Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

30.05.2025 ТОВ "Свеа Фінанс", через підсистему "Електронний суд", звернулось до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитними договорами у загальному розмірі 28 585 грн 87 коп., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 30.01.2019 між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № Р07.22631.004858856 та договір страхування № Р07 22631 004858856. Відповідно до розділу 1 кредитного договору, Банк надає позичальнику кредит у розмірі 4 797 грн 00 коп., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із Графіком платежів. Кредит надається строком на 24 місяці, Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 15,00% річних. Підписанням відповідного Кредитного договору позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. На виконання умов вищевказаного договору АТ "Ідея Банк" свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідачка [PERSON] частково виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умов укладеного 30.01.2019 кредитного договору [PERSON] не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Крім того, 15.11.2018 між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № Р07.22631.004541125 та договір страхування № Р07 22631 004541125. Відповідно до розділу 1 кредитного договору, Банк надає позичальнику кредит у розмірі 12 265 грн 00 коп., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із Графіком платежів. Кредит надається строком на 24 місяці, Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 16,00% річних. Підписанням відповідного Кредитного договору позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. На виконання умов вищевказаного договору АТ "Ідея Банк" свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач [PERSON] частково виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умов укладеного 15.11.2018 кредитного договору [PERSON] не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 25.07.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Свеа Фінанс" (попередня назва - "Росвен Інвест Україна", укладено Договір факторингу № 01.02-31/23. Відповідно до розділу 2 згаданого Договору факторингу AT "Ідея Банк" відступило свої Права Вимоги, а ТОВ "Свеа Фінанс" набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед AT "Ідея Банк", визначеними в Реєстрі Боржників, в тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ "Свеа Фінанс" було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед AT "Ідея Банк" за договорами: № Р07.22631.004858856 від 30.01.2019 та № Р07.22631.004541125 від 15.11.2018. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № Р07.22631.004858856 від 30.01.2019, станом на 25.07.2023 за [PERSON] рахується заборгованість у загальному розмірі 8 524 грн 61 коп., яка складається з наступного: 3 333 грн 08 коп. - заборгованість за основним боргом; 1 647 грн 86 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 3 543 грн грн 67 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором Р07.22631.004541125 від 15.11.2018, станом на 25.07.2023 за [PERSON] рахується заборгованість у загальному розмірі 20 061 грн 26 коп., яка складається з наступного: 6 988 грн 63 коп. - заборгованість за основним боргом; 3 723 грн 33 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 9 349 грн грн 30 коп. - заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. Невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за укладеним договором стало підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін на 04.08.2025. 04.08.2025 у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] , судове засідання відкладено до 28.08.2025. 28.08.2025 учасники справи, яки повідомлялись про дату час та місце судового засідання належним чином в судове засідання не прибули. Представник позивача ТОВ "Свеа Фінанс" - Варшавський К.А. у позовній заяві просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачка [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась судом своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на її адресу зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки [PERSON] не повідомила, відзив на позов не надала, будь яких заяв з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно зі статтею 280\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 30.01.2019 між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № Р07.22631.004858856 та 15.11.2018 між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № Р07.22631.004541125 (а. с. 8 - 10, 27 - 29). Зазначені договори містять відомості про розмір кредиту, строк дії договору, проценти за користування кредитом. Договори підписані відповідачкою [PERSON] . Крім того, відповідачкою підписані Паспорти споживчого кредиту, в тому числі графіки щомісячних платежів, в яких відображено інформацію про споживчий кредит до укладення договору (а. с. 15 - 17, 31 - 33). На підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, позивачем надано виписки за укладеними договорами № Р07.22631.004858856 та 15.11.2018 між АТ "Ідея Банк" та [PERSON] укладено Кредитний договір № Р07.22631.004541125, які мають статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 (а. с. 25 - 26, 44 - 45) . Зазначена виписки є належним доказом отримання та користування відповідачкою кредитними коштами. Виписки містять зазначення проведених операцій з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості. Згідно Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, укладеного між АТ "Ідея Банк" ТОВ "Росвен Інвест Україна" АТ "Ідея Банк" відступило право вимоги ТОВ "Росвен Інвест Україна" в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначених в Реєстрі боржників, в тому числі за укладеними № Р07.22631.004858856 та № Р07.22631.004541125 (а. с. 46 - 50). З копії Витягів з реєстру боржників № 2 та 3 до Договору факторингу від 25.07.2023 року № 01.02-31/23 вбачається, що до позивача надійшло право вимоги до боржника [PERSON] за укладеними кредитними договорами № Р07.22631.004858856 та № Р07.22631.004541125 на загальну суму 28 585 грн 87 коп. (а. с. 56, 57). Відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ "Росвен Інвест Україна" № 1 від 25 березня 2024 року, вирішено змінити назву (найменування) товариства: повну українською мовою з "Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" на "Товариство з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" (а. с. 59). На виконання умов укладеного Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, позивачем надано копію платіжної інструкції № 9217 від 25.07.2023, платник ТОВ "Росвен Інвест Україна", отримувач АТ "Ідея Банк", призначення платежу: оплата фінансування згідно договору факторингу (а. с. 58). Відповідачкою [PERSON] суду не надано доказів на спростування отримання від первісного кредитора кредитних коштів, погашення кредиту. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності до статі 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як свідчать подані суду по справі докази та матеріали, на момент звернення ТОВ "Свеа Фінанс" до суду, зобов`язання [PERSON] за укладеними договорами не виконані. Згідно частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. У свою чергу, як відображено у досліджених судом розрахунках заборгованості, [PERSON] , має заборгованість окрім тіла кредиту та відсоткам також за комісією. Щодо вимог про стягнення комісії суд зазначає наступне. Згідно статті 3 Цивільного кодексу України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або "вражати" договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Цивільним процесуальним кодексом України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Згідно з абзацом третім частини 4 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15.11.2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Також у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини 2, 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України). Отримання інформації щодо кредиту безоплатна відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", отже вказаний пункт кредитного договору є несправедливим. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості зі сплати комісії за управління та обслуговування кредиту за Договорами № Р07.22631.004858856 (3 543,67 грн) та № Р07.22631.004541125 (9 349,30 грн) необхідно відмовити через безпідставність. З урахуванням вищезазначеного, позовна заява ТОВ "Свеа Фінанс" підлягає частковому задоволенню в загальному розмірі 15 692 грн 90 коп. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивача ТОВ "Свеа Фінанс" судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (54,90%) в сумі 1 329 грн 90 коп.

Outcome: partial