Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача В січні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, Міністерства оборони України, третя особа: [PERSON] , про встановлення факту проживання, в якому просила суд: -Встановити факт проживання [PERSON] [INFO] , громадянки України, РНОКПП [NUMBER] , однією сім`єю зі [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який помер [INFO] у період часу з 09 лютого 2018 року по 13 лютого 2023 року. - Встановити факт постійного проживання [PERSON] [INFO] , громадянки України, РНОКПП [NUMBER] , однією сім`єю зі [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який помер [INFO] на час смерті останнього, тобто на [INFO] за адресою: [ADDRESS] . -Судовий збір просила з відповідачів не стягувати В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] у віці 45 років в районі місті Мар?їнка Донецької області загинув [PERSON] , [INFO] , громадянин України, солдат, командир відділення 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] , про що позивачці було повідомлено Сповіщенням сім?ї № 77, складеним 24 лютого 2023 р. за вих. № 1105 [INFO] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з належної спадкодавцю на праві власності квартири [ADDRESS] . Крім того, члени сім?ї загиблого військовослужбовця мають право, зокрема, на соціальний і правовий захист, передбачений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 3 2012 року вони проживали з померлим однією сім?єю без реєстрації шлюбу. Проте наразі у неї немає-документа, який би безспірно підтверджував даний юридичний факт. З цих причин вона не може ані оформити спадщину, ані отримати соціальний і правовий захист, передбачений для сім?ї загиблого військовослужбовця. Позивачка з 07 листопада 2003 року по 24 березня 2015 рік перебувала у шлюбних відносинах з [PERSON] проте шлюбні відносини було припинено приблизно в 2010-2011 роках. В 2012 року у м. Маріуполі позивачка познайомилася зі [PERSON] , який в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебував, але мав доньку [PERSON] , [INFO] , яка на той час проживала разом зі своєю матір?ю. З 2012 року між ними виникли близькі особисті стосунки і поступово вони почали проживати разом як чоловік та жінка однією сім?єю у належній позивачці квартирі [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, інші взаємні права та обов`язки На момент знайомства з позивачкою, померлий [PERSON] мав прізвище [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження від 07 квітня 1977 року, 2016 року він змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені від 02 листопада 2016 року З 2005 року по 2015 рік [PERSON] мав реєстрацію в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується загальнодоступними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань. Натомість позивачка на той момент вже тривалий час займалася організацією різноманітних свят, надаючи відповідні побутові послуги. Восени 2016 року вони майже одночасно (з різницею в один місяць) зареєструвалися як фізичні особи-підприємці з одними й тими самими видами економічної діяльності, основним з яких визначили КВЕД 93.29 «Організування інших видів відпочинку та розваг». Почали разом надавати відповідні послуги на професійній основі. Рівно через рік, в жовтні 2017 році, вони одночасно припинили відповідну підприємницьку діяльність. 21 серпня 2017 р. [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 21 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу за реєстр. № 338, придбав суміжну з квартирою позивачки двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Про той факт, що на момент придбання квартири [ADDRESS] позивачка вже була щонайменше добре знайома з паном [PERSON] , свідчить розписка від 21 серпня 2017 р., складена продавцем квартири [ADDRESS] щодо отримання від покупця грошових коштів. Свідком передачі грошових коштів виступила, зокрема, позивачка. 09 лютого 2018 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання в квартирі [ADDRESS] . На території своєї вже спільної садиби вони разом створили відомий у м. Маріуполі громадський арт-простір «Міський Будда». Тут разом організовували та проводили різноманітні творчі зустрічі, майстер-класи, поетичні вечори, перформенси, стендапи тощо. Спільно викладали духовні практики, медитацію, йогу. Арт-простір функціонував, зокрема, на основі Благодійної організації «Благодійний фонд «Молодіжний інтернаціональний клуб спілкування» (БО «БФ «МІКС»), який пан [PERSON] заснував та очолював з 2015 року Спільна діяльність навколо арт-простору «Міський Будда» була основною для [PERSON] та позивачки до 2022 року. Крім того, позивачка стверджує, що [PERSON] був відомим у місті волонтером, опікувався питаннями територіальної оборони і був на постійному зв?язку з військовими. Ще за декілька місяців до повномасштабного вторгнення, він почав хвилюватися за безпеку родини в Маріуполі, і завчасно орендував квартиру під Києвом (с. Софіївська Борщагівка), куди згодом і переїхала родина. Зі змісту Договору оренди квартири від 01 вересня 2021 року слідує, що його предметом виступає тимчасове платне користування квартирою [ADDRESS] , яка орендується [PERSON] «для проживання в ній [PERSON] разом із дружиною [PERSON] » на термін з 01 вересня 2021 до 01 вересня 2023 рр. Відомості про цю квартиру згодом були внесені до чинного на той момент військово-облікового документа [PERSON] - Обліково-послужної картки до військового квитка серії [NUMBER] , виписаної [INFO] . Дана квартира була спільним місцем проживання позивачки та [PERSON] до дня його загибелі. 20 березня 2022 р. [PERSON] підписав Контракт добровольця територіальної оборони з Добровольчим формуванням № [NUMBER] Борщагівської сільської територіальної громади «Петропавлівський» і надалі виконував бойові завдання на території відповідної громади. Восени 2022 року він перевівся до ЗСУ, про що свідчить запис в Обліково-послужній картці до військового квитка серії [NUMBER] , Припис [INFO] від 15 листопада 2022 р. вих. N? 1782 . [INFO] , виконуючи бойове завдання в районі м. Мар?їнка Донецької області, [PERSON] , солдат, командир відділення 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] , загинув. Про його загибель позивачці було повідомлено Сповіщенням сім?ї № 77, складеним 24 лютого 2023 р. за вих. № 1105 [INFO] . Факт вручення позивачці «Сповіщення сім?ї» беззаперечно свідчить про те, що згідно даним військового обліку (обліковій документації) та/або витягу з послужного списку особової справи, за свого життя [PERSON] вказував як члена своєї сім?ї саме позивачку. Проте у відповідь на адвокатський запит від 07.08.2024 р., [INFO] листом від 22.08.2024 р. за вих. № 10397 відмовився надати інформацію про склад сім?ї загиблого згідно даним військового обліку (обліковій документації) та витягу з послужного списку особової справи, пославшись на законодавство про захист персональних даних Тіло загиблого було передане позивачці разом з Актом прийому-передачі (останків) загиблих Оборонців України №884ДОН від 16 лютого 2023 р., Лікарським свідоцтвом про смерть № 385, складеним 25 лютого 2023 р. КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» (Кам?янське районне відділення СМЕ), Довідкою про причину смерті від 25.02.2023 р. (причина смерті: «ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків») 01 березня 2023 року у Виконавчому комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області позивачка зареєструвала смерть [PERSON] , про що отримала Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 01 березня 2023 р., а також Довідку Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 01.03.2023 р. вих. № 29 для отримання допомоги на поховання Позивачка стверджує, що вона була присутня під час отримання свідоцтва про смерть, але на той момент перебувала у шоковому стані, а тому допомогу з реєстрацією смерті та отриманням відповідних документів їй надавали побратими загиблого. Листом Києво-Святошинської окружної прокуратури від 01.03.2023 р. за вих. №5K було надано дозвіл на кремацію тіла загиблого [INFO] . Ритуальна служба СКП «Київський крематорій», на замовлення позивачки, виконала кремацію тіла загиблого, що підтверджується трьома Договорами-замовленнями №2.199213K від 02.03.2023 р. Позивачка, спільно з друзями родини, організувала прощальні заходи. Церемонію прощання відвідали понад сотня людей, а відео-сюжети з церемонії зробили різні телеканали. На особистих сторінках позивачки та [PERSON] у соціальній мережі Facebook можна побачити десятки дописів і коментарів, створених у різний час, зі співчуттями і спогадами подружжю, адже багато людей протягом багатьох років знало їх саме як подружжя. 05 січня 2024 р. на сторінці «Маріуполь пам?ятає» у соціальній мережі Facebook, яку адмініструє комунальна установа «Маріупольський краєзнавчий музей», в рамках проєкту Департаменту культурно-громадського розвитку Маріупольської міської ради, було оприлюднено об?ємний допис про життя [PERSON] . В цьому дописі згадується про громадську діяльність пана [PERSON] в Маріуполі, створені та реалізовані ним проекти. Окремо згадується пані [PERSON] (Ксенія) як дружина, з якою він задовго до повномасштабної війни заснував у Маріуполі громадський простір « [PERSON] », і яка залишалася поруч з ним до дня його загибелі. Про спільне проживання однією сім?єю свідчать також наявні у позивачки численні спільні фотографії та відеозаписи, відзняті у різні роки. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 77089920 від 24 травня 2024 р. слідує, що [PERSON] не залишив заповіту/спадкового договору. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 77089857 від 24 травня 2024 р. слідує, що спадкові справи до майна померлого [PERSON] нотаріусами не заводилися, а свідоцтва про право на спадщину - не видавалися. В листі-роз?ясненні приватного нотаріуса Ярового О.Б. від 09.08.2024 р. вих. N? 130/01-16 зазначається, що для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який не залишивши заповіту помер [INFO] , в порядку спадкування за законом у четверту чергу, [PERSON] слід обов?язково подати нотаріусу, зокрема, але не виключно, рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини, а також рішення суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.(а.с. 1- 12) 09 травня 2025 року представником Міністерства оборони України через систему «Електронний суд» надано відзив в якому останні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши що вимога про встановлення факту необхідно розглядати в окремому провадженні, оскільки між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки указане Міністерство не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Також зазначили, що Міністерство оборони України - спеціально уповноважений суб`єкт, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" . Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно ст. 16-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції на день загибелі [PERSON] ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Тобто, до зазначеного кола осіб цивільна дружина або інший член сім`ї не входить. Згідно з абз. 1, 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі також "Постанова № 168") сім`ям загиблих військовослужбовців виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-12 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану затверджений наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30.01.2023 № 176/39232 . Відповідно до п. 1.3. Порядку № 45 сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Відповідно до розділу IV Порядку №45 члени сім`ї звертаються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2 Порядку №45. Відповідно до п. 4.4. Порядку № 45 документи щодо отримання та виплати одноразової грошової допомоги опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України відповідно до їх повноважень і передаються на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (надалі також "комісія Міноборони"), яка утворена в Міноборони відповідно до Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 № 564, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.11.2016 за №1497/29627. Комісія Міноборони приймає рішення, пов`язані з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Крім того, відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 9 Сімейного кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Особи, які проживають однією сім`єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства. Відповідно ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Враховуючи зазначене, вважали, що позивачем не надано достатніх доказів, на підставі яких можна встановити факт проживання з [PERSON] однією сім`єю, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків. Окрім цього необхідно зазначити, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Але позивачем не підтверджено, що факт, який вона просить встановити, безпосередньо породжує юридичні наслідки щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги (оскільки вона не відноситься до кола осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 16-1 Закону №2011-ХІІ), що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову (а.с. 195-198). Третя особа [PERSON] 09 травня 2025 року через систему «Електронний суд» надала заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити (а.с. 206). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 січня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. ( а.с. 115-116). Ухвалою судді від 20 січня 2025 року відкрито провадження у справі за [PERSON] до Маріупольської міської ради Донецької області, Міністерства оборони України, третя особа: [PERSON] , про встановлення факту проживання (а.с. 118-119). 19 лютого 2025 року представником Маріупольської міської ради Донецької області через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 129-130). 20 лютого 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 149-151). 11 березня 2025 року на ухвалу суду про витребування доказів Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано засвідчену копію актового запису про смерть № 29 від 01 березня 2023 року (а.с. 167-168). Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 176-177). В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволені, судові витрати з відповідачів просили не стягувати. Позивач в судовому засіданні пояснила, що з 2012 року вона проживала разом зі [PERSON] як чоловік та дружина. В 2016 році [PERSON] змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] . В 2016 році вона разом з померлим зареєструвалися як підприємці. До серпня 2017 року проживали в квартирі позивачки, а потім померлий придбав сусідню квартиру та вони там створили загальний простір де проводили зустрічі. Разом організовували фестивалі. Вона організовувала свята, а він створював мурали. Вели спільний бюджет, вона купувала продукти він сплачував комунальні кошти, всі квитанції докази залишилися в окупованому Маріуполі. Померлий був волонтером та восени 2021 році [PERSON] орендував в Києві квартиру для сумісного проживання сім`єю, оскільки почалися розмови про можливе вторгнення. В лютому [PERSON] вступив до тероборони, а восени пішов добровольцем. Офіційно шлюб не укладали, оскільки чекали кращих часів. Вона отримала сповіщення про смерть [PERSON] члена сім`ї. свідоцтво про смерть отрумував побратим, оскільки вона перебувала в стресовому стані. Похованням займалася вона та волонтери. Після початку повномаштабного вторгнення вона виїздила за кордо потім повернулася до Києва в квартиру яку для них орендував [PERSON] . Представник відповідача Міністерства оборони України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог пославшись на те, що відповідачем ніяким чином права позивача не порушуються окрім того зазначила що позивачем не доведено саме факту ведення спільного господарства, тобто наявність витрат спільного бюджету, спільного харчування. Представник Маріупольської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила що [PERSON] є її батьком. З позивачкою вона познайомилася в 2010 році, десь через рік позивач стала проживати разом з її батьком в Маріуполі. Вона приїздила до них в гості спочатку вони проживали в квартирі [PERSON] , а згодом батько також купив квартиру в цьому ж будинку. Коли була маленькою приїздила частіше, потім підросла стала рідше приїздити, проте постійно спілкувалася з батьком та [PERSON] . Вперше в них дома була в 2013-2014 році. Коли приходила до будинку бачила що там жили [PERSON] її донька та батько. Для неї вони були однією сім`єю. Батько до 2015 року займався бізнесом, а потім з [PERSON] організовували свята спільно. У батька з родичів нікого не залишився окрім неї. Про смерть батька її повідомила [PERSON] . Вона була на похованні батька в Києві, організацією займалася [PERSON] та воєнні які з ним служили. В лютому 2023 року вона востаннє спілкувалася з батьком. На початок повномаштабного вторгнення вона була в Маріуполі та в перший день виїхала за місто, потім в [PERSON] зустрілася з [PERSON] . На 24 лютого 2022 року батько був в Києві на семінарі, а [PERSON] була в Маріуполі на цей час вони також були сім`єю. Склад сім`ї батька до смерті не змінювався. З заявою про прийняття спадщини після смерті батька не зверталася та не збираюся звертатися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в 2019 році на фестивалі в Маріуполі познайомилася з [PERSON] та [PERSON] , після чого неодноразово була в них дома в гостях в Маріуполі вони жили в центрі міста на [PERSON] . В Києві [PERSON] знімав житло, з осені 2022 року [PERSON] приїхала до Києва. Вона була на поховані [PERSON] , там була й [PERSON] , яка займалася похованням. Підтвердила що останні п`ять років перед загибеллю [PERSON] та [PERSON] проживали разом як сім`я. Свідок [PERSON] пояснила суду що з 2010 року знайома з [PERSON] , в 2014 році познайомилася з [PERSON] . Займалися разом в центрі Будда та разом проводили заходи на вулиці [PERSON] в місті Маріуполь, де проживали [PERSON] її донька та [PERSON] . В місті всі їх знали як подружжя. В 2017 році вони оприлюднили сімейну фотосесію. Вона робила програму про їх проект Будда. Восени 2022 року [PERSON] повернулася до Києва із закордону. Про смерть [PERSON] дізналася з [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] знав з 2005-2006 року, з [PERSON] познайомився в 2012 році. [PERSON] вважав [PERSON] дружиною, вони проживали разом з її донькою, вели спільне господарство. Про смерть [PERSON] дізнався від [PERSON] . Був присутнім на похованні. Вважав їх однією сім`єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знав з 2017 року з [PERSON] познайомився в 2019 році як з дружиною [PERSON] . Фактичні обставини встановлені судом [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія № [NUMBER] (а.с. 24). Відповідно до наданого свідоцтва про зміну імені Серія [NUMBER] , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінні юстиції у Донецькій області, [PERSON] , [INFO] змінив прізвище на [PERSON] (а.с. 32-33). 24 лютого 2023 року на ім`я [PERSON] , відділом [INFO] було направлено сповіщення сім`ї № 77 про те що Командир відділення 1 десантно- штурмової роти 1 десантно - штурмового батальйону військової частини [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , загинув [INFO] (а.с. 25). Відповідно до наданого Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] з 14 квітня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 26), який рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24 березня 2015 року було розірвано, справа № 263/2825/15 (а.с. 27-28). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано 03 листопада 2016 року право власності на кв. [ADDRESS] (а.с. 69-70). а за [PERSON] право власності на кв. [ADDRESS] зареєстровано 21 серпня 2017 року (а.с. 63). Відповідно до наданої розписки від 21 серпня 2017 року про передачу [PERSON] грошових коштів за квартиру [ADDRESS] , [PERSON] записана свідком (а.с. 64). Відповідно до наданої копії паспорту позивача її місце реєстрації з 02 листопада 2016 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9 ). Згідно наданої копії паспорта [PERSON] , його місце реєстрації зареєстровано з 09 лютого 2018 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21), саме з цієї дати позивач просить суд встановити факт проживання з померлим [PERSON] , однією сім`єю. 09 серпня 2024 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Яровим О.Б. на усне звернення представника позивача роз`яснено, що для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в порядку спадкування за законом у четверту чергу, [PERSON] слід обов`язково подати нотаріусу, зокрема, але не виключно, рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини, а також рішення суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або про встановлення факту постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини (а.с. 29). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) параметри пошуку: [PERSON] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 30). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) параметри пошуку: [PERSON] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с. 31). З 2005 року по 2015 р. [PERSON] мав реєстрацію в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується загальнодоступними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань (а.с. 38-39). Восени 2016 року [PERSON] та [PERSON] майже одночасно (з різницею в один місяць) зареєструвалися як фізичні особи-підприємці з одними й тими самими видами економічної діяльності, основним з яких визначили КВЕД 93.29 «Організування інших видів відпочинку та розваг» та рівно через рік, в жовтні 2017 р., вони одночасно припинили відповідну підприємницьку діяльність (а.с. 40-41). Відповідно до договору оренди квартири у приватної особи від 01 вересня 2021 року [PERSON] орендував разом з із дружиною [PERSON] кв. [ADDRESS] на термін з 01 вересня 2021 року по 01 вересня 2023 рік (а.с. 42-44). В обліково - послужній картці до військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] адреса сім`ї вказана кв. [ADDRESS] (а.с. 45). 20 березня 2022 року [PERSON] підписав контракт добровольця територіальної оборони з добровольчим формуванням № [NUMBER] Борщагівської сільської територіальної громади «Петропавлівський» (а.с. 46-47). 15 листопада 2022 року солдата [PERSON] відповідно до Указу Президента України від 17 травня 2022 року № 342/2022 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» наказано вибути до в/ч [NUMBER] 199 НЦ для подальшого проходження служби, строк прибуття 16 листопада 2022 року (а.с.48). Відповідно до акту прийому - передачі тіл (останків) загиблих Оборонців України № 88 ДОН від 16 лютого 2022 року передано тіло [PERSON] , [INFO] (а.с. 49). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 385 від 25 лютого 2023 року [PERSON] [INFO] помер [INFO] , смерть настала бойові дії (а.с. 50). Відповідно до довідки про причину смерті № 385 від 25 лютого 2023 року [PERSON] , [INFO] , причина смерті ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків (а.с. 51). Виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області 01 березня 2023 року видано довідку для отримання допомоги на поховання, в тім що [PERSON] помер [INFO] про що в книзі реєстрації про смерть виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області складено відповідний запис № 29 від 01 березня 2023 року (а.с. 52). 01 березня 2023 року Києво - Святошинська окружна прокуратура Київської обласної прокуратури не заперечували проти кремації трупа померлого [PERSON] (у разі проведення розтину та причин смерті) (а.с. 53). Позивачем надано договір замовлення № 2.199213 від 02 березня 2023 року на кремацію тіла, на урну для праху, та договір замовлення № 1.6628К від 02 березня 2023 року де замовником послуг є [PERSON] (а.с.54-57). Позивачем надано фото на підтвердження сумісного проживання з померлим (а.с. 89-110) та відео які були оглянуті судом в судовому засіданні. Відповідно до відомостей на вручення відзнаки Президента України ордена «За мужність» (111 ступеню) та протоколу передачі державної нагороди України та документа про нагородження сім`ї нагородженого [PERSON] (посмертно) вручено цивільній дружині [PERSON] (а.с. 190-192) Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки більше п`яти років до часу відкриття спадщини та факту постійного проживання на час смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS] необхідно [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину а також для звернення до Міністерства оборони України для надання передбаченої законом соціальної підтримки як члену сім`ї загиблого військовослужбовця. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У ст. 1223 ЦК України зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації (постанова Верховного Суду від 28.04.2021 р. у справі № 204/2707/19 та інші). Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії тощо). Під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом абзацу першого п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Постановою № 168 визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення з цим позовом) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби. У статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладена у новій редакції. При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі - у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Разом із тим, відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно до частини першої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення ст. 74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку (п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №686/15993/21, від 09.11.2022 у справі №753/10315/19, від 16.11.2022 у справі №199/3941/20. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі "Ельсхольц проти Німеччини" суд визначив, що "поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші "сімейні" de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом". Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Отже, за вимогою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу предметом доказування є наявність обставин ведення сторонами спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16. З досліджених у судовому засіданні доказів та показів свідків суд установив, що позивачка [PERSON] та померлий [PERSON] перебувала тривалий час у фактичних шлюбних відносинах, з яким вони спільно проживали в місті Маріуполі з 09 лютого 2018 року, а з осені 2022 в селі Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права й обов`язки, піклувались один про одного, виховували доньку [PERSON] , вели спільне господарство. Зазначене свідчить про те, що між ними як жінкою та чоловіком склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, та є підтвердженням факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При цьому позиція предстаника відповідача - Міністерства оборони України з приводу того, що встановлення факту проживання однією сім`єю не надасть права позивачці на отримання виплат як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, не спростовує наявності самого факту, за встановленням якого звернулася остання, оскільки наявність такого права буде предметом дослідження за відповідним зверненням компетентним органом, а в разі наявності спору щодо цього - предметом доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства. У даному ж спорі встановлення факту проживання однією сім`єю впливає на реалізацію позивачкою й інших прав, пільг та гарантій, а також реалізації права на спадкування майна покійного. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). На підставі викладеного,

Outcome: approved