Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 12.02.2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.09.2016 року був розірваний. Під час шлюбу 18.03.2016 року за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачкою. Зазначив, що оскільки відповідний договір купівлі-продажу був укладений в період шлюбу та сплата вартості цієї квартири здійснювалася за їх спільні кошти як кошти подружжя, вказана квартира є його з відповідачкою спільним майном. Разом з цим відповідачка не визнає його право власності на частку у цій квартирі. За таких обставин, посилаючись на рівність часток у спільному майні подружжя, просив визнати за ним право власності на частку у вказаній квартирі. У поданому відзиві [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що хоча за рішенням суду їх шлюб був розірваний у вересні 2016 року, фактично вони припинили шлюбні стосунки ще з 2014 року таз того часу не вели спільне господарство та не мали спільного бюджету. Спірна квартира була нею придбана 18.03.2016 року за її власні кошти. При цьому на час придбання цієї квартири вона перебувала у стані «від забудовника» та потребувала проведення значних ремонтних робіт для створення можливості заселитися та проживати у ній. Вказані ремонтні роботи вона провела самостійно за власні кошти і участі у таких витратах позивач не приймав. Також зазначила, що з часу розлучення вона пропонувала викупити у позивача належну йому частку, проте оскільки останній забрав все інше їх спільне майно собі, він відмовився від будь-яких претензій на цю квартиру. Про відсутність будь-яких претензій на вказану квартиру свідчать зокрема факт того, що участі у проведенні ремонту у вказаній квартирі, її благоустрою та утриманні з часу розлучення він не приймав та відмовлявся це роботи. Також просила врахувати, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо заявлених ним вимог про розподіл спірної квартири, оскільки такий строк почався саме з часу розірвання між ними шлюбу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала просила його задовольнити. Зазначила, що спірна квартира буда придбана сторонами у шлюбі та за спільні кошти, а отже їх спільним майном. Посилання відповідачки на те, що квартира була придбана за її власні кошти є безпідставними та нічим не підтверджені. Жодних доказів того, що відповідачка мала достатній рівень заробітку для самостійного придбання квартири остання не надала. Натомість позивач тривалий час працював за кордоном та мав достатній заробіток на придбання цієї квартири. Крім того при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири [PERSON] надавав свою згоду на укладення такого правочину. Також заперечила проти того факту, що сторони задовго до розлучення фактично перестали вести спільне господарство та фактично припинили шлюбні стосунки, при цьому просила врахувати, що відповідачка з часу одруження та до розлучення з позивачем проживала разом з матір`ю позивача. У подальшому в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що фактично з 2014 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та мати спільний бюджет. Про вказаний факт зазначав сам позивач при поданні позову про розлучення. Спірну квартиру відповідачка придбала за власні кошти, які заробила будучи на заробітках за кордоном. Жодної фінансової участі у придбанні цієї квартири, а також у подальшому у проведенні ремонтних робіт у цій квартирі, її утриманні [PERSON] не приймав. Фактично при розлученні між сторонами було визначено, що спірна квартира є особистою власністю [PERSON] , яка самостійно облаштовувала цю квартиру. Також просила врахувати, що позивачем пропущений строк позовної давності до таких вимог, оскілки він розпочався саме з дати розлучення між сторонами. Фактичні обставини справи встановлені судом. 12.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.09.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб був розірваний. 18.04.2016 року між [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири. За умовами вказаного договору [PERSON] придбала у [PERSON] кватиру [ADDRESS] . Продаж квартири вчинено за 52\~761,96 гривень. Також п.16 вказаного договору визначено, що купівля [PERSON] вказаної кватири вчиняється за згодою чоловіка [PERSON] .. Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений призваним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. та зареєстрований у реєстрі за № 3170. Згідно оглянутих матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири наявна нотаріально посвідчена заява [PERSON] в якій останній засвідчив про те, що купівля [PERSON] вказаної квартири здійснюється в інтересах їх сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними та укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню. Придбання квартири буде їх спільною власністю. На підставі вказаного договору купівлі-продажу 18.04.2016 року було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчив, що [PERSON] та [PERSON] були одружені та проживали у будинку батьків [PERSON] у [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] зазнає, що останній тривалий час працював за кордоном, а коли повернувся придбав квартиру для сім`ї у мікрорайоні «Озерний» м. Хмельницького. Свідок [PERSON] засвідчила, що [PERSON] вона знає тривалий час та підтримують з нею дружні стосунки. Зазначила, що з часу, коли [PERSON] та [PERSON] стали підтримувати стосунки та одруження вони проживали у м. Києві. Після того, як [PERSON] завагітніла вона переїхала до м. Хмельницького де стала проживати у будинку матері [PERSON] , а останній залишився проживати у Києві. Зазначила, що фактично шлюбні стосунки [PERSON] та [PERSON] не підтримували, оскільки вони разом не проживали. Так, [PERSON] був спочатку у Києві де працював, а потім виїжджав за кордон на заробітки. До [PERSON] та дитини він приїжджав вкрай рідко, матеріальної допомоги на утримання їх спільної доньки не надавав. Допомогу [PERSON] у вихованні та утриманні їх спільної доньки надавала мати [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] виїжджала на заробітки за кордон та зі слів останньої на вказані кошти вона придбала собі квартиру. Свідок [PERSON] суду засвідчила, що [PERSON] це її тітка. У 2011 році [PERSON] та [PERSON] одружилися та у них народилася донька [PERSON] . Після того як [PERSON] завагітніла вона переїхала у м. Хмельницький де проживала у батьків [PERSON] . Зазначила, що фактично [PERSON] та [PERSON] перестали проживати разом коли їх спільній дитині не було ще 2-х років. Так, [PERSON] проживав окремо, оскільки працював у м. Києві, а потім їздив працювати за кордон, вкрай рідко навідував сім`ю та н допомагав [PERSON] утримувати їх спільну дитину. Таку допомогу [PERSON] надавала мати [PERSON] . Коли дитині виповнилося чотири роки, [PERSON] виїхала за кордон та певний час перебувала там на заробітках. У 2016 році [PERSON] та [PERSON] офіційно розлучилися та в той же період [PERSON] придбала квартиру. Також зазначила, що ремонт у цій квартирі робила [PERSON] власними силами та за власні кошти. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно приписів\~ст.60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу).\~ Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами частин\~першої та\~другої статті\~70\~СК України\~визначено,\~що у\~разі поділу\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором.\~ При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Отже, за загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). За приписами частин першої, п`ятої та шостої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зібрані у справі докази дають підстави стверджувати про те, що 18.04.2016 року [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , уклала договір купівлі-продажу за яким набула у власність квартиру [ADDRESS] . Вказані обставини дають підстави стверджувати, що вказаний договір був укладений одним із подружжям (відповідачем у справі) в інтересах сім`ї та оплата вартості квартири була здійснена за спільні кошти подружжя. Посилання відповідача на те, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, та відповідно що таке майно є її особистою власністю суд вважає безпідставними. Жодних належних і допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували факт придбання спірної квартири саме за особисті кошти матеріали справи не містять і таких доказів стороною відповідача суду не надано. Також не представлено відповідачем і належних доказів факту, що на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, сторони тривалий час не вели спільне господарство. При цьому суд зазначає, самі по собі пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] не можуть бути достатніми доказами вказаного факту, а також того факту, що спірна квартира була придбана виключно за особисті кошти саме [PERSON] . Так, по суті у своїх поясненнях вказані свідки лише вказували, що після народження у сторін спільної дитини, [PERSON] проживав окремо та вкрай рідко навідувався до сім`ї, і така обставина була викликана характером його роботи (останній працював у іншому місті, а також тривалий час працював за кордоном). Крім того, суд звертає свою увагу, що договір купівлі-продажу був посвідчений нотаріально та при його укладенні [PERSON] , як чоловік [PERSON] , надав нотаріально посвідчену згоду на укладення такого договору в якій зокрема зазначив, що такий договір вчиняється [PERSON] в інтересах їх сім`ї і що майно за цим договором набувається у їх спільну власність як подружжя. Таке твердження [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу [PERSON] не заперечувалося. Посилання сторони відповідача на те, що саме [PERSON] за власні кошти провела ремонт у спірній квартирі та представлені останньою договори, фіскальні чеки на придбання певних будівельних матеріалів тощо самі по собі не доводять ту обставину, що спірна квартира є її особистою власністю. При цьому суд зазначає, що такі обставини (понесення певних витрат на утримання, ремонт спільного майна) може бути підставою для подання позову до іншого співвласника про відшкодування таких витрат. Щодо строку позовної давності. Відповідно до частини\~другої\~статті\~72 СК України\~до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до статті\~256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини\~першої\~статті\~261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, в обґрунтування доводів про пропуск позивачем строку позовної давності відповідач та її представник послалися на те, що шлюб між сторонами був розірваний згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 05.09.2016 року, яке набуло чинності 16.09.2016 року, а з цим позовом позивач звернувся лише у березні 2023 року. Вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суд зазначає, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Так, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт заперечення відповідачки права позивача на спірну квартиру. За відсутності таких доказів, сам по собі факт подання позивачем даного позову після спливу трирічного строку з часу розірвання шлюбу між сторонами не свідчить про пропущення позивачем строку позовної давності. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що поданий [PERSON] позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення та з урахуванням рівності часток подружжя у спільному майні за позивачем впорядку поділу спільного майна слід визнати право власності на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Решту 1/2 частки у праві власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] залишити за [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3\~850,00 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 81, 141, 223, 258-268, 280-282 ЦПК України, суд -

Outcome: approved