Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача суму заборгованість за спожиті послуги з утримання машиномісця № 189, власником яких є остання і які розташовані у підземному паркінгу у житловому будинку в [ADDRESS] , у розмірі 8 344, 00 грн, а також штрафні санкції: суму трьох відсотків річних - 229,32 грн, суму інфляційних втрат - 916,18 грн, понесені, у зв`язку із розглядом справи, судові витрати. Відповідач направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд закрити провадження у справі, у зв`язку із сплатою 19 червня 2025 року заборгованості за житлово-комунальні послуги за утримання машиномісця у розмірі 8 936, 00 грн. II. Процесуальні дії та рішення суду. 08 травня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 13 травня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 03 червня 2025 року ухвалою суду у справі відкрито провадження, для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, а також враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. III. Фактичні обставини справи. [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] , яке розташоване у підземному паркінгу у житловому будинку у [ADDRESS] . 12 червня 2020 року сторонами укладено договір № КЛ7-189 мм про участь у витратах на утримання паркінгу, відповідно до умов якого підприємство забезпечує надання послуг по утриманню паркінгу на Кловському узвозі, буд. 7, власними і залученими силами (прибирання приміщення паркінгу, санітарно-технічне обслуговування паркінгу, освітлення, технічне обслуговування системи пожежогасіння, вентиляції, сантехнічних систем, дератизації, абонплати за користування телефоном, поточний ремонт паркінгу та інші роботи / послуги) по забезпеченню технологічного процесу по утриманню паркінгу у межах цього договору, у тому числі роботи чергових. Власник місця використовує для розміщення транспортного засобу, машиномісць [ADDRESS] та оплачує підприємству на умовах цього договору витрати, які пов`язані з виконанням робіт (послуг) за цим договором по утриманню даного паркінгу. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості, наданої стороною позивача, відповідачу за період з 01 грудня 2022 року по 30 квітня 2025 року нараховано борг у розмірі 8 344,00 грн за наданні послуги з утримання паркінгу. Відповідно до квитанції № 654/7885 від 19 червня 2025 року, [PERSON] сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги по червень 2025 року у розмірі 8 936, 00 грн. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги, надсилає споживачу платіжні документи на їх оплату, а споживач здійснює оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст.ст. 322 та 360 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно з частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вищевказані норми, позивачем нараховано відповідачу 3% річних та інфляційну складову боргу у розмірі: 3% річних за період з 01 січня 2024 року по 20 квітня 2025 року у розмірі 229,32 грн. та інфляційне збільшення боргу у розмірі 916, 18 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем погашено заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 8 936, 00 грн. по червень 2025 року, в той час, як позивач з урахуванням штрафних санкцій просив суд стягнути з відповідача на його користь у загальному розмірі 9 489,50 грн. Відповідно до ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Для правильного визначення залишку заборгованості судом проведено розрахунок черговості погашення боргу з урахуванням сплати заборгованості у червні 2025 року. Так, сума санкцій станом на 30 квітня 2025 року, на яку посилається позивач склала 3% річних - 229,32 грн. та інфляційні втрати в розмірі 916, 18 грн., а всього 1145, 50 грн. Суд приходить до висновку про необхідність розприділення суми сплати відповідачем 8396,00 грн. за принципом черговості на заявлені позивачем суми станом на 30 квітня 2025 року наступним чином: в першу чергу на погашення штрафних санкцій: 1145, 50 грн. (повністю погашені 3% річних у розмірі 229,32 грн. та інфляційні втрати у розмірі 916, 18 грн.); в другу чергу - надлишок на погашення основного боргу - 7790, 50 грн. (8396,00 грн. - 1145,50 грн). Внаслідок цього залишок основного боргу після часткової сплати склав: 8344,00 грн. (станом на 30 квітня 2025 року) - 7790,50 грн. (сплата на основний борг) = 553, 50 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, з урахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості, становить 553, 50 грн. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати роз приділяються між сторонами пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позов задоволено частково (557, 50 грн. з 9489,50 грн., або 5,83%), з відповідача стягується судовий збір в розмірі 176, 56 грн. (3028 грн. х 5,83%). На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial