Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду системою «електронний суд» із даним позовом, в якому вказав, що 17.02.2022 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір №197405. У подальшому, 17.02.2022 р. між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого право вимоги до [PERSON] перейшло до позивача. Відповідач не виконав умови договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість станом на 16.04.2025 у розмірі 10400,00 грн, що складається з 2000 грн заборгованості за кредитом та 8400 грн простроченої заборгованості за відсотками. Ухвалою суду від 23.07.2025 р. було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 23.07.2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» відомості щодо належності банківської картки відповідачу та отримання ним кредитних коштів. У судове\~засідання представник\~позивача не\~з`явився,\~у позовнійзаяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, та що він не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надавав. На адресу суду повернувся конверт з поштовим повідомленням із де зазначено: «повертається; адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. 19 червня 2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено електронний договір №197405 про надання фінансового кредиту. Кредитний договір позичальником було підписано електронним підписом. Розділом 1 договору визначено наступні основні умови договору: розмір кредиту 2000 грн (п. 1.1 договору); кредит видається строком на 30 днів до 18.07.2021 та строк дії договору 30 днів (п.1.2 договору); за користування кредитом сторони сплачують відсотки у розмірі 2% на добу за фіксованою ставкою (п.1.3 договору). пунктом 1.5 сторони встановили комісію 15% від суми кредиту за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту. Додатком №1 до договору є графік розрахунку та орієнтована сукупна вартість кредиту. Розділом 4 договору сторони погодили відповідальність за невиконання зобов`язань, зокрема, пунктом 4.3. зазначено, що у разі неповернення кредиту у визначений п.1.2 строк, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення. У реквізитах сторін у [PERSON] вказано картковий рахунок [NUMBER] . Згідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу про витребування доказів, на ім`я [PERSON] банком було емітовано картку [NUMBER] , на яку 19.06.2021-23.06.2021 було зараховано 2000,00 грн. 17.02.2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШТУ ГОУ"\~укладено договір факторингу № 01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШТУ ГОУ"\~за плату належні йому права вимоги боржників вказаних реєстрів боржників. Відповідно Витягу з реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу № 01-17/02/2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Як вбачається з відповіді Виконавчого комітету ЛМР від 10.07.2025, за адресою мешкання відповідачки значиться не [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] . При залишенні позову без руху ухвалою від 15.07.2025 позивачу було запропоновано визначитися щодо актуального прізвища відповідачки, проте у заяві про усунення недоліків, позивач самостійно не визначив актуальне прізвище відповідачки та просив, у разі наявності інформації про зміну прізвища, врахувати це. Разом із цим, судом не отримано точних відомостей про час та підстави зміни прізвища відповідачкою. За розрахунком позивача, станом на 16.04.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 10400,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000 грн; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 8400,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З огляду на викладене, на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено, відповідач за допомогою електронного підпису підписав у електронному вигляді із ТОВ «Займер» кредитний договір. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. У подальшому, згідно відомостей АТ КБ «ПриватБанк», відповідач отримав на свій картковий рахунок кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн. у день укладення кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості, кредитні кошти повернуті не були, і у відповідача виник борг. У подальшому, ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» уклали договір факторингу, за яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Що стосується розміру нарахованих позивачем відсотків, суд зазначає наступне. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст.610цього Кодексу\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої\~статті 1048 та частини першої статті1049ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. Таким чином, позикодавець ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до\~ст.1048ЦК України\~має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Відповідно до п.1.2 договору про надання фінансового кредиту, кредит надавався строком на 30 днів, та відповідно до п.1.3 договору, сторони погодили проценти від суми кредиту 2000 грн в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім\~ст. 1048 ЦК України, і самим договором та графіком розрахунків, що є додатком № 1 до договору, згідно з яким сума процентів становить 1200 грн, що відповідає розрахунку 2% на день від 2000 грн за 30 днів. У той же час, в порядку ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України\~позивачем не надано суду доказів, щодо пролонгації строку кредитування та доказів складання та доведення до відповідачки оновлених графіків платежів, тощо. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 2000,00 грн суми кредиту та 1200,00 грн нарахованих відсотків за 30 днів, що складає період кредитування (2000 х 2% х 30), що разом становить 3200 грн. За наведених обставин, наявні підстави для задоволення позовних вимог у розмірі 3200,00 грн. Статтею 141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду у наступних розмірах. Сума задоволених вимог 3200.00 грн складає 30,77 % від 10400,00 грн заявлених вимог. Судовий збір позивачем було сплачено у розмірі 2422,40 грн. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 30,77 % сплаченого судового збору тобто 745,37 грн. На підставі\~\~вищевикладеного та\~\~

Outcome: partial