Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 грудня 2023 року [PERSON] через веб-сайт Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» заповнив заявку на отримання грошових коштів в кредит. 11 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 121342187 типу кредитної лінії, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надала [PERSON] кредит на суму 12000,00 грн., строком дисконтного періоду 30 днів, з можливістю продовження, кінцевою датою повернення кредиту 10 січня 2029 року. Згідно довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», підтверджено підписання [PERSON] кредитного договору № 121342187 від 11 грудня 2023 року одноразовим ідентифікатором HRTK-3893. У відповідності до платіжного доручення № 5a276386-28f2-4889-bb2c-9c48028f7c4f від 11 грудня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було переховано [PERSON] грошові кошти в сумі 12000,00 грн. на виконання умов кредитного договору № 121342187 від 11 грудня 2023 року. Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед відповідачем виконало у повному обсязі. Однак, з причини невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість у сумі 59959,70 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11764,46 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 48195,24 грн. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. \~ \~ \~ \~Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином всіма доступними засобами, включаючи SMS повідомлення, про причини неявки не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Дійсно, як встановлено судом, 11 грудня 2023 року [PERSON] через веб-сайт Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» заповнив заявку на отримання грошових коштів в кредит. Заявка містить загальну інформацію щодо суми кредиту та строку його надання, а також докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, дані паспорту громадянина України, адресу проживання та номер мобільного телефону. 11 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 121342187, типу кредитної лінії, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надала [PERSON] кредит на суму 12000,00 грн., строком дисконтного періоду 30 днів (з можливістю продовження), з кінцевою датою повернення кредиту 10 січня 2029 року. Договір укладено в електронному вигляді, який створений і збережений в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, є перетвореним електронними засобами у візуальну форму та підписаний шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У відповідності до п. 8.3.1. договору, за період від дати видачі кредиту (11 грудня 2023 року) до 10 січня 2024 року (включно), нарахування процентів здійснено за процентною ставкою 80,30 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,22 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним (дисконтна процентна ставка). При пролонгації дисконтного періоду після 10 січня 2024 року, нарахування процентів здійснюється за ставкою 818,51 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,24 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (індивідуальна процента ставка). Після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним (п. 8.4. договору). Також, 11 грудня 2023 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: інформацію та контактні дані про кредитодавця, інформацію та контактні дані кредитного посередника, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти. Згідно довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», підтверджено підписання [PERSON] кредитного договору № 121342187 від 11 грудня 2023 року одноразовим ідентифікатором HRTK-3893. У відповідності до платіжного доручення № 5a276386-28f2-4889-bb2c-9c48028f7c4f від 11 грудня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було переховано на ім`я [PERSON] грошові кошти в сумі 12000,00 грн. на виконання умов кредитного договору № 121342187 від 11 грудня 2023 року. Крім того, 16 червня 2025 року судом було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, за якими встановлено, що на ім`я [PERSON] , АТ «Універсал Банк» було емітовано платіжну картку на яку за період з 11 грудня 2023 року по 16 грудня 2023 року був зарахований платіж у сумі 12000 грн. Таким чином ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, предметом якого є відступлення права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Згодом, 28 листопада 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у відповідності до якої строк дії договору починає перебіг у момент визначений у п. 8.1. договору та закінчується 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року про продовження строку дії договору до 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року про продовження строку дії договору до 31 грудня 2022 року. 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року про продовження строку дії договору до 31 грудня 2023 року. 31 грудня 2023 року між сторонами укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року про продовження строку дії договору до 31 грудня 2024 року. З Реєстру прав вимоги № 275 від 12 березня 2024 року складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «Таліон плюс» прийняло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» право вимоги за кредитним договором № 121342187 від 11 грудня 2023 року, укладеним з [PERSON] , на заборгованість, яка станом на день формування звіту становить 29459,24 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11764,46 грн. та заборгованості за відсотками 17694,78 грн. 10 жовтня 2024 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу № 10/1024-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. З Реєстру\~прав вимоги\~№ 2\~від 10\~жовтня 2024\~року складеного\~сторонами вищевказаного\~договору,\~ТОВ «ФК\~«Онлайн фінанс»\~прийняло від\~ТОВ «Таліон\~плюс» право\~вимоги за\~кредитним договором\~№ 121342187\~від 11\~грудня 2023\~року,\~укладеним з\~ [PERSON] ,\~на заборгованість,\~яка станом\~на день\~формування звіту\~становила 59959,70\~грн.,\~яка складається\~з:\~заборгованості за\~тілом кредиту\~в розмірі 11764,46 грн. та заборгованості за відсотками 48195,24 грн. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, за яким фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступив факторові право грошової вимоги. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, складеного сторонами вищевказаного договору, ТОВ «ЕЙС» прийняло від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» право вимоги за кредитним договором № 121342187 від 11 грудня 2023 року, укладеним з [PERSON] , на заборгованість яка станом на день формування звіту становила 59959,70 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11764,46 грн. та 48195,24 грн. заборгованості за відсотками. Згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, ТОВ «ФК«ЕЙС» прийняло, а ТОВ «ФК«Онлайн фінанс» передало реєстр боржників в кількості 7277, після чого ТОВ «ФК «ЕЙС» стало кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до приписів статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі укладеного договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року набуло право вимоги за кредитним договором № 121342187 від 11 грудня 2023 року, укладеним з [PERSON] . У відповідності до виписки з особового рахунку за кредитним договором у [PERSON] станом на період 29 травня 2025 року 05 червня 2025 року наявна заборгованість в сумі 59959,70 грн., яка складається з заборгованості в розмірі 11764,46 грн. за тілом кредиту та 48195,24 грн. заборгованості за відсотками. Вказана сума відповідає сумі заборгованості, станом на час набуття позивачем права вимоги за цим договором, на підставі договору факторингу. Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, що визначено ч. 1 ст. 638 ЦК України. Згідно зі ст. 634 ЦК України, договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачем в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, зокрема сплату наявної заборгованості за договором, на що посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази, як і не надано заперечень до розрахунку вказаної суми заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо відшкодування судових витрат. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача під час пред`явлення позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору підлягає 2422,40 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідно до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи представником позивача надано: - договір надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ "Тараненко та партнери", за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в повному обсязі та на умовах, передбачених даним договором; - додаткову угоду № 25770779106 до договору надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, укладену 30 травня 2025 року про надання юридичної допомоги; - акт прийому-передачі наданих послуг, згідно з яким сторонами погоджено, що правнича допомога відносно відповідача [PERSON] становить суму 7000,00 грн. яка складається з: складання позовної заяви - 5000,00 грн.; вивчення матеріалів справи - 1000,00 грн.; підготовка адвокатського запиту 500 грн.; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 121342187 від 11 грудня 2023 року на рахунок [PERSON] 500 грн. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Судом приймається, що позивачем на підставі поданих доказів було отримано правничу допомогу на підставі договору надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29 травня 2025 року, яка пов`язана з розглядом даної справи. З урахуванням викладеного, відсутності заперечень відповідача стосовно розміру витрат, понесених позивачем на правову допомогу та відсутності клопотання про їх зменшення, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7000 гривень. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved