Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

15 січня 2025 року до Деснянського районного суду міста Києва звернувся представник позивача з цивільним позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в міст Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 04.12.2012 між [PERSON] , позивачкою та [PERSON] , відповідачем, укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що 04.12.2012 складено відповідний актовий запис №1899, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач після укладення шлюбу постійно проживав в Німеччині, зрідка навідуючись до м. Києва. Під час проживання дітей у м. Києві батько не виявляв жодної ініціативи щодо участі у їх вихованні, не цікавився їх життям, не надавав їм матеріальної допомоги, не проявляв до дітей батьківського піклування, не цікавився станом їх здоров`я, нехтував потребами дітей, їх навчанням. Вихованням та утриманням дітей займалася їх матір. Також допомагали виховувати дітей батьки позивачки, які проживали разом з нею та онуками. Згідно довідки ліцею №133 Печерського району м. Києва №245 від 08.10.2024 [PERSON] дійсно навчається в 6-А класі ліцею. Згідно довідки ліцею №133 Печерського району м. Києва №246 від 08.10.2024 [PERSON] дійсно навчається в 4-Б класі ліцею. Крім того, адміністрацією ліцею №133 Печерського району м. Києва листом за № 244 від 08.10.2024 у відповідь на адвокатський запит № 03/10/2024/1 від 03.10.2024 було повідомлено наступне. « [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2023 року за заявою мами перебуває на сімейній формі навчання. Завдання з усіх предметів виконує вчасно. За час навчання в ліцеї зарекомендував себе як старанна, здібна, відповідальна дитина. Має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Пам`ять розвинена, увага стійка, до уроків готується систематично й старанно, проявляє високий інтерес до навчання. Мама учня завжди на зв`язку з класним керівником, цікавиться успіхами та навчанням сина. За час навчання [PERSON] в ліцеї, батько [PERSON] не цікавився успіхами у навчанні, поведінкою, емоційним станом та шкільним життям дитини. Класний керівник жодного разу не бачила батька дитини та не спілкувалася з ним. [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2021 року навчався офлайн, а з 24.02.2024 у зв`язку з виїздом до Німеччини - онлайн. З 01.09.2023 року протягом 2023-2024 навчального року та з 02.09.2024 року перебуває на сімейній формі навчання. З перших днів дитина проявила себе привітною, дружелюбною, налаштованою на позитив. Його постійно до закладу приводила мама чи дідусь, а також з ліцею забирали саме вони. Постійно цікавилися досягненнями дитини, поведінкою. На сімейній формі навчання дитина забуває знання відповідно до Державного стандарту початкової школи і підтверджує це під час оцінювання у ліцеї. Має високий та достатній рівень знань, мама знаходиться на постійному зв`язку з класоводом. Навесні 2024 року, коли родина два тижні перебувала в Києві, дитина відвідувала заклад, була присутня на уроках. Для отримання освіти за сімейною формою навчання дитину забезпечили усім необхідним. Дідусь в шкільній бібліотеці отримав на формуляр підручними, зошити друковані з поглибленого вивчення матеріалу з тем теж були придбані та відправлені в Німеччину до дітей. Шкільним приладдям забезпечений. При спілкуванні під час онлайн-консультацій з предметів видно,що дитина доглянута, має охайний вид. Давид дуже здібний, особливо подобається математика. Коли зосереджений, інформацію аналізує та швидко засвоює. Спілкування класовода постійно відбувається з мамою (онлайн) та з дідусем (офлайн), який проживає м. Києва, за потребами дитини зразу звертається до вчителя та отримує необхідну консультацію. Мати та дідусь надали інформацію, що стан дитини погіршився і на фоні стресів у нього розвинувся цукровий діабет. Дитина зараз на інсуліні. Жодного разу батько, [PERSON] , не виходив на контакт, хоча номер телефона класовода має, не цікавився ні потребами дитини, ні успіхами та досягненнями». У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України позивачка змушена була разом з дітьми та відповідачем, який на той момент перебуває у м. Києві, переїхати до Німеччини на тимчасове проживання. Після переїзду до іншої країни під час спільного проживання відповідач почав агресивно поводитися не лише з позивачкою, а й з дітьми, систематично застосовуючи до них як фізичне так і психологічне насильство, недопустимі методи виховання, принижувати людську гідність дітей, особливо не переймався їх фізичним, духовним та моральним розвитком. Мати дітей працевлаштовувалася, батько ж дітей був безробітний, отримував допомогу по безробіттю, та постійно привласнював собі допомогу на дітей та зарплату позивачки. Він забрав паспорти дітей, порвав паспорт позивачки, постійно погрожував не лише матері дітей, а й дітям. Одного разу, відповідач, для того щоб діти за його словами «змінювали почуття власної гідності та сильнішали від косих поглядів» повистригав смужки на голові у дітей, що підтверджується наданими фото-, відеодоказами та свідченнями класного керівника [PERSON] початкової школи ан дер Беке від 08.07.2024, до якої позивачка віддала дітей на навчання у Німеччині. Згідно свідчень класного керівника, в обох синів посередині голови вистрижена «смужка», аби «вони зміцнювали почуття власної гідності та сильнішали від косих поглядів». Також класний керівник висловив свої враження від батька дітей, та вказав наступне: « Коли батько [PERSON] 02.07.2024 не очікувано вдерся до класу та сказав речення російською, [PERSON] був наляканий, беззвучно плакав та був в шоці. В нього почала боліти голова, він почав дрижати. Він був вдячний, бо він пообіцяв бути із ним поруч та приглядати за ним. Він хотів, аби обов`язково зателефонували матері, і заспокоївся, коли він йому сказав, що вона в школі». Щодо свідчень класного керівника [PERSON] від 08.07.2024 відносно вражень від родини [PERSON] , то остання зазначає наступне, зокрема: На нульових батьківських зборах у липні 2022 року перед літніми канікулами пан [PERSON] … дуже чітко сказав, що на його думку, діти не мають жодних прав, і що він не хоче, що йому роздавали брошури про права дитини…. Восени 2022 року [PERSON] та [PERSON] одного дня прийшли до школи із такою зачіскою: посередині виголена «смужка», тобто від лобу до потилиці їхнє волосся було коротко підстрижене. Решта волосся було набагато довшою. Пан [PERSON] привів [PERSON] до класу і пояснив, що [PERSON] зробив таку зачіску, щоб розвинути впевненість в собі. [PERSON] регулярно відвідує школу відтоді як батьки розлучилися. Його мати 06.06.2024 року взяла участь в розмові щодо розвитку здібностей до навчання. Зараз [PERSON] регулярно виконує домашні завдання.». Працівник соціальної служби [PERSON] своїми свідченнями від 08.07.2024 також підтвердила недопустимі методи виховання батька по відношенню до дітей, а саме те, що відповідач навчив дітей вирішувати конфлікти лише за допомогою насильства, а не розмовляти один з одним. Вказувала, що діти мають дещо хибне уявлення про школу, а саме, що школа не займає важливого місця у їх житті.» Вона також підтвердила про жорсткі методи виховання батьком своїх дітей які принижують їх честь та гідність: «Після того, як [PERSON] забув змити в туалеті, батько розмазав по ньому фекалії, а потім його старшому братові довелося все це відмивати. Це були, так би мовити, такі методи виховання….» Агресивна поведінка батька, систематичне порушення ним прав дітей, їх людської гідності, ухилення його від виконання батьківських обов`язків підтверджується також свідченнями класного керівника [PERSON] початкової школи ан дер Беке від 08.07.2024 щодо вражень від батька, [PERSON] , свідченнями директора початкової школи ан дер Беке від 05.07.2024. З копії висновку опікуна-представника [PERSON] , бакалавра з психології, магістра гуманітарних наук, від 05.10.2024 у сімейній справі №88 F 5041/24 стосовно неповнолітніх дітей родини [PERSON] , яка розглядалася Районним судом Шенеберг, Берлін , вбачається, що діти мають близькі та довірливі стосунки з матір`ю. Опікун - представник, зазначив, що після спілкування з дітьми ним встановлено, що вони зазнали великого стресу через батька. Вони не бачили його чотири чи п`ять місяців. Вони не сумують за ним. В школі все гаразд. Їм добре з мамою. Вони вже не переживають стрес. Вони вже не бояться. Їхня мама ніколи не кричила. З батьком було інакше. Він завжди спав до обіду, не відпускав їх до школи та не грався з ними. Коли [PERSON] місяць лежав в лікарні, батько не пускав [PERSON] до школи. Він вважав, що йому не потрібна школа, і що він не має вчитися. Він вважав, що школа для дурнів, так само як і робота. Сам він не працював. Він мав свій бізнес - купував і продавав наркотики через інтернет. Це все, що він робив. Вдень їх батько спав. Мама працювала і доглядала за ними. Батько часто бив [PERSON] і [PERSON] - рукою, ременем або кабелем від мобільного телефону. Одного разу після того, як він побив [PERSON] по ногах кабелем від мобільного телефону, у [PERSON] протягом 2 тижнів були почервоніння на шкірі….. [PERSON] та [PERSON] хотіли, щоб всі рішення, які стосуються, приймала лише їхня мати. Не витримуючи постійних знущань, жорстокого поводження по відношенню до дітей та до себе позивачка звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2024 у справі №754/2222/24 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Останній контакт між матір`ю дітей та батьком відбувся 01.07.2024, коли батько з`явився до школи, в якій навчаються діти, погрожував їх забрати у матері. За порадою поліції позивачка 02.07.2024 звернулася до місцевого суду із заявою про захист від насильства. Згідно рішення Районного суду Шене ерг Департаменту по сімейним справам справа № 88 F 5041/24 від 02.07.2024 щодо тимчасової судової заборони на батьківську опіку судом було прийнято рішення щодо тимчасової заборони, яка зобов`язує батька утримуватися від наступних дій: - вдиратися до квартири, в якій мешкають діти; не наближатися до квартири, в якій мешкають діти, ближче ніж за 50 метрів; у випадку дозволу на зустріч із дітьми, не наближатися до них ближче, ніж на 50 метрів, в разі випадкової зустрічі - одразу відійти на певну відстань. Підставою до прийняття вищевказаної тимчасової заборони згідно даного рішення Районного суду Шене ерг стали наступні свідчення дітей від 02.07.2024, які є рівнозначними свідченнями матері, а саме. « 15.02.2024 батько вдарив матір в обличчя, душив її, тягнув за волосся і придавив до підлоги. Через кілька днів він нібито вдарив її ще раз. В березні 2024 року він погрожував сплатити будинок її батьків у Києві та сказав їй, що «знає людей, які зґвалтують її, знімуть це на відео та надішлють її родині та друзям». Під час сварки в школі, де навчаються їх спільні діти, коли втрутилася поліція, він нібито сказав, що зробить щось погане з матір`ю та її матір`ю. Кажуть, що він показував дітям, як робити «доріжки» з кокаїну і як відпрацювати це за допомогою борошна. Що він також показував їм порно і справжній кокаїн. Коли [PERSON] вдруге забув змити за собою в туалеті, він, як кажуть, обмазав його фекаліями. Кажуть, що діти бояться свого батька і не хочуть його бачити». Копією постанови Районного суду Шене ерг Департаменту по сімейним справам справа № 88 F 5041/24 від 09.07.2024 також підтверджується не лише жорстке та агресивне поводження батька з дітьми, а й їх не бажання бачитися з батьком. На даний час позивачка займається вихованням дітей сама. Діти постійно проживають разом з матір`ю та бабусею на дві країни: в Німеччині та в Україні. Позивачка працевлаштована, на відміну від батька дітей. Виховання та утримання дітей позивачкою здійснюється в повній мірі. Діти мають все необхідне для розвитку поживають в хороших умовах, добре харчуються. Діти ж не хочуть мати жодних контактів з батьком, вони заблокували батька на своїх мобільних телефонах вони не відчувають безпеку зі сторони батька, а навпаки, бояться його, що випливає з вищевказаного. Вважають, що вказана поведінка має негативний вплив на подальший розвиток малолітніх дітей, травмує їх психіку та несе загрозу для їх подальшого життя та здоров`я. Отже, враховуючи все вищевикладене, систематичне жорстке поводження відповідача з ними, недостатнє спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, здійснення перешкод дітям у доступі до культурних та інших духовних цінностей, та те, що відповідач свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, нехтує ними, до дітей їх долі, виховання, навчання і духовного розвитку проявляє байдужість, самоусунувся від утримання дітей, не піклується про їх здоров`я, що негативно впливає на їх моральний розвиток, вважають, що наявні всі підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки, позбавлення батьківських прав відносно дітей позитивно вплине на їх подальшу долю, забезпечить їх прав та інтересів. Позбавлення відповідача батьківських прав у даній справі відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в міст Києві державної адміністрації надав суду Висновок від 17.04.2025 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до якого зазначили, діючи в межах чинного законодавства України зважаючи на фактичну відсутність дітей та їх батьків на території Печерського району міста Києва - Печерська районна в місті Києві державна адміністрація просить прийняти рішення по справі №754/701/25 на підставі наявних у справі доказів та в інтересах дітей, в межах чинного законодавства України. 12 червня 2025 року та 26 червня 2025 року представник позивача звернулась до суду з заявою про участі у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року забезпечено участь представника позивача - адвоката Мехедок Тетяни Сергіївни в розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в міст Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав в режимі відеоконференції із застосуванням власних технічних засобів та системи ВКЗ. Під час підготовчого розгляду справи позивач та представник позивача вимоги позову підтримали. Відповідач до підготовчого розгляду справи не з`явився. Будь яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Про розгляд справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Представник Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в міст Києві державної адміністрації до розгляду не з`являвся, в поданій суду заяві просив справу слухати за його відсутності. Протокольною ухвалою суду від 11 липня 2025 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено судове засідання по справі. Позивач, представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі учасників справи, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з письмових матеріалів справи 04.12.2012 між [PERSON] та [PERSON] , укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що 04.12.2012 складено відповідний актовий запис №1899,свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження дитини виданого 12 квітня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 787 та відповідно до свідоцтва про народження дитини виданого 23 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2479 батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/013657838 від 11.11.2024 року [PERSON] , [INFO] та витягу з реєстру територіальної громади №2024/013657837 від 11.11.2024 [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки ліцею №133 Печерського району м. Києва №245 від 08.10.2024 [PERSON] дійсно навчається в 6-А класі ліцею. Згідно довідки ліцею №133 Печерського району м. Києва №246 від 08.10.2024 [PERSON] дійсно навчається в 4-Б класі ліцею. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2024 у справі №754/2222/24 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Окрім цього, матеріали справи містять відповідь на адвокатський запит № 03/10/2024/1 від 03.10.2024 наданого адміністрацією ліцею №133 Печерського району м. Києва листом за № 244 від 08.10.2024 з якого вбачається, що батько [PERSON] за час навчання в ліцеї сина [PERSON] не цікавився успіхами навчання, поведінкою, емоційним станом та шкільним життям дитини. Класний керівник жодного разу не бачила батька дитини та не спілкувалася з ним. Мама учня завжди на зв`язку з класним керівником, цікавиться успіхами та навчанням сина. Зі слів представника позивача в судовому засіданні встановлено, що позивач разом з дітьми та відповідачем у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України змушено переїхали до Німеччини на тимчасове проживання. Матеріали справи містять свідченнями класного керівника [PERSON] початкової школи ан дер Беке від 08.07.2024, до якої позивачка віддала дітей на навчання у Німеччині. Згідно свідчень класного керівника, в обох синів посередині голови вистрижена «смужка», аби «вони зміцнювали почуття власної гідності та сильнішали від косих поглядів». Також класний керівник висловив свої враження від батька дітей, та вказав наступне: « Коли батько [PERSON] 02.07.2024 не очікувано вдерся до класу та сказав речення російською, [PERSON] був наляканий, беззвучно плакав та був в шоці. В нього почала боліти голова, він почав дрижати. Він був вдячний, бо він пообіцяв бути із ним поруч та приглядати за ним. Він хотів, аби обов`язково зателефонували матері, і заспокоївся, коли він йому сказав, що вона в школі». Щодо свідчень класного керівника [PERSON] від 08.07.2024 відносно вражень від родини [PERSON] , то остання зазначає наступне, зокрема: На нульових батьківських зборах у липні 2022 року перед літніми канікулами пан [PERSON] … дуже чітко сказав, що на його думку, діти не мають жодних прав, і що він не хоче, що йому роздавали брошури про права дитини…. Восени 2022 року [PERSON] та [PERSON] одного дня прийшли до школи із такою зачіскою: посередині виголена «смужка», тобто від лобу до потилиці їхнє волосся було коротко підстрижене. Решта волосся було набагато довшою. Пан [PERSON] привів [PERSON] до класу і пояснив, що [PERSON] зробив таку зачіску, щоб розвинути впевненість в собі. [PERSON] регулярно відвідує школу відтоді як батьки розлучилися. Його мати 06.06.2024 року взяла участь в розмові щодо розвитку здібностей до навчання. Зараз [PERSON] регулярно виконує домашні завдання.». Дані факти також підтверджуються фото, які наявні в матеріалах справи. Свідченнями працівника соціальної служби [PERSON] від 08.07.2024 також підтверджено недопустимі методи виховання батька по відношенню до дітей, а саме те, що відповідач навчив дітей вирішувати конфлікти лише за допомогою насильства, а не розмовляти один з одним. Вказувала, що діти мають дещо хибне уявлення про школу, а саме, що школа не займає важливого місця у їх житті.» Вона також підтвердила про жорсткі методи виховання батьком своїх дітей які принижують їх честь та гідність: «Після того, як [PERSON] забув змити в туалеті, батько розмазав по ньому фекалії, а потім його старшому братові довелося все це відмивати. Це були, так би мовити, такі методи виховання….» З копії висновку опікуна-представника [PERSON] , бакалавра з психології, магістра гуманітарних наук, від 05.10.2024 у сімейній справі №88 F 5041/24 стосовно неповнолітніх дітей родини [PERSON] , яка розглядалася Районним судом Шенеберг, Берлін , вбачається, що діти мають близькі та довірливі стосунки з матір`ю. Опікун - представник, зазначив, що після спілкування з дітьми ним встановлено, що вони зазнали великого стресу через батька. Вони не бачили його чотири чи п`ять місяців. Вони не сумують за ним. В школі все гаразд. Їм добре з мамою. Вони вже не переживають стрес. Вони вже не бояться. Їхня мама ніколи не кричала. З батьком було інакше. Він завжди спав до обіду, не відпускав їх до школи та не грався з ними. Коли [PERSON] місяць лежав в лікарні, батько не пускав [PERSON] до школи. Він вважав, що йому не потрібна школа, і що він не має вчитися. Він вважав, що школа для дурнів, так само як і робота. Сам він не працював. Він мав свій бізнес - купував і продавав наркотики через інтернет. Це все, що він робив. Вдень їх батько спав. Мама працювала і доглядала за ними. Батько часто бив [PERSON] і [PERSON] - рукою, ременем або кабелем від мобільного телефону. Одного разу після того, як він побив [PERSON] по ногах кабелем від мобільного телефону, у Габріеля протягом 2 тижнів були почервоніння на шкірі….. [PERSON] та [PERSON] хотіли, щоб всі рішення, які стосуються, приймала лише їхня мати. Згідно рішення Районного суду Шене ерг Департаменту по сімейним справам справа № 88 F 5041/24 від 02.07.2024 щодо тимчасової судової заборони на батьківську опіку судом було прийнято рішення щодо тимчасової заборони, яка зобов`язує батька утримуватися від наступних дій: - вдиратися до квартири, в якій мешкають діти; не наближатися до квартири, в якій мешкають діти, ближче ніж за 50 метрів; у випадку дозволу на зустріч із дітьми, не наближатися до них ближче, ніж на 50 метрів, в разі випадкової зустрічі - одразу відійти на певну відстань. Підставою до прийняття вищевказаної тимчасової заборони згідно даного рішення Районного суду Шене ерг стали наступні свідчення дітей від 02.07.2024, які є рівнозначними свідченнями матері, а саме. « 15.02.2024 батько вдарив матір в обличчя, душив її, тягнув за волосся і придавив до підлоги. Через кілька днів він нібито вдарив її ще раз. В березні 2024 року він погрожував сплатити будинок її батьків у Києві та сказав їй, що «знає людей, які зґвалтують її, знімуть це на відео та надішлють її родині та друзям». Під час сварки в школі, де навчаються їх спільні діти, коли втрутилася поліція, він нібито сказав, що зробить щось погане з матір`ю та її матір`ю. Кажуть, що він показував дітям, як робити «доріжки» з кокаїну і як відпрацювати це за допомогою борошна. Що він також показував їм порно і справжній кокаїн. Коли [PERSON] вдруге забув змити за собою в туалеті, він, як кажуть, обмазав його фекаліями. Кажуть, що діти бояться свого батька і не хочуть його бачити». Копією постанови Районного суду Шене ерг Департаменту по сімейним справам справа № 88 F 5041/24 від 09.07.2024 також підтверджується не лише жорстке та агресивне поводження батька з дітьми, а й їх не бажання бачитися з батьком. За таких обставин, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його синів, оскільки систематичне жорстке поводження відповідача з ними, недостатнє спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, здійснення перешкод дітям у доступі до культурних та інших духовних цінностей, та те, що відповідач свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, нехтує ними, до дітей їх долі, виховання, навчання і духовного розвитку проявляє байдужість, самоусунувся від утримання дітей, не піклується про їх здоров`я, що негативно впливає на їх моральний розвиток, наявні всі підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки, позбавлення батьківських прав відносно дітей позитивно вплине на їх подальшу долю, забезпечить їх прав та інтересів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дітей виконує свої обов`язки щодо синів, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998року №16, складання письмових висновків органів опіки і піклування та їхню участь у судових засіданнях покладено на відділи й управління освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій і виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки матері, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв`язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі ст.ст. 80, 84, 180,181,182,184, 191, СК України,

Outcome: approved