Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач в особі представника адвоката Конкін Володимира Вячеславовича звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, в сумі 27093 грн. 53 коп. Позов обгрунтовано тим, що 31 травня 2022 року [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ "Овертон Логістик" на посаду водія автотранспортних засобів (по Україні) згідно наказу про прийом на роботу 150 від 31 травня 2022 року. 03 листопада 2022 року з відповідачем було укладено трудовий договір (у письмовій формі), договір про повну матеріальну відповідальність, ознайомлено з посадовими інструкціями автотранспортних засобів та отримано згоду на обробку персональних даних. 31 травня 2022 року відповідача було прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів згідно з наказом № 150. В період з 30 листопада 2023 року по 01 грудня 2023 року відповідача було направлено у службове відрядження для виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом територією України (подорожній лист № 8832 від 30 листопада 2023 року). За результатами виконаних відповідачем перевезень вантажів автомобільним транспортом за подорожнім листом № 8832 від 30 листопада 2023 року, позивачем здійснено розрахунок нормативних витрат палива. Різниця між фактичними витратами та нормативними склала 498,96 літрів дизельного палива. Таким чином, позивачем виявлено факт завдання відповідачем, як працівником підприємству шкоди внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків, а саме виявлення факту перевитрати (нестачі) палива понад затверджених норм з вини [PERSON] у кількості 498, 96 дизельного палива на загальну суму 2 7 093 гривні 53 копійки. Відповідно до положень пункту 2.2. Трудового договору від 27 лютого 2023 року, працівник, - [PERSON] , прийняв на себе наступні зобов`язання у трудових відносинах: сумлінно виконувати покладені на нього трудові обов`язки; оберігати та дбайливо ставитися до майна роботодавця, яке передане працівникові в користування. Таким чином, відповідно до покладених на [PERSON] трудових обов`язків та положень діючого законодавства України, він повинен був дбайливо ставитись до витрати дизельного паливо під час виконання завдань роботодавця з перевезення вантажів автомобільним транспортом, а після повернення з службового відрядження звітувати перед роботодавцем - про обґрунтоване нормативне використання наданих йому транспортних засобів, матеріалів, документів чи іншого майна підприємства. 30 листопада 2023 року за відповідачем відповідно до подорожнього листа № 8832 було закріплено транспортні засоби: сідловий тягач марки Runault модель С реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» (свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] ); напівпричіп марки Schmitz модель SКО 24/L-13/4 реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» (свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ). \~ \~ \~ \~ Транспортні засоби були передані відповідачу за актом приймання передачі транспортного засобу від 30 листопада 2023 року без зауважень з боку відповідача щодо технічного стану транспортних засобів. На момент передачі тягача Runault модель С440 реєстраційний номер [NUMBER] , під контроль відповідача у його паливних баках було 1 120,00 літрів дизельного палива. Протягом відрядження відповідач здійснив лише одне перевезення та 01 грудня 2023 повернувся з відрядження та передав транспортні засоби з залишком палива у кількості 1 120 літрів. Транспортні засоби були повернуті відповідачем за актом приймання - передачі транспортного засобу від 01 грудня 2023 року без зауважень з боку відповідача щодо технічного стану транспортних засобів. 01 грудня 2023 року позивачем здійснено розрахунок нормативних витрат палива за час виконання відповідачем робочого завдання з перевезення вантажів. Різниця між фактичними витратами та нормативними склала 498,96 літрів дизельного палива. Під час відрядження відповідачем було заправлено до баків тягача Runault модель С реєстраційний номер [NUMBER] , 900 літрів дизельного палива. В пояснювальній записці від 05 січня 2024 року відповідач пояснив, що помилково не вказав позивачу про заправлення 500 літрів дизельного палива. Додатково відповідач вказав, що визнає факт нестачі палива у кількості 498,96 літрів дизельного палива на загальну суму 25 698,50 гривень та зобов`язується компенсувати завдану шкоду. Так, наказом № 11 від 01 листопада 2021 року «Щодо затвердження тимчасової індивідуальної базової лінійної норми витрати палива» встановлено: для сідельного тягача марки Runault модель С440 з двигуном моделі робочим об`ємом 12 800 куб. см., потужністю 330 кВт, 12-ступінчатою механічною коробкою передач, спорядженою масою 8382 кг тимчасову індивідуальну базову лінійну норму витрати палива в розмірі 17,0 (сімнадцять цілих) літра дизельного палива на 100 км. Індивідуальна базова лінійна норма витрати палива, яка затверджена наказом позивача грунтується на висновку ДП «ДЕРЖАВНИЙ АВТОТРАНСПОРТНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ» (далі ДП «ДЕРЖАВТОТРАНСДІПРОЕКТ») за № 1/38234-4 від 03 жовтня 2023 року. \~ \~ \~ \~ За час службового відрядження відповідачем було заправлено 900 літрів дизельного палива. Відповідно до індивідуальної базової лінійної норми витрати палива за подорожнім листом № 8832 від 30 листопада 2023 року нормативні витрати повинні складати 126,04 літри дизельного палива. За фактом у паливних баках транспортного засобу, який використовувався під час виконання трудових обов`язків відповідачем, залишилось 1 120 літрів палива, потри те, що повинно було залишитись 1 618,96 літрів дизельного палива. Позивач звертає увагу суду, що відповідач приховав від позивача, що 17 листопада 2023 року в місті Вінниця за паливно-заправному комплексі, який належить позивачу, заправив 500 літрів дизельного палива та не надав до звіту за результатами відрядження будь-яких підтверджуючих даний факт документів. Через те, що інших підстав (технічні несправності, які можуть впливати на додаткові витрати палива тощо) зафіксовано не було, позивач провів додаткову перевірку факту наднормового використання відповідачем дизельного палива. Лише під час звірки даних з паливно-заправного комплексу про відпустку палива з результатами обрахунку витрати палива відповідачем за подорожнім листом № 8832 від 30 листопада 2023 року, було виявлено факт заправки та його приховання від позивача Вказані 500 літрів дизельного палива в баках транспортного засобу сідлового тягача Runault модель С реєстраційний номер [NUMBER] на момент повернення відповідача з відрядження були відсутні. 05 січня 2024 року відповідач надав позивачу письмові пояснення щодо факту неповідомлення про факт заправки та понаднормову витрату палива, у який вказав причиною, - свою забудькуватість. Але, пояснення щодо причин неповідомлення про факт заправки, жодним чином не пояснює куди та коли зникли 500 літрів дизельного палива. Позаяк, відповідач аргументованих пояснень щодо перевитрати дизельного палива понад затверджені норми у кількості 498,96 літрів не надав, позивач вважає [PERSON] винним у зазначеній перевитраті (нестачі) палива. Додатково до своїх пояснень, відповідач визнав свою відповідальності за перевитрату палива у відрядженні та зобов`язався відшкодувати всю суму завданим ним збитків. Попри своє письмове зобов`язання відшкодувати завдану шкоду, відповідач до цього часу не сплатив у рахунок погашення шкоди жодної гривні. З огляду на зазначене ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГ1СТИК» вбачає склад правопорушення у діях [PERSON] , який виглядає наступним чином: пряма дійсна шкода від дій [PERSON] полягає у перевитраті дизельного палива понад затверджені норми та складає 27 093 гривні 53 копійки, протиправна поведінка працівника [PERSON] полягає в порушенні норм статті 131 КЗпП України, порушенні наказу від 01 листопада 2021 року «Щодо затвердження тимчасової індивідуальної базової лінійної норми витрати палива», умов трудового договору і посадової інструкції, вина в діях працівника [PERSON] полягає в тому, що він, на думку ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК», з необґрунтованих причин скоїв перевитрату палива понад встановлені норми, він діяв при цьому цілком усвідомлюючи протиправність свого діяння, а також передбачаючи негативні наслідки своєї протиправної поведінки, свідомо допускав їх настання, погоджуючись з фактом завдання підприємству майнової шкоди; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією працівника [PERSON] і шкодою, яка настала, - є цілком об`єктивним, послідовним та чітким. З огляду на вищенаведене ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» вбачає в діях [PERSON] , вчинених їм під час виконання трудових обов`язків, ознаки трудового правопорушення, що призвело до завдання ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» майнової шкоди в розмірі 27 093 гривні 53 копійки. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 05.09.2024 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 17.03.2025 закінчено підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації місця проживання (відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), відзив на позов до суду не надіслав, про причини неявки суду не повідомив. З довідки [INFO] вбачається, що [PERSON] на обліку не перебуває. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що в позові слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 31 травня 2022 року [PERSON] було прийнято на роботу до ТОВ "Овертон Логістик" на посаду водія автотранспортних засобів (по Україні) згідно наказу про прийом на роботу 150 від 31 травня 2022 року) 03 листопада 2022 року з відповідачем було укладено трудовий договір (у письмовій формі), договір про повну матеріальну відповідальність, ознайомлено з посадовими інструкціями автотранспортних засобів та отримано згоду на обробку персональних даних. В період з 30 листопада 2023 року по 01 грудня 2023 року відповідача було направлено у службове відрядження для виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом територією України (подорожній лист № 8832 від 30 листопада 2023 року). Відповідно до заяви [PERSON] від 05.01.2024 року про звільнення за власним бажанням, наказом №4 від 11.01.2024 року було припинено трудовий договір укладений між ТОВ "Овертон Логістик" та [PERSON] (а.с.12-26). Наказом № 11 від 01 листопада 2021 року «Щодо затвердження тимчасової індивідуальної базової лінійної норми витрати палива» встановлено: для сідельного тягача марки Runault модель С440 з двигуном моделі робочим об`ємом 12 800 куб. см., потужністю 330 кВт, 12-ступінчатою механічною коробкою передач, спорядженою масою 8382 кг тимчасову індивідуальну базову лінійну норму витрати палива в розмірі 17,0 (сімнадцять цілих) літра дизельного палива на 100 км. Індивідуальна базова лінійна норма витрати палива, яка затверджена наказом позивача грунтується на висновку ДП «ДЕРЖАВНИЙ АВТОТРАНСПОРТНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ» (далі ДП «ДЕРЖАВТОТРАНСДІПРОЕКТ») за № 1/38234-4 від 03 жовтня 2023 року. \~ \~ \~ \~ За час службового відрядження відповідачем було заправлено 900 літрів дизельного палива. Відповідно до індивідуальної базової лінійної норми витрати палива за подорожнім листом № 8832 від 30 листопада 2023 року нормативні витрати повинні складати 126,04 літри дизельного палива. (а.с.27-36) 05 січня 2024 року відповідач надав позивачу письмові пояснення щодо факту неповідомлення про факт заправки та понаднормову витрату палива, у який вказав причиною, - свою забудькуватість. Але, пояснення щодо причин неповідомлення про факт заправки, жодним чином не пояснює куди та коли зникли 500 літрів дизельного палива. Враховуючи витяг з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального вбачається, що [PERSON] при трудових відносинах завдав ТОВ «ОВЕРТОН ЛОГІСТИК» майнової шкоди в розмірі 27 093 гривні 53 копійки. (а.с.37-45). Положенням ст. 130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за неодержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України). Пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (які досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 135-1 КЗпП України). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли відповідно до законодавства на нього покладено таку відповідальність при виконанні трудових обов`язків. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 134 КЗпП матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. Пункт 6 частини першої статті 134 КЗпП України значно розширює перелік випадків повної матеріальної відповідальності працівників та дію статті 134 КЗпП України, про що окремо зазначено у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України (далі ВССУ) з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю». При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України). Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не зазначені, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12. Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, із якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник із інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно із Загальними положеннями Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, які містяться у Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності», затвердженому наказом Мінпраці від 29 грудня 2004 р. № 336, конкретний перелік посадових (робочих) обов`язків визначається посадовими (робочими) інструкціями працівників всіх категорій, які розробляють і затверджують на основі типової кваліфікаційної характеристики роботодавці, ураховуючи конкретні завдання та обов`язки, функції, права, відповідальність працівників цих груп та особливості штатного розпису підприємства, установи, організації. Таким чином, зміст трудової функції працівника визначається розділом «Завдання та обов`язки» посадової (робочої) інструкції. Відповідно до вимог частини першої статті 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Відповідно до частини першої статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником, знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн На підставі викладеного та

Outcome: approved