Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Представник Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго») Т. Бокало звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) за період з 01.02.2017 по 31.12.2024 у розмірі 25 482,04 грн,, пені за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 49,53 грн, 3 % річних за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25,84 грн, інфляційних втрати за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 119,64 грн; а також про стягнення заборгованості за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання за період з 01.12.2021 по 31.10.2024 у розмірі 7 964,04 грн, пені за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання у розмірі 192,55 грн, 3 % річних за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання у розмірі 22,77 грн, інфляційних втрати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання у розмірі 128,66 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та відповідно є споживачами послуг, що надається ЛМКП «Львівтеплоенерго» за цією адресою, зокрема, послуг з опалення та витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Для здійснення оплати за надані послуги відповідачам було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , та щомісячно направлялись рахунки на оплату послуг. До 30.11.2021 між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та відповідачами вважався укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. До 01.05.2022 нарахування за послуги з централізованого опалення та з гарячого водопостачання регламентувалися «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005. З 01.12.2021 між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та відповідачами вважаються укладеними індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, що є публічними договорами приєднання. Позивач покликається на те,що всупереч нормам Законів України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, «Про житлового комунальні послуги» від 09.11.201, «Про теплопостачання», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» відповідачі, проживаючи і користуючись послугами, які надаються позивачем, не виконували обов`язку щодо оплати таких послуг. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами зобов`язання щодо оплати наданих послуг, утворилась заборгованість за надані послуги. Неправомірні дії відповідачів призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Таким чином, із покликанням на норми статей 509, 525, 526 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статей 67, 68, 162 ЖК України, позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, 3% річних від простроченої суми, а також пеню. Ухвалою суду від 17.022025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 04.03.2025 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання, у якому просить поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 10.03.2025 відповідачу поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 18.03.2025 від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги визнають частково. Зазначають, що оплачували централізоване опалення за встановленими тарифами і не оплачували за опалення місць загального користування внаслідок таких причин: відсутність окремого тарифу, затвердженого НКРЕКП, та завищені суми нарахувань. Стверджують, що у долучених позивачем розрахунках неправильно вказано власника особового рахунку, індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 01.12.2021 не підписаний. Заявляють про те, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строків позовної давності. В частині стягнення боргу за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання з позовними вимогами не погоджуються. Зазначають, що послугами з гарячого водопостачання не користуються, відповідні тарифи на послуги не встановлені. Окрім того, зазначають, що відповідач [PERSON] не зареєстрована та не проживає за вказаною адресою. На підтвердження долучають відповідь Сихівської районної адміністрації від 07.03.2025. Ухвалою від 07.04.2025 суд постановив перейти від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 17.04.2025 від представника позивача надійшли пояснення по справі, в яких зазначає, що повноваження із затвердження тарифів на послуги теплопостачання та гарячого водопостачання з липня 2021 належить до компетенції Львівської міської ради, підприємство послуговується тарифами, встановленими Рішенням Львівської міської Ради від 01.11.2021 №972 «Про встановлення ЛМКП «Львівтеплоенерго». Зазначає, що на послуги встановлений двоставковий тариф і чинним законодавством не передбачено встановлення окремих тарифів на опалення місць загального користування. Кількість теплової енергії на опалення місць загального користування у житловому будинку [ADDRESS] розраховувалася як різниця між кількістю теплової енергії на опалення будинку та загальною кількістю теплової енергії на опалення всіх інших приміщень. Вважає твердження відповідачів про те, що вони не замовляли послуг від ЛМКП «Львівтеплоенерго», необґрунтованим, оскільки вони приєдналися до умов договорів, так як відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 р. за № 830 сплачували рахунки за надані послуги. Заперечує проти застосування строків позовної давності, оскільки такі перериваються у зв`язку з частковими оплатами. Зазначає, що пунктом 15 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ № 1182 від 11.12.2019, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, розраховується та розподіляється між усіма споживачами відповідно до Методики № 315, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018. Відповідачами подано заперечення до відповіді на відзив, у яких наголошують, що окремі тарифи на опалення місць загального користування та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання не встановлені, борг відсутній. 05.05.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому просить долучити до матеріалів справи акт 1513 від 07.02.2006, паспорт на вузол обліку, акт 1513 від 10.01.2025, свідоцтво про повірку 35/12519, свідоцтво про повірку 35/12890, інформацію ВОТЕ, інформацію по об`єкту (споживання гарячої води). У судове засідання 03.06.2025 сторони не з`явилися, представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю подання додаткових доказів. 18.06.2025 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому просить долучити до матеріалів справи опитувальний лист та акт експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії від 14.11.2022. У судовому засіданні 20.06.2025 представник позивача надала пояснення щодо [PERSON] , повідомила, що дані про власників особових рахунків підприємство отримало від балансоутримувача будинку по [ADDRESS] , яким раніше було ЛКП «Старий Сихів». Відповідач [PERSON] заперечив, повідомив, що раніше щомісячні повідомлення на оплату послуг надходили на прізвище [PERSON] . 16.07.2025 у судовому засіданні представник позивача надала письмові доповнення до пояснень, повідомила, що відповідно до практики Верховного суду загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно з якою здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. У судовому засіданні 05.09.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення таких, зазначив, що місця загального користування у його під`їзді не опалюються, прилади опалення відсутні, а в розрахунках позивача вказаний невідомий власник особового рахунку [PERSON] . Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити частково з таких підстав. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальних послуг є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно абзацу 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідно до абзацу 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Так, п. п. 5, 10 ст. 7 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Також за положеннями ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До комунальних послуг належать: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст.ст.1, 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч.1 ст.9, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі зобов`язані оплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію,яка неминуче має настати,підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виходячи з приписів ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 639/10591/14-ц, від 25.03.2024 по справі №462/1232/23, від 20.11.2024 по справі №463/6799/18). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.ст.319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. За вказаною адресою відповідачі також зареєстровані. Позовні вимоги до [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки така не є власником даної квартири, за вказаною адресою не проживає, що підтверджується листом Сихівської районної адміністрації від 07.03.2025 №34-вих-3353. Доводи відповідачів про те, що позивачем порушено строк позовної давності суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне. Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно зі ст.ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Протягом спірного періоду відповідачі здійснювали часткові оплати, що вказує на переривання строків позовної давності. Судом з`ясовано, що позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» надаються послуги за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: показами будинкового лічильника, інформацією по об`єкту (споживання гарячої води), опитувальним листом. Окрім того, відповідачі здійснювали часткові оплати протягом спірного періоду. Судом встановлено, що 07.07.2021 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №1085 «Про затвердження змін до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання», відповідно до яких ліцензійну справу ЛМКП «Львівтеплоенерго», як ліцензіата у сфері теплопостачання, було передано на місцевий рівень до Львівської обласної держадміністрації. Починаючи з липня 2021 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» не є ліцензіатом НКРЕКП, до повноважень якого було віднесено затвердження тарифів на теплову енергію для підприємства, як для його ліцензіата. З 01.12.2021 для ЛМКП «Львівтеплоенерго» застосовуються тарифи, встановлені Рішенням Львівської міської Ради від 01.11.2021 №972 «Про встановлення ЛМКП «Львівтеплоенерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з постачання теплової енергії та гарячої води». Пунктом 2 Рішення ЛМКП «Львівтеплоенерго» для населення встановлено двоставковий тариф на опалення: умовно-змінна частина якого становить 1468,11грн./Гкал, умовно-постійна частина 23913,23 грн./Гкал/год. Тариф на послугу з постачання гарячої води становить 95,26грн. за 1 куб. м. Пунктом 1.4 додатку 4 даного Рішення встановлено тарифи для підігріву гарячої води та функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (діяла до 01.05.2022) споживачі повинні оплачувати послугу централізованого опалення місць загального користування відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 за №359 затверджено Методику розрахунку кількості теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків. Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно з якою здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Даний висновок узгоджується з постановою Верховного суду від 22 грудня 2020 по справі №311/3489/18. Відповідно до опитувального листа, долученого позивачем, сходові клітки у під`їзді, де проживають відповідачі, відключено, а нарахування проводяться за втрати розвідними трубопроводами. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що встановлення окремих тарифів на опалення місць загального користування не передбачено законодавством. Опалення місць загального користування є частиною витрат на теплопостачання та не має окремого тарифу. Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315, що затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.12.2018, передбачено, що усім споживачам нараховують витрати на загальнобудинкові потреби на опалення, складовою частиною яких є опалення місць загального користування. Звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, даною Методикою не передбачено, оскільки система опалення складається не лише з приладів опалення, а й з трубопроводів та арматури. Доводи відповідачів з приводу неправильності нарахування і заперечення стосовно отриманих послуг за опалення місць загального користування не заслуговують на увагу, оскільки такі нічим не обґрунтовані. Свого контррозрахунку щодо опалення місць загального користування стороною відповідачів не надано, клопотань про витребування доказів на його спростування не заявлено. За змістом висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц, саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Інших доказів, які б вказували, що нарахування здійснюється позивачем некоректно чи застосовується неправильний спосіб розподілу витрат на опалення та суперечить принципу розрахунку витрат теплової енергії на опалення місць загального користування, визначених Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Методикою розрахунку кількості теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, стороною відповідача суду не надано. Згідно з пунктом 15 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ № 1182 від 11.12.2019, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, розраховується та розподіляється між усіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг № 315. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідачів заборгованості за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання за період з 01.12.2021 по 31.10.2024 у розмірі 7 964,04 грн. Дослідивши долучений розрахунок заборгованості, судом встановлено, що станом на 31.10.2024 така заборгованість становить 7 909,44 грн., а не 7 964,04 грн. З огляду на це, до задоволення підлягає сума у розмірі 7 909,44 грн. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» № 808 від 21.08.2019 усім споживачам нараховується плата за абонентське обслуговування наданих послуг. Наведені законодавчі положення та фактичні обставини справи свідчать, що відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів за надані послуги. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідачів слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3023, 14 грн.

Outcome: partial