Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

16 червня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір №22.03.2024-100002602, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. строком на 62 дні, зі сплатою відсотків. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у загальному розмірі 15720 грн., з яких 6000 грн. тіло кредиту, 8370 грн. проценти, 1350 грн. неустойка. Ухвалою суду від 18 червня 2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині заяви просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся судом за адресою реєстрації судовим повідомленням/повісткою з рекомендованим повідомленням, які повернуті суду за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від ньогона адресу суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Установлених ст.223 ЦПК підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає, а тому вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до\~вимог ч.\~2 ст.\~247\~ЦПК України у зв?язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що 24 березня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір №22.03.2024-100002602, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн., строком на 62 днів, зі сплатою відсотків в розмірі 2. 25 % на день. Відповідно до п. 15 Кредитного договору, в договорі передбачена неустойка: 150 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного зобов`язання. Кредитний договір №22.03.2024-100002602 від 24 березня 2024 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був власноручно введений ним для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору (а.с.11-16). ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит на умовах та у розмірі, встановленому договором, що підтверджується квитанцією від 24 березня 2024 року (а.с.17). Судом встановлено, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за кредитним договором становить 15720 грн., з яких 6000 грн. тіло кредиту, 8370 грн. проценти, 1350 грн. неустойка (а.с.9). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов?язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов?язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо стягнення тіла кредиту. ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір №22.03.2024-100002602\~від 24\~березня 2024\~року в електронному вигляді. На підставі цього договору відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 6000 грн., однак їх не повернув, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту слід задовольнити. Щодо стягнення відсотків. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачу за період з 24 березня 2024 року по 24 травня 2024 року нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 8370 грн. за ставкою 2, 25 % на день. Відповідно до ч. 5 ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг»\~від 22\~листопада 2023\~року №3498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» перехідний\~період у\~240\~днів із\~дозволеною ставкою:\~120\~днів 2,5%,\~120\~днів 1,5%\~поширюється лише\~на договори,\~укладені до\~набрання Законом\~чинності,\~якщо строк\~дії таких\~договорів продовжено\~після набрання\~Законом чинності.\~Про це\~зазначено у\~ч.\~2\~розділу ІІ\~Прикінцевих і\~перехідних положень\~ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 24 березня 2024 року кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, позивач не мав права визначати денну проценту ставку у розмірі 2, 25 %, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. У зв`язку з цим суд здійснив перерахунок відсотків з врахуванням відсоткової ставки 1% в день за 62 дні, тобто за період, вказаний у розрахунку заборгованості. В такому випадку розмір відсотків за користування кредитом становить3720 грн.: 6000 грн. х 1% х 62 дні = 3720 грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення частково у розмірі 3720 грн. Щодо стягнення неустойки. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який узгоджується з Законом України\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період воєнного\~стану» від\~15\~березня 2022\~року №\~2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачем грошового зобов?язання за кредитним договором №22.03.2024-100002602\~від 24\~березня 2024\~року в розмірі 1350 грн. З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №22.03.2024-100002602 від 24 березня 2024 року у розмірі 9720 грн., з яких 6000 грн. тіло кредиту, 3720 грн. проценти. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1497, 82 грн. (9720 х 2422,40 / 15720).

Outcome: partial