Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з28.12.2018 року сторони перебувають у шлюбі, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Спільне проживання припинили з 12.03.2022 року. Причиною розірвання шлюбу послугувала втрата почуття кохання, різних поглядів на сімейний побут. Позивач примирення не бажає, вважає, що сім`я розпалася остаточно та її відновлення не можливо. Просить розірвати шлюб, який укладено 28.12.2018 року. Позивачу судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримуєта просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 1 ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , від28.12.2018 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стануГоловного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №352. Від шлюбу сторонинеповнолітніх дітей не мають, спору про поділ спільного майна подружжя також немає. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 ст.56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються з12.03.2022 року, мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер. Враховуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивачем не ставиться питання про стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: approved