Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

11 листопада 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором у загальному розмірі 8325,47 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Кредитодавцем, та фізичною особою [PERSON] був укладений договір №587298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладення кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечувався відповідачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході відповідача в Особистий кабінет, шляхом перевірки позивачем правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого позивачем на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Відповідач здійснив усі необхідні дії, спрямовані на укладання Кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок [NUMBER] , вказаний Відповідачем), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3319,80 (три тисячі триста дев`ятнадцять гривень 80 копійок). Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) Кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем, що підтверджується документом отриманим від Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ». У подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого Додатковим договором від 27.03.2020, строк користування кредитом продовжили до 27.04.2020. Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість за кредитним договором. 22 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», код ЄДРПОУ 42753492, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», код ЄДРПОУ 42827134, уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», включно і до [PERSON] , ІПН [NUMBER] , за Договором № 587298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.02.2020, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 4877. 05 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», код ЄДРПОУ 42827134, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», код ЄДРПОУ 42655697, уклали Договір факторингу №20240205/1, згідно якого позивач набув статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача. Станом на 29 жовтня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 8 325,47 (вісім тисяч триста двадцять п`ять) грн 47 коп,, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 3 300,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування 3 752,10 грн; заборгованість за пенею та штрафами 0,00 грн; інфляційне збільшення 1 273,37 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 587298 від 26 лютого 2020 року у загальному розмірі 8 325,47 грн та судові витрати по справі у розмірі 2422,40 грн (а.с. 1-12). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 листопада 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 54). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 55-56). Представник позивача у судове засідання не з`явився, але подав заяву в якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 61-62). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився у судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки, відзиву не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 01 вересня 2025 року прийнята відповідна ухвала (а.с. 97).\~ Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Товариством, та фізичною особою [PERSON] , Клієнтом, був укладений договір № 587298 про надання коштів на умовах фінансового кредиту (а.с. 14-17). 27 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Товариством, та фізичною особою [PERSON] , Клієнтом, був укладений Додатковий договір до договору № 587298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого строк користування кредитом продовжено до 27.04.2020 (а.с. 18). 25 вересня 2020 року та 26 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» зверталося до [PERSON] з вимогами про погашення заборгованості, які залишилися без відповіді (а.с. 19-20). 22 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», Фактором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Клієнтом, укладено Договір факторингу № 015-220221, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», включно і до [PERSON] , ІПН [NUMBER] , за Договором № 587298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.02.2020, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 4877 (а.с. 21-26, 35-37). 05 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Артеміда-Ф», Фактором, та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», Клієнтом, укладений договір факторингу №20240205/1, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», включно і до і до [PERSON] , ІПН [NUMBER] , за Договором № 587298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 26.02.2020, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 144 (а.с.27-33, 38). На виконання умов договору факторингу №20240205/1 від 05 лютого 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Артеміда-Ф» здійснено оплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (а.с. 34). Згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» Товариства з обмеженою відповідальністю «УПР», 26.02.2020 14:20:18 успішно перераховано кошти на суму 3319,80 грн, зарахування 3300,00 грн на платіжну картку клієнта [NUMBER] (а.с. 39). Згідно розрахунку заборгованості, станом на 29 жовтня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 8 325,47 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 3 300,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування 3 752,10 грн; заборгованість за пенею та штрафами 0,00 грн.; інфляційне збільшення 1 273,37 грн (а.с. 40). Позивач звертався до відповідача з досудовими вимогами про погашення заборгованості, які залишилися без відповіді (а.с. 41-42). Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осі-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» є юридичною особою (а.с.43). Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, надала Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (а.с.44). З витягу із Державного реєстру фінансових установ вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф`має право на здійснення фінансових послуг, зокрема, факторинг (а.с. 45). Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу\~сторони є\~вільними в\~укладенні договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності\~та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України,\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 Цивільного кодексу України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Законом України\~«Про\~фінансові послуги\~та державне\~регулювання ринків\~фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень статей 5,15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Зі змісту статей\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію»,\~електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Відповідно до\~частини третьої\~статті 11\~Закону України«Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із\~частиною шостою\~статті 11\~Закону України«Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом\~частини восьмої\~статті 11\~Закону України«Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12\~цього Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12\~цього Закону,\~є оригіналом\~такого документа\~(частина\~дванадцята статті\~11\~Закону України\~«Про електронну комерцію»).. Стаття 12\~Закону України\~«Про\~електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України\~"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та фізичною особою [PERSON] правовідносини виникли внаслідок укладеного 26 лютого 2020 року договору №587298 про надання коштів на умовах фінансового кредиту. З запропонованими умовами вказаного договору [PERSON] ознайомився та погодився. Відповідачем укладений договір не оспорювався, тому в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначеного договору в цій справі (стаття 204 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої\~статті 527 Цивільного кодексу України,\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій статті 530 Цивільного кодексу України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно частини першої\~ статті 611 Цивільного кодексу України, у\~разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої \~статті 612 цього Кодексу\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини першої\~статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що факт укладення цього договору та отримання кредитних коштів у розмірі 3300,00 грн стороною відповідача не спростовано. Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за договором. Докази, які б спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Як встановлено судом, за договором №\~587298\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту від 26 лютого 2020 кредит надавався на 30 днів. 27 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Товариством, та фізичною особою [PERSON] , Клієнтом, був укладений Додатковий договір до договору № 587298 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого строк користування кредитом продовжено до 27.04.2020. Умови цього договору щодо строків кредитування не суперечать вимогам\~статті 6 Цивільного кодексу України, оскільки сторони є вільними при укладенні договору. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за договором № 587298\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту позивачем нараховано в межах строку кредитування. Таким чином, заборгованість за\~основним зобов`язанням\~(тіло\~кредиту)\~у розмірі\~3\~300,00\~грн та\~залишок заборгованості\~по процентам\~за користування\~у розміру\~3752,10\~грн за договором підлягає стягненню з відповідача, оскільки доказів погашення вказаної заборгованості по тілу кредиту та процентам відповідачем суду не надано. Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційного збільшення у розмірі 1273,37 грн, то слід зазначити наступне. Згідно зі\~статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із інфляційного збільшення, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 27.03.2020 по 21.02.2022 у розмірі 1273,37 грн. Загальна сума заборгованості, що складається з заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту) у розмірі 3 300,00 грн та залишку заборгованості по процентам за користування у розміру 3 752,10 грн, становить 7\~052,10 грн. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc\~(100,80 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,60 : 100)\~= 1.18056671 Інфляційне збільшення: 7\~052,10 x 1.18056671 - 7\~052,10 =\~1\~273,37 грн. Період прострочення грошового зобов`язання 697 днів Отже, внаслідок неповернення [PERSON] кредитних коштів у повному обсязі та в строки, визначені договором, згідно вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України підлягають стягненню інфляційне збільшення у розмірі 1273,37 грн. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. У відповідності до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що боржник\~зобов`язаний\~здійснити платіж\~факторові за\~умови,\~що він\~одержав від\~клієнта або\~фактора письмове\~повідомлення про\~відступлення права\~грошової вимоги\~факторові і\~в цьому\~повідомленні визначена\~грошова вимога,\~яка підлягає\~виконанню,\~а також\~названий фактор,\~якому має\~бути здійснений\~платіж.\~ Боржник\~має право\~вимагати від\~фактора надання\~йому в\~розумний строк\~доказів того,\~що відступлення\~права грошової\~вимоги факторові\~справді мало\~місце.\~Якщо фактор\~не виконає\~цього обов`язку,\~боржник має\~право здійснити\~платіж клієнтові\~на виконання\~свого обов`язку\~перед ним.\~ Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно частини першої\~статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою в тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги, правонаступництва. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 Цивільного кодексу України). Судом\~встановлено,\~що правонаступником\~прав та\~обов`язків\~за договором\~№587298\~від 26\~лютого 2020\~року,\~укладеним зі\~ [PERSON] ,є Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», правонаступником останнього є Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», правонаступником якого за укладеним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда- Ф». Оскільки відповідач не виконує умови договору в добровільному порядку, то сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на корить позивача, нового кредитора. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем про подачі позовної заяви сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2422,40 грн (а.с. 53). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2422,40 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 511-512, 526, 610-612, 625, 1048, 1054, 1077-1082 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved