Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 10 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 565. В обґрунтування позову зазначено, що 10 липня 2015 року сторони уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . Сімейне життя з відповідачем поступово погіршилось, зникли спільні інтереси, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У подружжя різні погляди на сімейне життя і обов`язки. Сторони не проживають разом, не підтримують сімейних відносин, у кожного своє окреме життя. Шлюб фактично припинив своє існування, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Спільного господарства сторони не ведуть. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . 22 квітня 2025 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. При уточнені позовних вимог заявила вимогу про повернення дошлюбного прізвища. Позов підтримує та просить задовільними. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, відправленням листа з рекомендованим повідомленням на адресу вказану у позовній заяві, конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 10 липня 2015 року був укладений шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 565, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Позивач посилається на те, що сімейне життя з відповідачем поступово погіршилось, зникли спільні інтереси, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У подружжя різні погляди на сімейне життя і обов`язки. Сторони не проживають разом, не підтримують сімейних відносин, у кожного своє окреме життя. Шлюб фактично припинив своє існування, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Спільного господарства сторони не ведуть. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки з чоловіком. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18 (61-3235св19), згідно з якою закріплена статтею 111 Сімейного кодексу України норма щодо необхідності вжиття заходів до примирення подружжя є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. А відтак, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29 липня 2015 року вбачається, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . Позивач заявила відповідну вимогу про відновлення дошлюбного прізвища. З наведеного суд вважає за необхідне повернути позивачу її дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не заявила вимогу про стягнення з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі, відповідно суд не вирішує питання щодо їх розподілу.

Outcome: approved