Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила поновити її батьківські права стосовно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.06.2025 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 12.07.2007 по 25.07.2019 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого має чотирьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25.07.2019 року по цивільній справі № 621/1181/19 шлюб між нею та батьком дітей було розірвано, і вона виїхала за межі України на заробітки. Неповнолітні діти залишилися проживати з батьком, який повністю їх утримував. Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24.02.2020 року в цивільній справі № 621/2975/19 за позовом [PERSON] її було позбавлено батьківських прав стосовно дітей в зв`язку з тим, що вона як мати ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків, зловживала алкогольними напоями, не брала участь у вихованні й утриманні дітей, і діти повністю перебували на утриманні батька. Однак, з 2021 року всі обставини змінилися. Вона, позивач, пройшла курс лікування від алкогольної залежності, повернулася до родини і спільно з колишнім чоловіком продовжувала виховувати й утримувати спільних дітей. Вона допомагала готувати з ними домашні навчання, виховувала й утримувала дітей спільно з їх батьком. [INFO] батько дітей - її колишній чоловік [PERSON] помер, в зв`язку з чим їхні спільні діти набули статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області як органу опіки та піклування дітей було влаштовано до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] (відповідача). Однак у дітей є власне місце проживання в їхньому будинку і вона (позивач) як мати бажає і має можливість їх виховувати та утримувати, а діти також хочуть проживати з рідною матір`ю спільно вдома. Враховуючи, що обставини, які були підставою для позбавлення позивача батьківських прав у 2020 році, змінилися, позивач просить поновити її батьківські права стосовно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] до початку підготовчого судового засідання подала до суду письмову заяву про визнання позову в повному обсязі. В судовому засіданні особисто пояснила, що з червня 2025 року до її дитячого будинку сімейного типу були тимчасово влаштовані неповнолітні діти позивача [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на те, що позивачка позбавлена батьківських прав, вона добросовісно виконує батьківські обов`язки, постійно була на зв`язку з дітьми та відповідачкою, цікавиться їхнім життям, навчанням, здоров`ям. Діти постійно просяться до мами, і поновлення позивачки в батьківських правах відповідатиме найкращим інтересам дітей. Тому, в зв`язку з визнанням нею позову, просила ухвалити рішення по суті під час підготовчого судового засідання. Представник Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області О.Мартинова не заперечувала проти задоволення позову, та зазначила, що дійсно, не зважаючи на позбавлення батьківських прав, позивач самостійно виправилася і сумлінно виконувала батьківські обов`язки, проживала разом з дітьми, займалася їх вихованням та утриманням. Однак після смерті батька дітей, юридично діти мали статус дітей, позбавлених батьківського піклування, в зв`язку з чим органом опіки та піклування вони були влаштовані до дитячого будинку сімейного типу до Відповідача. Оскільки поновлення позивачки в батьківських правах відповідатиме найкращим інтересам дітей, орган опіки та піклування підтримує позовні вимоги в повному обсязі. В підготовчому судовому засіданні була заслухана думка неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка зазначила, що вона з братами дуже хоче жити з мамою в їхній батьківській хаті. Мама не вживає спиртних напоїв, займається з ними уроками, виховує та любить їх . Згідно ч.3, ч.4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. З`ясувавши позицію відповідача [PERSON] , яка визнала позовні вимоги в повному обсязі та підтвердила обставини, викладені в позовній заяви, враховуючи відсутність заперечень з боку третьої особи, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 25.10.2012 року Зміївським РВ ГУДМС Україн в Харківській області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9, 27) Позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малинівського районного управління міста Одеси, актовий запис № 475 від 13.07.2007 (а.с.10) - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 30 від 09.10.2009 (а.с.11) - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 34 від 20.11.2010 (а.с.12) - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Чемужівської сільської радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 35 від 04.12.2012 (а.с.13) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24.02.2020 року в цивільній справі № 621/2976/19 позивач [PERSON] , [INFO] , була позбавлена батьківських прав стосовно своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с.15-18) Батько дітей [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 284 від 07.05.2025 (а.с.14) Рішенням виконавчого комітету Змївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 377 від 04.06.2025 року діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були направлені на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу відповідача [PERSON] (а.с.19) На момент розгляду справи позивач [PERSON] працевлаштована підсобним працівником до Зміївської міської ради, що підтверджується Довідкою роботодавця № 29 від 08.05.2025 року, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.20 - 21) Згідно Акту обстеження умов проживання від 09.06.2025 за адресою: [ADDRESS] , позивач створила належні умови для проживання дітей, які також зареєстровані за вказаною адресою (а.с.22) Відповідно до висновку органу опіки та піклування Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, орган опіки та піклування вважає за доцільне поновити позивача [PERSON] в батьківських правах стосовно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Частиною 1 статті 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 статті 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до вимог статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно частин 1-6 статті 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Верховний Суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц (провадження №61-29266св18) зазначив, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року. Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому, на перше місце ставляться "як найкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що з моменту позбавлення батьківських прав позивач [PERSON] суттєво змінила свою поведінку, повернулася до дітей, займається їх вихованням і утриманням, піклується про їх особистий розвиток. Діти бажають проживати спільно з матір`ю, яка створила їм належні умови та проявляє батьківську турботу. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved