Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

15 травня 2025 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідачів, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний її представником Бондар Ю.С., що діє на підставі договору про надання правової допомоги № 25-11 від 07 лютого 2025 року. В позові зазначено, що позивачка є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] , який [INFO] помер. 27 лютого 2025 року позивачка звернулася до Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус їй повідомив, що при перевірці відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що на все нерухоме майно спадкодавця накладено арешт та заборону його відчужувати, зокрема відповідно до постанови про арешт майна від 30 серпня 2012 року. Зважаючи на це, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. 17 березня 2025 року представник позивачки звернулася до Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про закінчення усіх виконавчих проваджень, відкритих відносно спадкодавця та скасування заходів вчинених державним виконавцем, зокрема зняття арешту з майна спадкодавця у зв`язку з його смертю. Також представник просила надати відомості щодо статусів виконавчих проваджень, копій постанов та інших даних у виконавчих провадженнях, відкритих відносно спадкодавця. У відповіді від 28 березня 2025 року надано відомості про виконавчі провадження, які були відкриті відносно спадкодавця, зокрема, на виконанні перебували виконавчі провадження №46961770, №41425735, №34021514 та №44114402. Із наданих матеріалів зі спеціального підрозділу встановлено, що в рамках виконавчого провадження №34021514 постановою від 30 серпня 2012 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону його відчуження. Також в рамках виконавчого провадження №46961770 16 квітня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону його відчужувати. Вказані виконавчі провадження перебувають у стані завершення, по кожному з них винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Відомості про матеріали виконавчого провадження №44114402 в автоматизованій системі взагалі відсутні. Згідно ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Отже строки на повторне пред`явлення виконавчих документів вийшли. Разом з тим, арешт з майна спадкодавця державним виконавцем не знятий. Враховуючи викладене, в інший спосіб, крім пред`явлення до суду вимоги про визнання права власності і зняття арешту зі спадкового майна, позивачка не може захистити своє право власності на належне їй майно, а тому просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, залишене після смерті [PERSON] та зняти з нього арешт і заборону відчуження, накладені в рамках виконавчого провадження №34021514 за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30 серпня 2012 року, а також в рамках виконавчого провадження № 46961770 за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 квітня 2015 року. Позивачка та її представник адвокат Бондар Ю.О. в судове засідання направили заяву про слухання справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі (а.с.128-130). Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Шевченко А.О. в судове засідання також направив заяву про розгляд справи у його відсутність, за наявними у справі матеріалами, крім того повідомив, що станом на 28 травня 2025 року за померлим [PERSON] , 1961 року народження, заборгованості не значиться (а.с.65-69). Представник відповідача публічного акціонерного товариства "Страхова компанія «Саламандра-Україна" в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, відзиви на позовну заяву не направляв (а.с.126). Представник третьої особи Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання також не з`явився, направив на ухвалу суду лист, що матеріали виконавчих проваджень №34021514 та №46961770 були знищені на підставі наказу про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07 червня 2017 року №1829/5, у зв`язку із закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень (а.с.95). Представник третьої особи Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області в судове засідання направила заяву про розгляд справи за її відсутності через завантаженість, позиції щодо позовних вимог позивачки не висловила (а.с.125). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 10 вересня 2020 року, актовий запис №169 та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області 23 жовтня 2015 року, актовий запис №49 (а.с.27,42). Після його смерті відкрилася\~спадщина\~на житловий\~будинок з надвірними та господарськими будівлями і спорудами \~по [ADDRESS] , що належав йому на підставі рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 березня 2006 року, земельну ділянку, площею 0,15 гектари, кадастровий номер 4821155100:01:023:0002, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] , що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 листопада 2013 року та 2/9 частки квартири [ADDRESS] , що належали йому в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради 21 квітня 2000 року. Про зазначене свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 травня 2025 року та копія Свідоцтва про право власності на житло (а.с.28-29,112-113). Померлий [PERSON] вчасно звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , а сестра померлого [PERSON] [PERSON] , заявою від 13 квітня 2012 року, відмовилася від спадщини після смерті батька на користь [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи №112/2012, наданої Другою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області (а.с.80-84). З копії спадкової справи №224/2020, наданої Березнегуватською державною нотаріальною конторою 04 червня 2025 року вбачається, що позивачка [PERSON] вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , а син померлого [PERSON] , заявою від 23 грудня 2020 року, відмовився від прийняття спадщини (а.с.74-79). Березнегуватською державною нотаріальною конторою в оформленні спадщини за законом після смерті чоловіка позивачці було відмовлено, оскільки на усе нерухоме майно спадкодавця накладено арешт та заборону його відчуження, зокрема за постановою державного виконавця про арешт майна від 30 серпня 2012 року (а.с.43). За даними головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області від 28 березня 2025 року виконавче провадження №46961770 за виконавчим листом Березнегуватського районного суду від 02 березня 2015 року, у справі №470/43/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 15281,42 грн., було завершено 25 травня 2016 року у зв`язку з відсутністю майна боржника. Однак у даному виконавчому провадженні 16 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка до даного часу не скасована (а.с.36-37). Крім того, за даними головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області від 28 березня 2025 року виконавче провадження №34021514 за виконавчим листом Березнегуватського районного суду від 19 вересня 2011 року у справі №2-305 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 14060,93 грн., було завершено 30 листопада 2012 року у зв`язку з відсутністю майна боржника. Однак у даному виконавчому провадженні 30 серпня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка до даного часу не скасована (а.с.38-39). При цьому, згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» від 28 травня 2025 року, станом на 28 травня 2025 року, за померлим [PERSON] заборгованості не значиться, а згідно листа в.о. начальника Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06 червня 2025 року матеріали виконавчих проваджень №34021514 та №46961770 були знищені після 3-х років з дати їх закінчення (а.с.65-66,86). Так частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до\~статті 19 ЦПК України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно з частиною першою статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої та другої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з\~статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (ст.ст.1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Згідно з\~статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частин четвертої та п`ятої\~статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою\~четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною першою\~статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої\~статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За положеннями частини першої\~статті 1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Аналіз вказаних вище положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Згідно зі\~статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження"\~(як у діючій, так і у попередніх редакціях) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження"\~(в редакції на час звернення позивачки до суду) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі №905/386/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. За таких обставин, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року в справі №554/5912/19-ц, від 08 грудня 2022 року в справі №331/1383/20. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено\~Законом України "Про виконавче провадження". Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24 травня 2021 року в справі №712/12136/18. Таким чином, порушене право спадкоємця може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту (тобто двох вимог одночасно). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду 04 жовтня 2023 року в справі №337/2402/22 та від 06 травня 2024 року в справі №725/3352/23. Приписами частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~на суд покладено обов`язок при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, враховуючи, що померлий [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , набув право на спадщину за законом на 2/9 частки квартири [ADDRESS] , що належали його батьку [PERSON] , позивачка вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, інші спадкоємці, які б претендували на спадщину після смерті [PERSON] відсутні, через накладення арешту на спадкове майно державним виконавцем позивачка в інший спосіб, крім пред`явлення до суду вимоги про визнання права власності і зняття арешту з майна, не може захистити своє право власності на належне їй майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є обгрунтованими, однак підлягають задоволенню лише до відповідача АТ КБ «ПриватБанк», оскільки саме вказане товариство є стягувачем у виконавчих провадженнях, у яких було накладено арешт на майно [PERSON] , а у виконавчому провадженні, де стягувачем є ПАТ "Страхова компанія «Саламандра-Україна", арешт на майно померлого не накладався.

Outcome: approved