Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітні платі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 грудня 2023 року між ним та його роботодавцем ТОВ «СіЕмЕс Камерон МакКенна ЕЛЕЛСІ» (надалі відповідач) було припинено трудові відносини шляхом укладення між сторонами 12 грудня 2023 року угоди про припинення працевлаштування за взаємною згодою сторін. При цьому, днем його звільнення було визначено 28 грудня 2023 року. Згідно з умовами угоди про припинення працевлаштування відповідач мав провести з ним повний та остаточний розрахунок у день звільнення, а саме 28 грудня 2023 року. Вказує, що протягом періоду його роботи, між ним, відповідачем та банком з Нешенл Вестмінстер Бенк піелсі (National Westminster Bank plc) (надалі банк), який знаходиться у Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії у місті Лондон, 10 лютого 2023 року був укладений договір про відрядження працівника. Відповідно до умов цього договору його було відряджено до банку для виконання професійних обов`язків. Вказаний договір передбачав його відрядження до банку на строк у шість місяців, а саме з 13 лютого 2023 року до 11 серпня 2023 року. Згодом усною домовленістю строк відрядження було продовжено до 1 вересня 2023 року (включно). Пунктом 4.1 договору про відрядження передбачено, що усі умови працевлаштування, включаючи заробітну плату, відпустку та право на пільги залишаються за ним на весь період відрядження. При цьому, договором визначено, що протягом виконання роботи в банку за ним зберігається його заробітна плата за основним місцем роботи, а відповідач зобов`язаний виплачувати протягом усього строку такого відрядження щомісячну премію у розмірі 4358,00 євро (до сплати податків та обов`язкових платежів). Зазначає,\~що ним\~було з`ясовано,\~що при\~звільнені відповідачем\~йому не\~були сплачені\~суми належних\~йому премій\~у повному\~обсязі та\~не було\~надано повідомлення\~про нараховані\~та виплачені\~суми при\~звільненні, а був наданий лише розрахунковий листок за грудень 2023 року. В подальшому, 23 лютого 2024 року він звернувся із запитом до відповідача щодо надання письмового повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми. 20 березня 2024 року на електронну пошту отримав відповідь, у якій вказано, що 28 грудня 2023 року головним бухгалтером було проведено повний та остаточний розрахунок всіх сум, що належали йому до виплати у зв`язку із припиненням трудових відносин. Крім того, 26 березня 2024 року він звернувся до відповідача із вимогою про сплату йому сукупної суми усіх несплачених премій за час перебування його у відрядженні. Проте, не отримав від відповідача письмової відповіді з будь-якими поясненнями щодо її незадоволення. Вважає, що загальна сума несплачених йому премій за відповідні місяці 2023 року (за 16 днів лютого 2023 року, за місяці квітень, травень, червень, липень, серпень 2023 року та один день вересня 2023 року), відпрацьовані ним у банку, становить 24425,00 євро (до сплати податків та обов`язкових платежів), що у гривневому еквіваленті за обмінним курсом Національного банку України євро до гривні станом на дату його звільнення складає 1016896,00 грн. Такими чином, недоотримані від відповідача премії є боргом і їх невиплата у день звільнення та згодом на його вимогу від 26 березня 2024 року становить порушення його права на мирне володіння своїм майном. Також вважає, що він вправі вимагати сплати боржником (відповідачем) сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на його користь з урахуванням інфляційних нарахувань та трьох процентів річних: 1016896,00 грн. загальну суму несплачених премій, 106062,25 грн. інфляційних нарахувань, 30173,47 грн. 3% річних, що разом становить 1153131,72 грн., а також понесені судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.\~ 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Як вбачається із матеріалів справи, 21 травня 2020 року між [PERSON] та ТОВ СіЕмЕс Камерон МакКенна ЕЛЕЛСІ» було укладено трудовий договір №01-05/2020, за умовами якого позивач був призначений на посаду старшого юрисконсульта та 28 грудня 2023 року були припинені трудові відносини шляхом укладення між сторонами 12 грудня 2023 року угоди про припинення працевлаштування за взаємною згодою сторін (т. 1 а.с. 13-16). В судовому засіданні з`ясовано, що протягом періоду роботи у відповідача, позивач був направлений у відрядження до британського банку - National Westminster Bank plc. для виконання своїх трудових обов`язків за місцезнаходженням зазначеної організації, що підтверджується договором про відрядження працівника від 10.02.2023 року (т. 1 а.с. 17-20). Пунктом 10.5 договору про відрядження визначено, що базова заробітна плата відповідача залишалась незмінною у розмірі 71 500 Євро на рік. Разом з тим, виключно на період відрядження у доповнення до заробітної плати позивачу встановлювалась компенсаційна виплата у розмірі 4 358 Євро на місяць, включаючи податки. При цьому, у вказаному договорі також зазначено, що позивач залишався відповідальним за сплату своїх власних податків на закордонні доходи та на соціальне страхування за кордоном (а.с. ). З матеріалів справи вбачається та сторонами на оспорюється, що в подальшому, на підставі усних домовленостей між позивачем та відповідачем строк виконання трудових обов`язків позивача за договором про відрядження продовжений до 01 вересня 2023 р. включно (а.с. ). 1 вересня 2023 року завершилось виконання трудових обов`язків позивача за договором про відрядження за місцезнаходженням National Westminster Bank plc. у м. Лондон, проте трудові відносини між сторонами продовжувались і [PERSON] виконував свої обов`язки за трудовим договором дистанційно. Також з`ясовано, що після початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну 24 лютого 2022 року, сім`я позивача здійснила переїзд до Великобританії у 2022 році та в подальшому, позивач фактично став податковим резидентом Великобританії, у зв`язку з чим у нього виникло зобов`язання по сплаті податку на дохід та внесків на соціальне страхування відповідно до законодавства Великобританії за 2022/2023 та 2023/2024 роки. Оскільки позивач та його сім`я тривалий час перебували у Великобританії та виникли підстави для визнання позивача податковим резидентом Великобританії та останньому, починаючи з 2022 року, роз`яснювались особливості правового регулювання податкових зобов`язань осіб, які мають податкове резидентство Великобританії, що підтверджується електронним листуванням (а.с. ) Враховуючи обставини постійного перебування та виконання позивачем трудових функцій у Великобританії протягом 2023 року, то у нього виникли зобов`язання щодо сплати податку на дохід та внеску на соціальний захист за період з 06 квітня 2023 року (початок податкового року) до 31 грудня 2023 року (останній день місяця, в якому було припинено за взаємною згодою працевлаштування позивача). Такі обов`язкові платежі були належним чином задекларовані та сплачені CMS в Великобританії в повному обсязі, що підтверджується Формою Р45 (форма звітності у Великобританії) від 15 січня 2024 року (з нотаріально засвідченим перекладом на українську мову) (а.с. ). 12 грудня 2023 року між відповідачем та позивачем було укладено угоду про припинення працевлаштування за взаємною згодою сторін, за умовами якої сторони погодили, серед іншого: - припинити трудовий договір відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України; - у день звільнення відповідач здійснить виплату позивачу премії у загальній сумі 11 916, 66 Євро, яка буде здійснена у гривні за курсом НБУ на дату нарахування (п. 1.2 Угоди про припинення працевлаштування); - позивач не має та не матиме будь-яких скарг, вимог та претензій, які можуть виникати у зв`язку з виконаною позивачем роботою за трудовим договором та що у позивача не має вимог щодо сплати йому будь-яких сум будь-якого характеру від відповідача (п. 3.2 Угоди про припинення працевлаштування) (т. 1 а.с. 13-16). Крім того, як з`ясовано в судовому засіданні, укладанню угоди про припинення працевлаштування передував переговорний процес, відбулись усні обговорення результатів роботи позивача та деталі, в тому числі фінансові, умов припинення працевлаштування позивача у відповідача за взаємною згодою. Під час зустрічі співробітники CMS повторно нагадали і наголосили позивачу на вимогах законодавства Великобританії про сплату податків та зборів на доходи особи, яка тривалий час працює у цій юрисдикції, а також що такі вимоги були виконані у Великобританії з відома, зі згоди та в інтересах позивача за рахунок компенсаційних виплат відповідно до договору про відрядження. Даний факт підтверджується нотаріально засвідченою заявою виконавчого директора відповідача [PERSON] від 14 січня 2025 року (а.с. ) В подальшому, 28 грудня 2023 року у зв`язку з укладанням угоди про припинення працевлаштування, відповідачем видано наказ про звільнення позивача та проведено розрахунки відповідно до угоди та законодавства України, зокрема, а саме: - оклад позивача за грудень 2023 року у розмірі 235 662,26 грн.; - премія - у розмірі 683 834,00 грн, яка підлягала виплаті відповідно до умов Угоди про припинення працевлаштування (п.1.2); - компенсація невикористаної відпустки позивача у розмірі 71 786,25 грн. (а.с. ) Також, 28 грудня 2023 року відповідачем було надіслано позивачу повідомлення, в якому містилась інформація про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати, що підтверджується розрахунковим листком за грудень 2023 р. (т. 1 а.с. 21) Крім того, на вимогу позивача, 03 січня 2024 року останньому було видано довідку, яка містить інформацію про нараховану та виплачену йому заробітну плату протягом 2023 року, а також розміри утриманих податків на доходи фізичних осіб та військового збору відповідно до законодавства України (т. 1 а.с. 27). При цьому, у зв`язку з припиненням трудового договору з позивачем, розмір податку на доходи позивача відповідно до законодавства Великобританії за період з 6 квітня 2023 року до 31 грудня 2023 року складає 18 342,20 фунтів стерлінгів, що підтверджується Формою Р45 від 15 січня 2024 року (а.с. ). Як з`ясовано судом, податки та внески була належним чином нараховані та сплачені відповідно до вимог законодавства Великобританії та у подальшому за згодою позивача частково компенсовані за рахунок компенсаційних виплат позивача у загальному розмірі 24 425,00 Євро, які були передбачені договором про відрядження і про стягнення яких [PERSON] просить у своїх вимогах. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно ст.\~116\~КЗпП України\~При звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ \~ \~ \~Зі змісту вказаної норми випливає, що матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Згідно ч. 1-3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, позивачу було відомо, що нараховані преміальні під час відрядження з його згоди вже були використані для компенсації його податкових зобов`язань у Великобританії. При цьому, розмір таких сум є значно меншим, ніж розмір реальних витрат, здійснених відповідачем на виконання вимог законодавства України та Великобританії по сплаті податків на доходи та внесків на соціальне страхування, які підлягали утриманню з позивача як податкового резидента Великобританії. Вказана згода про зарахування преміальних також була обумовлена в угоді про припинення трудових відносин, яка була підписана позивачем після вказаного зарахування. А тому, дослідивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed