Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

13 лютого 2025 року, [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким визначити місце проживання його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - з батьком, [PERSON] , та встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітніх дітей. В обґрунтування вимог зазначає, що він 23 липня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року у справі №464/6740/24 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 17 грудня 2024 року. За час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] є особою з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Після припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу відповідачка стала проживати окремо, а діти залишилися проживати разом із позивачем та його батьками (дідом і бабою) за адресою: [ADDRESS] . Позивач самостійно піклується про дітей, повністю забезпечує їх матеріально, організовує дозвілля, турбується про їхній розвиток і навчання.Органи опіки та піклування Сихівського та Шевченківського районів обстежили житлово-побутові умови обох батьків, діти висловили бажання проживати з батьком, де вони мешкали від народження, виховувалися дідом і бабою, поруч мають друзів та звичне соціальне середовище. Зміна місця проживання може негативно вплинути на їхній психоемоційний стан. Відповідачка після розірвання шлюбу фактично не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити свої вимоги. Ухвалою суду від 17.02.2025 року справу призначено до розгляду в порядку загального провадження. 10.04.2025 року, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] . Відповідачка зазначає, що не погоджується з доводами позивача, оскільки її спілкування з дітьми зменшилось внаслідок розлучення з чоловіком. Проте, зазначає, що в майбутньому хоче, щоб діти проживали з нею, вона переконана що зміна проживання місця дітей ніяк не вплине на їх внутрішній стан. Просить суд при ухваленні рішення, врахувати інтереси дітей. Ухвалою суду від 11.04.2025 витребувано висновок Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в особі Відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей «департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про доцільність визначення місця проживання дітей. Ухвалою суду від 23.05.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Кирик Н.І., просила позовні вимоги задовольнити, покликаючись на аргументи аналогічні викладеним в позові. Окрім того просила суд взяти до уваги додаткові пояснення, які були подані 11.07.2025 року. Відповідачки [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у їх відсутності. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши представника позивача суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. У Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року у справі №464/6740/24. За час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Донька сторін, [PERSON] , є особою з інвалідністю, що підтверджується посвідченням про державну соціальну допомогу серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу діти проживають з батьком [PERSON] та його батьками, за адресою: [ADDRESS] . Вказане стверджується, актом № 210 від 04.10.2024 року та Актом від 15.11.2024 року, складеними головою ОСББ «Драгана, 1» із письмовим підтвердженням сусідів. Головою ОСББ «Драгана, 1» також видано характеристику на позивача від 07.01.2025 року №216, у якій зазначено, що скарг на його поведінку не надходило, у побуті [PERSON] характеризується позитивно. Згідно довідки Львівської гімназії «Престиж» від 11.01.2025 року позивач бере активну участь у навчанні доньки, відвідує збори, спілкується з учителями. Згідно з Довідкою ЗДО №116 ЛМР від 27.12.2024 року [PERSON] займається також вихованням сина, приводить та забирає його з садка, допомагає у заходах закладу. 16.05.2025 року, на електронну адресу суду надійшов висновок Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в особі Відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району управління «Служба у справах дітей «департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про доцільність визначення місця проживання дітей. Згідно даного висновку, встановлено, що відповідно до акту обстеження умов проживання батька та дітей від 05.05.2025, складеним працівниками відділу "Служба у справах дітей" Сихівського району управління "Служба у справах дітей" департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та комунальної установи змішаного типу "Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації "Джерело", умови проживання належні, діти забезпечені усім необхідним. Зі слів батька дітей, в матері немає єдиної стабільної позиції щодо місця проживання дітей . Донька сторін [PERSON] повідомила, що і надалі хоче проживати разом з татом. Відповідно до листа директора комунальної установи змішаного типу "Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації "Джерело" від 08.05.2025 №4-260315-5389, фахівцями не виявлено жодних перешкод, які б підтверджували неможливість батька виконувати свої батьківські обов`язки стосовно дітей, стан помешкання - задовільний, діти забезпечені усім необхідним для повноцінного розвитку. В акті оцінки потреб сім`ї за місцем проживання батька від 08.05.2025 зазначено, що складні життєві обставини відсутні. Акт оцінки потреб сім`ї за місцем проживання матері надати неможливо, оскільки вона відмовила у візиті. Відповідно до листа начальника відділу "Служба у справах дітей" Шевченківського району управління "Служба у справах дітей" департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 07.05.2025 №4-260001-5313, в телефонному дзвінку до матері дітей, здійсненому з метою узгодження дати візиту для обстеження умов проживання, відповідачка повідомила, що тимчасово у Львові не перебуває, однак надіслали акт обстеження умов проживання від 24.12.2024, згідно з яким умови проживання належні. В акті оцінки потреб сім`ї за місцем проживання матері дітей, складеному 31.12.2024, складні життєві обставини відсутні. Питання про визначення місця проживання дітей вже розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 09.01.2025 на підставі звернення батька дітей (заява від 03.12.2024 №3-Н-21315/АП-С-34), однак в її задоволенні відмовлено через відсутність спору між батьками. Враховуючи представлені документи, витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 08.05.2025 №10, усні пояснення батька (діти проживають разом з ним, однак з їх матір`ю виникають постійні конфліктні ситуації щодо того, з ким вони мають проживати, зі сторони матері немає чіткості та стабільності в даному питанні), усні пояснення доньки - [PERSON] (хоче надалі проживати з татом), пояснення матері, надані в телефонному режимі (зараз немає можливості забрати дочку з сином проживати до себе на постійній основі, однак заперечує щодо визначення місця проживання дітей з батьком), орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації вважає за доцільне визначення місця проживання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] . Вирішуючи спір про встановлення місця проживання дітей з батьком, судом зроблені наступні висновки. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення ,частина перша статті 161 СК України. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: "закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що "під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини". Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд бере до уваги той факт, що до матеріалів справи долучено висновок органу опіки та піклування, згідно якого дитина, [PERSON] , [INFO] (11 років) виявляє бажання і далі проживати з батьком. Окрім цього, висновок містить відомості про те, що на даний час мати не має можливості забрати дочку з сином проживати до себе на постійній основі. Окрім цього, судом не встановлено, що відповідачці не даються бачитись з дітьми та проводити з ним час. Суд наголошує, що при вирішенні питання місця проживання дітей, суди повинні виходити, в першу чергу з якнайкращих інтересів дітей. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що діти висловили бажання проживати з батьком, де вони мешкали від народження, виховувалися дідом і бабою, поруч мають друзів та звичне соціальне середовище. Зміна місця проживання може негативно вплинути на їхній психоемоційний стан. Відтак, суд врахувавши інтереси дітей, права батьків на виховання дітей і обов`язки батьків діяти в їх інтересах, приходить до висновку, що слід визначити місце проживання малолітній дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . Щодо вимоги позивача про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітній дітей судом встановлено наступне. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один з батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Звертаючись до суду [PERSON] просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітніх дітей. Як встановлено судом, згідно долученої до матеріалів справи довідки про доходи від 18.03.2025 року, позивач [PERSON] є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] . Зміненою частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-XII, зокрема, передбачено, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України. Проте, звертаючись до суду, позивач не зазначив мети встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей. Окрім того, не зазначено заінтересованих осіб, зокрема відповідного ТЦК та СП. На підготовчій стадії розгляду справи клопотань про залучення заінтересованих осіб, на адресу суду не надходило. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право (пункти 87-88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22). Відтак, у вимозі позивача про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітній дітей слід відмовити.

Outcome: partial