (ч. 1 ст. 59 Конституції України). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України). Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Дідух Є.О. на підставі договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024. Вартість наданих адвокатом позивачу послуг становить 10000,00 грн, що, крім договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, підтверджується: заявкою від 21.04.2025 № 4595618 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024; детальним описом робіт (наданих послуг) № 4595618 від 20.07.2025; актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.07.2025 № 4595618 згідно договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024; рахунком на оплату № 4595618-2025 від 20.07.2025. Нормами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно зі ст. 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Така правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 в справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 в справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 в справі № 922/928/18, від 30.07.2019 в справі № 911/739/15, від 01.08.2019 в справі № 915/237/18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тобто, суд зобов`язаний дослідити і оцінити обсяг адвокатських витрат, який підлягає задоволенню, з урахуванням того, чи були такі витрати фактично понесені та чи є їх сума обґрунтованою. Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг і їх вартість, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, часткове задоволення позову, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в даній справі в розмірі 6000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial