Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

В Рівненський міський суд Рівненської області із заявою видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON] , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області, звернулась представник заявниці [PERSON] адвокат Василюк Валерія Валеріївна, в якій просить суд: видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] [INFO] строком на шість місяців яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав: заборонити [PERSON] перебувати в місті проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 200 метрів до [PERSON] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати СМС повідомлення) з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місті невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на шість місяців. Заяву мотивує тим що починаючи із липня 2025 року [PERSON] вчиняє фізичне економічне та психологічне насильство стосовно свекрухи [PERSON] , що виражаються у тому що вона ображає останню нецензурну лається в її бік шарпає за руки погрожує фізичною розправою поводить себе агресивно, як наслідок заявниця постійно перебуває у напруженому нервовому стані. Такими діями [PERSON] спричиняє їй домашнє насильство фізичного, економічного та психологічного характеру Згідно відповіді РУП ГУНП в Рівненській області від 20.08.2025 року заявниця тричі зверталася до РУП ГУНП в Рівненській області про вчинення [PERSON] неправомірних дій, як наслідок відносно останньої було складено п`ять протоколів про вчинені нею адміністративні правопорушення передбачені ч. 1, 2, 3 ст. 173-2 КУпАП а також винесено один терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №618769 від 28 липня 2025 року. 29 липня 2025 року [PERSON] знову прийшла за місцем проживання заявниці, чим порушили заходи термінового заборонного припису та почала стукати у двері і такими діями продовжила спричиняти психологічне насильство стосовно останньої. Увесь липень 2025 року заявниця потерпає від насильницьких дій з боку невістки, такі дії стосовно неї виражаються в діях фізичного, економічного та психологічного насильства, що відображалася в словесних образах нецензурною лайкою погрозами приниженням її залякуваннями її (психологічне насильство), застосування фізичного насильства, поштовхах, смиканнях, шарпаннях (фізичне насильство), перешкоджанні у володінні користуванні та розпорядженні майна (економічне насильство). [PERSON] влаштовує конфлікти та сварки. Її постійна агресивна поведінка та протизаконні дії стали підставою постійних звернень до працівників поліції та кваліфікованої допомоги адвоката, вона не змінює своєї поведінки та продовження правомірні дії. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник адвокат Василюк В.В. підтримала подану заяву про видачу обмежувального припису з мотивів викладених у ній та просила її задовольнити, та не заперечували виключити з прохальної частини заяви вимогу про заборону наближатися до заявниці ближче, ніж на 200 метрів. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] не заперечувала щодо задоволення заяви. Зазначила, що вона на даний час тимчасово проживає за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . В судове засідання представник заінтересованої особи Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області не з`явився, будучи присутнім в попередньому судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд встановив наступне. Згідно відповіді РУП ГУНП в Рівненській області від 20.08.2025 року заявниця [PERSON] тричі зверталася до РУП ГУНП в Рівненській області про вчинення [PERSON] неправомірних дій, як наслідок відносно останньої було складено п`ять протоколів про вчинені нею адміністративні правопорушення передбачені ч. 1, 2, 3 ст. 173-2 КУпАП. Також відносно [PERSON] було винесено один терміновий заборонний припис серії АА №618769 від 28 липня 2025 року. Заявниця [PERSON] вказує, що починаючи із липня 2025 року [PERSON] вчиняє фізичне економічне та психологічне насильство стосовно неї, що виражаються у тому що вона ображає останню нецензурну лається в її бік шарпає за руки погрожує фізичною розправою поводить себе агресивно, як наслідок заявниця постійно перебуває у напруженому нервовому стані. Такими діями [PERSON] спричиняє їй домашнє насильство фізичного, економічного та психологічного характеру Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України). Згідно з п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. З огляду на викладене вбачається, що [PERSON] продовжує вчиняти насильство щодо заявниці (залякування, шарпання, погрози фізичною розправою) та є такими, що порушують психологічну та фізичну недоторканість заявниці. Таким чином, діяння [PERSON] порушують право на життя в безпечному середовищі для [PERSON] та на переконання суду, є і надалі великий ризик продовження вчинення домашнього насильства від її невістки, і можливість настання невідворотних наслідків для її стану здоров`я, з огляду на сукупність багатьох факторів: [PERSON] вчиняє і продовжує вчиняти насильство багаторазово, її дії носять системний характер, остання неодноразово погрожувала фізичною розправою. Відтак, суд вважає, що вимоги заяви про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав підлягають до часткового задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Також суд роз`яснює, що відповідно до ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. За правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial