Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

У березні\~2025\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Юніт\~Капітал» (далі\~- ТОВ «Юніт\~Капітал»)\~звернулося до\~суду з\~позовом,\~який сформовано\~в системі\~«Електронний суд»,\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором у розмірі 19 365,80 грн, а також судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 25 січня 2020 року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] уклали кредитний договір № 611454059. Вказаний договір був підписаний електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання ним одноразового персонального ідентифікатора N9722НYQ, який був надісланий на його номер мобільного телефону, що підтверджується умовами договору, реквізитами та підписами сторін. За загальними умовами вказаного кредитного договору позичальник [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 6750,00 грн на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак у подальшому відповідач не виконував свої зобов`язання щодо повернення наданого йому кредиту та не здійснював оплату процентів згідно графіку платежів, в зв`язку із чим його заборгованість за договором кредиту становить 19 365,80 грн. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався на підставі додаткових угод. За умовами договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року, укладеним із відповідачем. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року, укладеним із відповідачем. 14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до умов якого на користь ТОВ «Юніт Капітал» було відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному кредитному договору. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року позовну заяву ТОВ «Юніт\~Капітал» задоволено. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2025 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2025 року. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Тараненко А. І. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача адвокат Дацишина М. В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Пояснила, що відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів, але стверджує, що погасив наданий йому кредит. Просила застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строків позовної давності. Також наголосила на неспівмірності заявленого позивачем розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та об`ємом виконаної роботи. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 25 січня 2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 611454059, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора N9722НYQ. За умовами цього договору кредитодавець надає позичальнику кредит без конкретної споживчої мети в сумі 6750,00 грн строком на 30 днів від дати отримання кредиту (п.п. 1.1, 1.2). Сторони погодили, що на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,01 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом. Проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1. 2 цього договору, є процентами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.п. 1.3, 1.4, 4.3). Відповідно до п. 2.1.1.6 цього договору кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, з урахуванням вимог законодавства України. Відповідач отримав кредитні кошти у сумі 6750,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 25 січня 2020 року та довідкою АТ КБ «ПриватБанк» № 11_1/2024 від 16 грудня 2024 року. Фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором та надала відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. До укладення кредитного договору з відповідачем 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року. 28 листопада 2019 року укладено додаткову угоду № 19 до зазначеного договору факторингу № 28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 та викладено його в новій редакції, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2022 року. 31 грудня 2022 року укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2023 року. 31 грудня 2023 року укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2024 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги від 01 червня 2020 року № 81 до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги за кредитними договорами до боржників, зокрема і до [PERSON] за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року в розмірі 17 988,92 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», кредитодавець засвідчує, що 25 січня 2020 року [PERSON] було видано кредит у сумі 6750,00 грн строком на 30 днів. Станом на 01 червня 2020 року борг відповідача за кредитним договором становив 17 988,92 грн, а саме: 6749,40 тіло кредиту, 11 239,52 проценти за кредитом. При цьому за цей період сплачено позичальником кошти в загальному розмірі 26,00 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк якого закінчується 04 серпня 2021 року. Вказаним договором передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку до договору (п. 4.1). 03 серпня 2021 року укладено додаткову угоду № 2 до зазначеного договору факторингу № 05/0820-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2022 року. 30 грудня 2022 року укладено додаткову угоду № 3 до зазначеного договору факторингу № 05/0820-01, якою строк його дії продовжено до 30 грудня 2024 року. Також надано реєстр прав вимоги № 7 від 28 жовтня 2021 року щодо відступлення ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року в розмірі 19 365,80 грн. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року відносно [PERSON] , що був складений ТОВ «Таліон Плюс», який відступив право вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», підтверджує, що ТОВ «Таліон Плюс» на суму неповернутого кредиту донарахував проценти за ставкою 1,70 % у день (по 114,74 грн щодня) за 12 днів, які склали суму 1376,88 грн. Станом на 28 жовтня 2021 року борг відповідача за кредитним договором становив 19 365,80 грн, а саме: 6749,40 тіло кредиту, 12 616,40 проценти за кредитом. 14 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року. Відповідно до п. 4.1 вказаного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 14 лютого 2022 року до ТОВ «Юніт Капітал» від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитними договорами до боржників, зокрема і до [PERSON] за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року в розмірі 19 365,80 грн, з яких 6749,40 грн заборгованість за тілом кредиту, 12\~616,40 заборгованість за відсотками. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Крім того, до позовної заяви подано наступні документи: - заявку [PERSON] на отримання грошових коштів в кредит від 25 січня 2020 року в розмірі 6750,00 грн; - Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; - довідку щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій викладені умови кредитування (оферта), які були запропоновані кредитодавцем та прийняті позичальником [PERSON] (акцепт) шляхом підписання договору № 611454059 25 січня 2020 року о 09:49:58 одноразовим ідентифікатором N9722НYQ, який був відправлений позичальнику на номер телефону [NUMBER] ; - виписку директора ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» з особового рахунка за кредитним договором № 611454059 від 25 січня 2020 року відносно [PERSON] , відповідно до якої сума заборгованості відповідача не змінилась та станом на 12 березня 2025 року становить 19 365,80 грн.\~ У ч.ч. 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, які відповідно до вимог ч. 4\~ст.\~263\~ЦПК України суд ураховує при виборі і застосуванні норм права до спірних спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1056-1 ЦК України\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За\~змістом ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1\~статті 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 4 ч. 2\~ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію». Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд звертає увагу на те, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги, а саме: факт укладання кредитного договору, факт набуття права вимоги та факт наявності заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 19\~365,80 грн шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться у матеріалах справи та не спростовуються доводами відповідача. Зазначена вище заборгованість підтверджується представленими позивачем розрахунками заборгованості, які не спростовані відповідачем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що\~ст. 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Із наданих позивачем доказів, які містяться у матеріалах справи, встановлено факт виникнення кредитних зобов`язальних правовідносин. Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів сплати кредитної заборгованості як на рахунок первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і на рахунок позивача ТОВ «Юніт\~Капітал», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором № 611454059 25 січня 2020 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не виконав своїх обов`язків за кредитним договором № 611454059 25 січня 2020 року, а тому наявні законні підстави для стягнення з позичальника на користь ТОВ «Юніт\~Капітал» заборгованості в розмірі 19\~365,80 грн, яка складається з: 6749,40 грн - заборгованість за кредитом та 12\~616,40 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Разом з тим, відповідачем [PERSON] під час розгляду справи заявлено клопотання про застосування\~\~наслідків спливу строків позовної давності. Вирішуючи дане клопотання, суд виходить із наступного. 30 березня 2020 року був прийнятий\~Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений\~Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу\~строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк звернення до суду (позовна давність) продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року. Крім того, згідно\~Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~внесено зміни до\~ЦК України\~щодо позовної давності. Так,\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема п. 19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернувся з даним позовом до суду 31 березня 2025 року. З огляду на зазначене та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 31 березня 2025 року, не пропустив строків звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Отже, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. У позовній заяві ТОВ «Юніт\~Капітал» заявлено про стягнення з [PERSON] 6000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги № 10/03/25-02 від 10 березня 2025 року, що укладений між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» і ТОВ «Юніт\~Капітал». Відповідно до п. 3.3 вказаного договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 10/03/25-02 від 10 березня 2025 року. Згідно з п. 3.4. договору після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг. За змістом акту прийому-передачі наданих послуг від 10 березня 2025 року ТОВ «Юніт\~Капітал» було надано Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» такі послуги: - складання позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 611454059 25 січня 2020 року - 2 год. - 5000,00 грн; - вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 611454059 25 січня 2020 року - 2 год. - 1000,00 грн. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Із вказаного слідує, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У частині 3 статті 137 ЦПК України зазначено, що\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У даному випадку вивчення матеріалів справи і складання позовної заяви охоплюються єдиним поняттям підготовкою позову, тому розмежовувати окремі етапи його підготовки є безпідставним. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги шаблонність позовної заяви (зміна обставин справи та даних боржників), зважаючи на доводи представника відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та об`ємом виконаної роботи, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, слід визначити у розмірі 4000,00 грн. Крім того, слід зазначити, що представник позивача адвокат Тараненко А. І. не брав участі в жодному судовому засіданні, а складання позовної заяви, враховуючи типовість даної категорії справ, не може займати значного часу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: approved