Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

В червні 2025 року позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення\~аліментів.\~ В\~обґрунтування позовних\~\~вимог зазначила,\~\~що в них з відповідачем є спільний син, [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Батько сину добровільно матеріальної допомоги з лютого 2022 року не надає. До цього, протягом 2021 року та два місяці 2022 року з 14 по 19 число він добровільно здійснював сплату аліментів на картковий рахунок. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України [PERSON] перейшов на службу до окупаційної влади та перестав виплачувати аліменти, а також перестав спілкуватися з нею та сином, а тому жодним чином вона не може вплинути на добровільну виплату аліментів. За таких обставин враховуючи, що [PERSON] є фізично здоровим, працездатним вона просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, починаючи із часу звернення до суду і до досягнення сином повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить стягнути аліменти за минулий час з березня 2022 року по 01.06.2025 в твердій грошовій сумі по 2000 грн., щомісячно, що становить 78000 грн. = (39 місяців Х 2000 грн.). В судове\~засідання\~позивачка не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. \~Відповідач в судове засідання не з`явився. Виклик відповідача [PERSON] до суду та повідомлення його про дату, час та місце судового засідання здійснювались через розміщення на офіційному сайті суду оголошень про виклик останнього в судові засідання (а.с. 16, 24), оскільки встановлено, що він проживає на тимчасово окупованій території. Так, згідно відповіді Чернігівської селищної ради Бердянського району Запорізької області від 19.06.2025 №02-19/130, наданої на запит суду (а.с. 11), [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З витягу з Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 376 від 28.02.2025 (а.с. 26-29), судом встановлено, що дата початку тимчасової окупації с. Новополтавка Чернігівської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області 26.02.2022. Відомості щодо деокупації у переліку відсутні. \~ \~ \~ \~Про причини своєї неявки свідповідач уд не повідомив, з заявою про відкладення судового засідання не звертався, у встановлений строк відзиву на позов не подав. За таких обставин у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачка не заперечила проти такого порядку вирішення спору. У відповідності до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Чернігівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 6). Згідно копії довідки від 15.02.2025 №522-5003610091 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] проживає син [PERSON] , що підтверджується копією довідки від 15.02.2025 №522-5003610092 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , законний представник [PERSON] (а.с. 5). Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий же обовязок закріплено і в ст. 180\~ СК України. Виходячи з положень вказаних законодавчих норм, утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За змістом частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст.\~182\~СК\~України\~визначено,\~що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю - позивачкою у справі, а тому аліменти необхідно стягувати на її користь, а також встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, доказів, які б свідчили про наявність у відповідача інших утриманців, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір\~аліментів,\~які слід\~стягнути з\~відповідача на\~утримання дитини,\~суд виходить\~з положень\~ст.ст.\~181,\~182\~СК України\~та вважає,\~що з\~відповідача слід\~стягнути аліменти\~в заявленому\~позивачкою розмірі\~-\~1/4\~частини заробітку\~(доходу)\~відповідача,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку та\~не більше\~десяти прожиткових\~мінімумів на\~дитину відповідного\~віку, щомісячно, починаючи з 18.06.2025 і до досягнення сином повноліття. Отже, в частині стягнення аліментів на утримання дитини позов [PERSON] підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина за минулий час, а саме з березня 2022 року по [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тлумачення ч. 2 ст.191 СК України вказує на те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести такі обставини: - вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; - неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним\~СК України, та сталою судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2020 у справі №215/5867/17, від 07 грудня 2022 року у справі №756/11185/20, від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~). За змістом\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ). Позивачкою [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог до суду надано копію виписки по надходженням по її картці/рахунку за період з 01.06.2020 по 12.06.2025 АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що відповідач [PERSON] переказував їй зі своєї карти кошти в сумі 2000 грн. 15.02.2021, 15.03.2021, 16.04.2021, 16.05.2021, 16.06.2021,16.07.2021,16.08.2021, 16.09.2021, 17.10.2021, 17.11.2021, 17.12.2021, 18.01.2022, 19.02.2022. Однак вказана копія виписки не є доказом на підтвердження вжиття позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, в розумінні ч. 2\~ст.191 СК України Жодних інших належних та допустимих доказів вказаних вище заходів матеріали справи не містять. З огляду на викладене, оскільки позивачкою не надано безспірних доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів на утримання дитини, а відповідач ухилявся від їх надання, позовна вимога про стягнення аліментів за минулий не підлягає задоволенню, як недоведена. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягнення 1211,20 судового збору, оскільки позивачка звільнена від його сплати. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial