Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] в інтересах своєї малолітньої дочки: [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Гребінківської міської ради про позбавлення батьківських прав, припинення обов`язку щодо стягнення аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 12.09.2009 року по 15.05.2019 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.05.2019 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що не зважаючи на високий батьківський обов`язок стосовно виховання дитини та дбання про її всебічний розвиток, [PERSON] самоусунулася від виховання дочки. Вказав, що вона жодним чином не цікавиться подальшою долею, сучасним та майбутнім своєї дитини, не приймає участі у її вихованні, не забезпечує належними умовами для навчання, виховання, розвитку, не піклується про стан її здоров`я, байдуже відноситься до своїх батьківських обов`язків. Зазначає, що з вересня місяця 2021 року і по цей час їх дочка повністю перебуває на його утриманні та вихованні. Ним створені всі необхідні умови для її життя, повного і всебічного розвитку, навчання. Він з дочкою мешкають у його квартирі з ремонтом та необхідним обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Спиртними напоями він не зловживає, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно. Має щирі та добрі стосунки зі своєю дочкою. Вказує, що на часті прохання до відповідача щодо надання хоч якоїсь допомоги у вихованні дитини, відповідач не реагує. Все це говорить про небажання [PERSON] брати на себе відповідальність за життя дочки, здоров`я, розвиток, навчання та інше. Зазначає, що небажання матері утримувати дитину у всіх аспектах її розвитку досягло систематичного характеру. Якщо раніше у нього була надія про те, що відповідач схаменеться, зрозуміє відповідальність, яка лежить на її плечах щодо виховання дитини, то зараз стало зрозуміло й очевидно, що [PERSON] їй не потрібна. Крім того, зазначив, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.05.2019 року з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини. Враховуючи те, що дитина упродовж останнього часу проживає з ним, знаходиться повністю на його утриманні, вважає, що правовідносини, що склалися між ним та відповідачем згідно вищевказаного рішення суду про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини, повинно бути припинено судом. Разом з тим, оскільки дитина проживає разом з ним, він отримав право на звернення до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно виховання її малолітньої дочки - [PERSON] . Крім того, просить припинити з часу звернення до суду з цим позовом стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.05.2019 року у справі № 369/12930/18. Просить стягнути на його користь з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень 00 коп. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Судові витрати віднести на його рахунок. Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.10.2024 року постановлено здійснювати виклик відповідача [PERSON] у судові засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 07.11.2024 року клопотання представника позивача, адвоката Чумарного А.І., задоволено, витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію та документи, що мають істотне значення для вирішення спору та розгляду справи. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 17.01.2025 року витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію та документи, що мають істотне значення для вирішення спору та розгляду справи. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 28.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник, адвокат Чумарний А.І. не з`явилися, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити позов у повному обсязі. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про поважність причин неявки суд не повідомила, правом на подання відзиву не скористалася, хоча про дату час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Представник третьої особи, Макогон І.П., у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Вирішення спору покладає на розсуд суду. Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.05.2019 року, справа №369/12891/18, шлюб розірвано, надано [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , дозвіл на тимчасовий в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації діда та баби дитини, а саме: [ADDRESS] , без згоди та супроводу батька, [PERSON] , [INFO] , терміном на 80 (вісімдесят) днів. Надано [PERSON] , [INFO] , дозвіл на оформлення дитині [PERSON] , [INFO] , проїзних документів на тимчасовий в`їзд/виїзд на неконтрольовану територію м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області (у район проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей). Рішення суду набрало законної сили 15.06.2019 року.(а.с. 13-15зврт.). Крім того, рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 13.05.2019 року, справа №369/12930/18, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та утримання дитини. Рішення суду набрало законної сили 13.06.2019 року (а.с. 16-16зврт.). Із матеріалів справи вбачається, що 22.02.2022 року членами комісії в присутності [PERSON] було складено акт обстеження матеріально - побутових умов сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до якого сім`я складається з двох чоловік: [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO]. Згідно акту сім`я займає житлове приміщення площею 36м.кв., однокімнатна квартира зі зручностями. [PERSON] працює бригадиром в ВЧД. Самостійно виховує доньку з вересня 2021 року, мати дитини - [PERSON] , виїхала на тимчасово окуповану територію, а саме м. Хрустальне, Луганської області, де проживає зі своїми батьками. З донькою останній раз бачилася 21.09.2021 року, періодично телефонує (а.с.18). 24.01.2023 року рішенням Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області надано дозвіл на зміну реєстрації місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] (а.с. 18 зврт.). 08.12.2023 року членами комісії було складено акт обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту за цією адресою зареєстровано дві особи: [PERSON] та [PERSON] . В квартирі зроблений ремонт, меблі та побутова техніка в достатній кількості. Одяг та взуття дитини відповідають віку. Для [PERSON] облаштовано окреме місце для відпочинку та навчання. [PERSON] працює інженером в ВЧД, з вересня 2021 року самостійно виховує доньку, мати дитини виїхала на тимчасово окуповану територію. Останні раз мати телефонувала доньці у жовтні 2023 року (а.с.19-19зврт.). Відповідно до характеристики, наданої начальником виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо, [PERSON] працює у виробничому підрозділі з липня 2023 року на посаді інженера 1 категорії виробничо-технічного відділу. За час роботи на підприємстві проявив себе як дисциплінований працівник, до виконання посадових обов`язків відноситься добросовісно та сумлінно. В колективі підтримує товариські відносини, користується авторитетом серед колег. З високою повагою ставиться до рідних та близьких. За час трудової діяльності на підприємстві до дисциплінарної відповідальності не притягувався (а.с.20). Згідно довідки №376 від 22.08.2024 року, виданої директором гімназії Гребінківстької міської ради, [PERSON] навчається в 4-А класі Гребінківської гімназії. Згідно характеристики, [PERSON] з 01.09.2021 року навчається у вищевказаному закладі. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має високі досягнення у навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, дуже дружня та добра дитина. Навчається у музичній школі, клас «Бандура», активно відвідує міську дитячу бібліотеку. Батько [PERSON], [PERSON] , бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів. Мати із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходить, батьківські збори не відвідує (а.с.21-21 зврт.). Із матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] має у власності житлову квартиру, що підтверджується договором дарування, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.22-26зврт.). В матеріалах справи міститься Інформаційна довідка про зняття з реєстрації місця проживання особи, що видана Виконавчим комітетом Гребінківської міської ради відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , з 22.09.2021 року знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання: [ADDRESS] (а.с.32). Згідно відповіді №19/7773-25 від 28.01.2025 року, наданої начальником центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з метою виконання ухвали суду про витребування, [PERSON] , [INFO] , документ - [NUMBER] , 12.10.2021 року о 08:06:08 через пункт пропуску КПВВ Станиця - Луганська перетнула кордон (пішохід) та станом на дату ухвалення рішення у справі на підконтрольну територію України не повернулася (а.с.74-74зврт.). Рішенням Виконавчого комітету Гребінківської міської ради № 50 від 14.03.2025 року затверджено висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , враховуючи висновок служби у справах дітей Гребінківської міської ради від 12.03.2025 року №01-27/62, пропозиції опікунської ради при виконавчому комітеті Гребінківської міської ради від 14.03.2025 року (протокол №2), орган опіки та піклування вважає, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному, стійкому середовищі, в якому вона на даний час проживає, а саме в сім`ї свого батька [PERSON] (а.с. 81-84). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі N 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі N 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі N 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі N 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі N 545/560/21. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява N 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі N 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі N 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі N 202/1931/22). Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене, розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дитину до її повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає діти на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. Відтак, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини.

Outcome: approved