Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] , в особі представника [PERSON]., звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення пені. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.01.2022 між [PERSON] (турист) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (турагент) укладено договір на туристичне обслуговування від 08.01.2022, шляхом обміну повідомленнями (листами) відповідно до умов якого сторони погодили, що турист сплачує попередню оплату турагенту на картковий рахунок в розмірі 18720,00 грн, що є еквівалентом в іноземній валюті 600 євро за комерційним курсом станом на 08.01.2022; турагент надає послуги з 30.04.2022 по 07.05.2022 відповідно до умов, розміщених на вебсайті. Відповідач у передбачені договором строки послуги не надав, грошові кошти (передплату) не повернув. 18.06.2024 Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області видав судовий наказ № 175/184/24 про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 18720,00 грн, судового збору в розмірі 268,40 грн. 26.06.2024 приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павло Васильович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Оскільки, відповідачем не надано послуг, грошові кошти у розмірі 18720,00 грн не повернуті позивачу, то позивач звернувся з даною позовною заявою. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 444225,60 грн за період з 30.04.2022 по 28.06.2024 та покласти судові витрати на відповідача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення пені. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. У жовтні 2024 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в яких просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 505440,00 грн за період з 30.04.2022 до 15.10.2024, зазначивши в рішенні суду про нарахування пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а саме: органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення в порядку ч. 10 ст. 265 ЦПК України нараховувати 3% (три відсотки) від суми боргу за кожний день прострочення, починаючи з 16.10.2024 до моменту повної оплати боргу відповідачем за такою формулою: (сума пені (грн) = сума боргу (грн) х 3 / 100 х кількість днів прострочення); судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав. Враховуючи, що належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзиву не подали, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 08.01.2022 між [PERSON] (турист) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (турагент) укладено договір на туристичне обслуговування від 08.01.2022, шляхом обміну повідомленнями (листами), відповідно до умов якого сторони погодили, що турист сплачує попередню оплату тур агенту на картковий рахунок в розмірі 18720,00 грн, що є еквівалентом в іноземній валюті 600 євро за комерційним курсом станом на 08.01.2022. Турагент надає послуги з 30.04.2022 по 07.05.2022 відповідно до умов, розміщених на вебсайті: . Відповідач у передбачені договором строки послуги не надав, грошові кошти (передплату) не повернув. 18.06.2024 Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області видав судовий наказ № 175/184/24 про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 18720,00 грн, судового збору в розмірі 268,40 грн. 26.06.2024 приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Григорчук Павло Васильович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За приписами ч. 2 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Положеннями абз. 1 ч. 1 ст. 907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний. У тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. При цьому, ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/169-ц вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається правочином, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладання договору в усній формі. З аналізу вищенаведеної судової практики вбачається, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому, укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, сплата коштів тощо). Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку можливих конклюдентних дій (Постанова Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 912/1883/17). Таким чином, між позивачем та відповідачем вчинено правочин, а саме укладено договір на туристичне обслуговування в письмовій формі. Статтею 906 ЦК України встановлена, відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг. Так, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач є споживачем, а відповідач виконавцем у розумінні п.п. 3, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки, відповідач послуг не надав, грошові кошти в розмірі 18720,00 грн позивачеві не повернув, відповідач з урахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог, зобов`язаний сплатити за кожний день прострочення споживачеві пеню у розмірі 3% вартості послуг, за період з 30.04.2022 до 15.10.2024 - 505440,00 грн. Пеня за період з 30.04.2022 по 28.06.2024 (791 день прострочення) в сумі 444225,60 грн (18720,00 грн х 3 / 100 х 791 д. = 444225,60 грн), та за період з 29.06.2024 до 15.10.2024 (109 днів прострочення) в сумі 61214,40 грн ( 18720,00 х 3 / 100 х 109 д. = 61214,40 грн), а всього 505440,00 грн (444225,60 + 61214,40 грн). Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.п. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Суд звертає увагу позивача на те, що згідно з ч. 10 ст. 265 ЦПК України має виключне право зазначити в рішенні про нарахування відсотків або пені лише на підставі приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. За ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Виходячи із системного аналізу наведених положень, суд розглядає позови та ухвалює рішення з приводу порушених, невизнаних або оспорюваних прав позивача. Крім того, чинним законодавством не передбачено ухвалення рішення суду про захист прав позивача, які можливо будуть порушені в майбутньому. Також, суд позбавлений можливості визначити остаточну суму відсотків (пені) на підставі приписів законодавства України, що регулюють це нарахування, у т.ч. за правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому підстави для задоволення позову в частині встановлення подальших нарахувань відповідно до умов туристичного договору до моменту виконання рішення відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення пені, - підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено судом, позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а тому з відповідача, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України та розміру задоволених позовних вимог, необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial