Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 02.07.2025 року, через підсистему «Електронний суд», представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.02.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем укладено кредитний договір № 180228 про надання фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності у сумі 2000 грн, на строк 21 день зі сплатою відсотків за стандартною процентною ставкою розмірі - 2 % на добу, підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. На виконання умов кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. Однак, відповідач свою частину зобов`язань з виконання умов договору не виконує, тому станом на 16.04.2025 року за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 13 360 грн, з яких: 2 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту та 11 360 грн - заборгованості за відсотками. 17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, відповідно до ТОВ «ЗАЙМЕР» за плату перейшли права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за договором, боржником за яким є відповідач. Тому представник позивача просить стягнути заборгованість за вказаним договором та судові витрати. ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача у позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення, просив розгляд справи проводити без участі представника позивача. Відповідачу [PERSON] була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, яка йому була вручена 07.08.2025 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштових відправлень. Правом на подання відзиву не скористався. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 07.07.2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 26.02.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) укладений договір про надання фінансового кредиту № 180228, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором AV4750 ( (а.с.13-16) Відповідно до п.1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.1.2 кредитного договору, кредит надається строком на 21 день, тобто до 18.03.2021року. Строк дії договору 21 день. В п.1.3 кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту з розрахунку 2 % за добу. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п. 1.5. договору за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити Товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту. У п. 2.1. договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п.2.3 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно п. 3.3.3 договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. У п. 5.2 договору вказано, що всі зміни і доповнення до цього договору оформлюються шляхом підписання сторонами додатків і додаткових угод з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису AV4750 (а.с.16). Згідно довідки про ідентифікацію, наданої ТОВ «ЗАЙМЕР», підтверджено, що клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 180228 від 26.02.2021 ідентифікований Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР», акцепт договору позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора AV4750, 26.02.2021 року на номер телефону [NUMBER] (а.с.12). Видача відповідачу кредиту в сумі 2000 грн за договором № 180228 8 шляхом перерахування на банківську картку [NUMBER] 26.02.2021 року (номер транзакції 31434-69266-00304) підтверджується довідкою ТОВ "Профіт Гід" (а.с.28). 17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, за умовами якого позивач набув право вимоги до, серед інших, боржника [PERSON] за кредитним договором № 180228 від 26.02.2021 року на суму заборгованості 13360 грн, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року (а.с.18-25,31). 12.10.2022 року між тими ж сторона ми укладено додаткову угоду до договору факторингу № 01-17/02/2022, у відповідності до якої сторони дійшли згоди, про заміну предмету договору - з послуг факторингу на відступлення права вимоги за кредитними договорами на підставі ст. 512 ЦК України, в зв`язку з чим всі особливі вимоги, що передбачені в договорі та пов`язані з відносинами факторингу не застосовуються; заміну зобов`язання сторони-1, що випливає з договору у вигляді зобов`язання відступити згідно з умовами факторингу свого права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників на Нове зобов`язання 1; заміну зобов`язання сторони-2, що випливає з договору у вигляді зобов`язання передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на Нове зобов`язання 2. Нові зобов`язання наведено в п. З цього Договору. 2. Первісне зобов`язання 1 та первісне зобов`язання 2 припиняються з моменту набрання чинності цією Угодою. 3. Зміст і умови нових зобов`язань: 3.1. Нове зобов`язання І: Згідно з цією Угодою первісне зобов`язання І замінюється зобов`язанням Сторони -1 на підставі ст. 512 ЦКУ здійснити відступлення права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведено в Реєстрі боржників, що є Додатком Х» І до цієї Угоди; 3.2. Нове зобов`язання 2: Згідно з цією Угодою первісне зобов`язання 2 замінюється зобов`язанням Сторони -2 здійснити оплату за відступленні на підставі ст. 512 ЦКУ права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведено в Реєстрі боржників, що є Додатком Хо 1 до цієї Угоди, в сумі 202 128,71 грн; 3.2.1.При цьому, Сторони домовилися, що перша частина зазначеної суми в розмірі 155 989,54 грн., (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч гривень, 54 коп.) вже сплачена за умовами Договору, і зараховується як частина оплати за пунктом 3.2. цієї Угоди. 3.2.2. Друга частина в розмірі 46 139,17 грн.(сорок шість тисяч сто тридцять дев`ять грн. 17 коп.) має бути сплачена за умовами цієї Угоди не пізніше ніж через 5 днів після підписання цієї Угоди. 4. Сторони домовились, що відступлення прав вимог за кредитними договорами, 1 перелік яких наведено в Реєстрі боржників, що є Додатком ХО І до цієї Угоди, від Сторони -І Стороні -2 здійснюється після здійснення оплати відповідно до п. 3.2.2. цієї Угоди, з наслідками, передбаченими ст. 514 ЦКУ України. 5. Сторони є вільними від виконання первісних зобов`язань з моменту їх припинення. 6. Сторони не мають претензій одна до одної щодо виконання первісних зобов`язань. 6. Усі правовідносини, що виникають з цієї Угоди або пов`язані із нею, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цієї Угоди, тлумаченням її умов, визначенням наслідків недійсності або порушення Угоди, регулюються цією Угодою та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості. 7. Ця Угода складена українською мовою, у 2 примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу. 8. Ця Угода набирає чинності з моменту її підписання представниками Сторін (а.с.26-27). Згідно з випискою з особового рахунку заборгованість відповідача за кредитним договором № 180228 від 26.02.2021 року за період з 26.02.2021 - 16.04.2025 року, становить 13360 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 2000 грн, заборгованості за процентами в сумі 11360 грн (а.с.30). 14.04.2025 року позивач звертався з вимогою до відповідача про виконання зобов`язань за кредитним договором в загальній сумі 13360грн (а.с.29). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. 1ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлено, що 26.02.2021 року [PERSON] уклав з ТОВ «ЗАЙМЕР» договір про надання фінансового кредиту № 180228 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» в сумі 2 000 грн строком на 21 день, шляхом переказу на його банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % від суми кредиту за кожен день користування. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 2 000 грн підтверджено інформацією ТОВ «Профіт Гід» про перерахування суми кредиту. Отже, за умовами договору, який було підписано [PERSON] строк позики становить 21 день. Як вбачається із матеріалів справи позичальником не було ініційовано продовження строку надання кредиту, в порядку, передбаченому п.3.3.3. договору, та відповідно не було укладено додаткових угод між сторонами з цього приводу, а отже, на думку суду, вимога позивача про стягнення відсотків у сумі 11 360 грн не підлягає до задоволення, оскільки відсотки за умовами договору можуть нараховуватися в межах строку дії останнього. А отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2 000 грн та процентами в сумі 840 грн (2 000/100*2%*21). Позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, позивач не заявляв, а суд не має права виходити за межі предмету та підстав позову. Відтак, позов слід задовольнити частково. VІІ. Судові витрати. Згідно із ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 514,94 гривень судового збору на користь позивача. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 10 500 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору від 29.12.2023 року про надання правової допомоги, які і заявив до стягнення з відповідача. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "КЕШ ТУ ГОУ" та адвокатом Пархомчук С.В. (а.с.35-38); додаткова угода №1 від 27.12.2024 року до договору про надання правової допомоги 29.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" та адвокатом Пархомчук С.В., згідно якої сторони погодили продовжити строк дії договору, у зв`язку із чим викласти п.4.1 Договору у новій редакції: «Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та дії до 31.12.2025 року» (а.с.39); акт про отримання правової допомоги від 27.01.2025 року, згідно якого адвокатом Пархомчук С.В. надав, а Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" прийняв правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №180228 від 26.02.2021 року в загальній вартості 10500 грн; рахунок №21.07.2025-31 від 21.07.2025 року в сумі 10500 грн за надання правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги від 29.12.2023 року. платіжна інструкція №39482, де Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "КЕШ ТУ ГОУ", отримувач Пархомчук С.В. , сума платежу 10500 грн, призначення платежу: оплата за правничу допомогу згідно 27.01.2025-31 договору про надання правничої допомоги від 29.12.2023 року; довіреність від 30.12.2024 року, якою ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уповноважило адвоката Пархомчука С.В. представляти інтереси довірителя, дійсна до 31.12.2025 року (а.с.40-41); свідоцтво на право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10 на ім`я Пархомчук Сергій Валерійович (а.с.48). Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судовихвитрат:1)розмір витратна правничу допомогу адвоката ,в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 10 500 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату. Враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. На підставі наведеного, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial