Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

23.06.2025 представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 26 125,84 гривень, судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.07.2021 між АТ «Банк кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22037000523546 відповідно до умов якого [PERSON] , надано кредит у сумі 15 000 гривень, терміном користування до 28.07.2024, зі сплатою процентів за користування кредитом, щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,01% річних та сплатою щомісячно комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,001% річних. Відповідно до кредитного договору позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, платити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Договором факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 АТ «Банк кредит Дніпро» (Клієнт) передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Цикл Фінанс» (Фактор) за плату, а Клієнт відступив Факторові права грошової вимоги до Боржників (у тому числі до відповідача) за кредитними договорами. Проте, відповідач належним чином не виконав покладені на нього зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого, станом на 27.03.2024 утворилась заборгованість у розмірі 26 125,84 грн., з яких: 13 975,60 грн. - заборгованість по тілу кредиту (прострочений згідно Графіку платежів), 12 150,00 грн - заборгованість по комісії. 15.08.2025 представником відповідача адвокатом Яресько Т.В. подано відзив на позов та просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 975,60 грн, судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 275,15 грн, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 526,40 грн пропорційно задоволених позовних вимог. У частині стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості просить відмовити, оскільки згідно ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно, повідомляє йому інформацію про поточний розмір заборгованості, а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами зщаконодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Дана позиція узгоджується із правовими висновками викладеними у Постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому у позові просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник позивача адвокат Яресько Т.В. у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що між сторонами було укладено спірний кредитний договір та відповідач не заперечує факту отримання ним кредиту у розмірі 15 000 грн і наявності на день розгляду справи заборгованості по тілу кредиту. Просить задовольнити позовні вимоги частково та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, судовий збір стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на, які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.07.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22037000523546 відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 15 000,00 грн. терміном користування 36 місяців до 28.07.2024. Вiдповідно до п. 1.2. Договору за користування кредитом Позичальник сплачує: - проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,001% річних; - комісію за надання кредиту 0,00 грн; - щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості: з 28.07.2021 по 27.05.2022 5,5%; від суми кредиту, з 28.05.2022 по 27.02.2023 4,5% від суми кредиту, з 28.02.2023 по 27.11.2023 3% від суми кредиту, з 28.11.2023 по 28.07.2024 2,4 % від суми кредиту. Згідно п. 1.3 Договору надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника [NUMBER] , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Пунктом 3.1 Договору визначено, що погашення кредиту, сплата процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюється Позичальником у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 27.03.2024 утворилась заборгованість у розмірі 26 125,84 грн., з яких: 13 975,60 грн. - заборгованість по тілу кредиту (прострочена згідно Графіку платежів), 12 150,00 грн - заборгованість по комісії. Згідно до Договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 АТ «Банк кредит Дніпро» (Клієнт) передав грошові кошти в розпорядження ТОВ «Цикл Фінанс» (Фактор) за плату, а Клієнт відступив Факторові права грошової вимоги до Боржників (у тому числі до відповідача) за кредитними договорами. 20.03.2025 позивачем було вжито заходи досудового врегулювання спору, однак відповіді не отримав. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до положень статтей 526, 530, 610, частини 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, судом встановлено, що відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по тілу кредиту в розмірі 13 975,60 грн. Стосовно стягнення з відповідача заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 27.03.2024 сума заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту складає 12 150,00 гривень. Банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту не зазначив, за які саме послуги сплачується комісія. Перелік послуг з обслуговування кредиту, за які справляється плата у вигляді комісії за обслуговування комісії Договір не містить, при цьому, щомісячна плата за обслуговування міститься у пункті 1.2 кредитного договору та у графіку щомісячних платежів. Відповідно до положень ч. 1 та 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких відсутній у Договорі, а отримання інформації щодо кредиту безоплатна відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», вказаний пункт кредитного договору є несправедливим. Вказане відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19. Положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16. Також, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 708/195/19. Підводячи підсумок, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії. Вирішуючи питання стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено: копії Договору № 43453613 про надання правової допомоги від 02 січня 2025, укладеного між ТОВ «Цикл Фінанс»» та адвокатом Кеню Д.В., додаткової угоди до Договору № 43453613 про надання правової допомоги від 02.01.2025, акт (виконання робіт, надання послуг) від 03.06.2025, детального опису робіт (надання послуг) виконаних адвокатом від 03.06.2025. Згідно частини другої статті 137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137\~ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи характер спірних правовідносин, суть спору та заявлені позивачем вимоги, з дотриманням положень ст. 137 ЦПК України, суд приходить до обґрунтованого та виваженого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн.

Outcome: partial