Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

16 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 20000 грн., щомісяця, починаючи з 06 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 10000 грн. з 06 вересня 2024 року до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача подав до Тбіліського міського суду, яким вирішувалося клопотання Міністерства юстиції України про вручення документів, відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач не визнає вимоги позивача, оскільки заявлена до стягнення сума аліментів є надмірною і відповідач не в змозі їх виплачувати, оскільки він не працює, страждає на гостру форму астми і фактично фінансово залежний від батьків. Також, відповідач сплачує борг по кредитному договору, кошти по якому за твердженням відповідача, отримала його дружина, позивач у даній справі. В той же час, представник відповідача зазначає, що відповідач не відмовляється дбати про сина та надавати матеріальну допомогу. Відповідач стверджує, що якщо позивач з сином приїдуть до Грузії, у них не буде ніяких фінансових проблем. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлявся завчасно та належним чином, позовну заяву з додатками відповідачу було вручено в Тбіліському міському суді 12 травня 2025 року. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2023 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10-12). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-15), який проживає разом з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Положеннями статті 48 та 51\~Основного Закону\~України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини восьмої статті 7\~Сімейного кодексу\~України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до частини першої ст. 12 вказаного Закону. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). За приписами частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частинами першою статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вирішуючи питання розміру аліментів, які будуть достатніми для забезпечення потреб неповнолітньої дитини 2023 року народження, суд встановив, що син [PERSON] проживає з позивачем і перебуває на її утриманні, син потребує постійної щохвилинної уваги і допомоги, а тому можливості працювати у позивача немає. Окрім того, стороною відповідача не спростовано твердження позивача про те, що добровільно матеріальна допомога на утримання сина не надається. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», для дітей віком до 6 років з 01 січня встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2563 грн. Такий розмір, згідно з положеннями частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, визначається як мінімальний рекомендаційний. Мінімальний гарантований розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Головним критерієм присудження аліментів на утримання дитини є необхідність отримання нею достатнього рівня життя, який забезпечуватиме її гармонійний розвиток: фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний, тому суд вважає за доцільне встановити розмір аліментів вище мінімального рекомендаційного. Оцінюючи наявні у справі докази, заперечення відповідача проти визначеного позивачем розміру аліментів, який відповідач не в змозі виплачувати, проте, відповідач не надав доказів на підтвердження свого майнового стану, той факт, що відповідач зобов`язаний нести участь в утриманні свого неповнолітнього сина, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі розміром 10000 грн., з подальшою відповідною індексацією, до досягнення ним повноліття. Також, згідно\~частин 2,\~4\~статті 84\~Сімейного кодексу\~України,\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 77 Сімейного кодексу України, утримання одному\~з подружжя\~надається другим\~із подружжя\~у натуральній\~або грошовій\~формі за\~їхньою згодою. За\~рішенням суду\~аліменти присуджуються\~одному з\~подружжя,\~як правило,\~у грошовій\~формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Статтею 79\~Сімейного кодексу\~України визначено час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя. Зокрема, відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~79\~Сімейного кодексу\~України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно частин\~1,\~2\~статті 80\~Сімейного кодексу\~України,\~аліменти присуджуються\~одному з\~подружжя у\~частці від\~заробітку (доходу)\~другого з\~подружжя і\~(або)\~у твердій\~грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин, оскільки дитина сторін проживає з позивачем, позивач не працює, здійснює догляд за дитиною, а тому потребує матеріальної допомоги, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьох років. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року, то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 Сімейного кодексу України, підлягає індексації за аналогією закону згідно пункту 8 статті 8\~ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про індексацію\~грошових доходів\~населення» передбачено, що за наявності підстав, визначених цим законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами. Таким чином обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями статті 184 Сімейного кодексу України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення,

Outcome: partial