Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

27 січня 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Негребецька Ю.Е. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] у [PERSON] та у [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 264 від 18 лютого 2017 року, свідоцтво серії [NUMBER] . Сторони шлюб не реєстрували, познайомились приблизно у 2013 році. Позивач завжди прагнула створення міцної повноцінної сім?ї, прагнула виховувати спільної доньку в любові від обох батьків. Однак, бажання та прагнення лише від позивача виявилось марними. Нажаль роль батька в житті доньки не має. [PERSON] завжди цікавила виключно фінансова сторона та успішність [PERSON] . Відповідач розглядав відносини лише з жінкою, яка може забезпечити не лише себе, а і в якійсь мірі його та взяти всю відповідальність на себе. [PERSON] \~постійно\~чинив по відношенню до позивача психологічне насильсво,пригнічував та обезцінював її. Патологічні інтриги, брехня і флірт з посторонніми жінками були безкінечними супутниками між їхніми відносинами. Коли позивач була вагітна, відповідач ніякої допомоги, участі, уваги не приділяв. [PERSON] працювала до останнього тижня вагітності. Після народження доньки, відношення [PERSON] не змінилось. Відповідач абсолютно самоусунувся від матеріального забезпечення своєї доньки, не цікавиться навіть тим, чи дитина забезпечена усім необхідним, харчуванням, одягом, тощо. Оскільки, належного матеріального утримання з боку батька не має, [PERSON] змушена звернутись до суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної доньки. Донька [PERSON] , [INFO] проживає зі своєю мамою - [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2025 року відкрито позовне провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - адвокат Негребецька Ю.Е. подала до суду заяву про слухання справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч.\~1 ст. 280 ЦПК України). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, за відсутності заперечень з боку позивача, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини про те, що у незареєстрованому шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 18 лютого 2017 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та не спростовано відповідачем. Як зазначає позивач і не спростовано відповідачем, дитина знаходиться на утриманні позивача. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачають, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 182 СК України). Частиною 5 статті 183 ЦПК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, у ч. 5 ст. 183 СК України законодавець закріпив загальний підхід до визначення частка заробітку (доходу) платника аліментів, а саме 1/4 частка заробітку (доходу) платника аліментів на утримання однієї дитини. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що для стягнення аліментів у розмірі, меншому, ніж це передбачено ч. 5 ст. 183 СК України, повинні існувати поважні та непереборні обставини, які позбавляють платника аліментів об`єктивної можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, та які відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дитину з урахуванням її потреб. Також відповідачем не надано доказів перебування у нього на утриманні інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до закону, не надано доказів щодо стану здоров`я, який позбавляє його сплачувати аліменти на утримання дитини в зазначеному розмірі, при цьому суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, відтак має об`єктивну можливість та зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від доходу. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, ту обставину, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 січня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1 211,20 грн стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved