Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання фінансових послуг №4727478 від 14.10.2021. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №4727478 від 14.10.2021, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 8 000.00 грн на 30 днів. Відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання, які визначені вказаним договором, не виконуються, що є підставою для стягнення заборгованості у сумі 28 460,00 грн, що складається із заборгованості за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) в розмірі 8000.00 грн; заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 19 580,00 грн; заборгованості за комісіями в розмірі 880,00 грн. При цьому, первинним кредитором ТОВ «МІЛОАН» було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» в свою чергу відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр». 19.07.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до умов укладеного кредитного договору строк його дії становив 30 днів з моменту укладення, з можливістю пролонгації не більше ніж на 60 днів. За твердженням відповідача, останній платіж у сумі 2700,00 грн був здійснений 02.12.2021, а отже, граничний строк виконання зобов`язань сплив у грудні 2024 року, що свідчить про завершення трирічного строку позовної давності у грудні 2024 року. Позивач же звернувся до суду із позовом лише у липні 2025 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. Крім того, відповідач зазначає, що жодного повідомлення про заміну кредитора не отримував, у зв`язку з чим вважає перехід права вимоги таким, що не набув для нього юридичного значення. Також заявлено про несправедливість умов кредитного договору, зокрема щодо процентної ставки, яка становить близько 12 000% річних, що є проявом істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 29.07.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що посилання відповідача на несправедливі умови договору є безпідставними, оскільки позичальник до укладення договору уважно ознайомився з текстом кредитного договору та правилами, а також отримав від кредитодавця іншу необхідну інформацію. Строк позовної давності позивачем не пропущено з огляду на пролонгацію строку дії кредитного договору, а також відповідно до пунктів 12,19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України у зв`язку з введенням карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а в подальшому воєнного стану. Неповідомлення позичальника про уступку прав вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитними договорами і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. 29.07.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує, що позовні вимоги є безпідставними, строк позовної даності сплив, право вимоги належним чином не доведено, а договір містить несправедливі вимоги. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. 19.07.2025, 29.07.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано до суду заяви про застосування строку позовної давності, заяву про розгляд справи у його відсутності. 29.07.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано до суду клопотання про відкладення /перенесення/ розгляду справи. 04.08.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано до суду клопотання, в якому [PERSON] просив суд визнати необґрунтованими заявлені до стягнення проценти (19 580 грн) та витрати на правничу допомогу (13 000 грн), а також повністю відхилити позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про стягнення заборгованості у розмірі 28 460 грн, посилаючись на несправедливі умови кредиту та відсутність належного повідомлення про відступлення права вимоги. Справу просив розглянути у його відсутності. 21.08.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача надані письмові пояснення по суті спору, а відповідачем 22.08.2025 подані заперечення на такі письмові пояснення. 29.08.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивача разом із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку подав клопотання про витребування від АТ «Універсал Банк» доказів у справі, зокрема інформації щодо належності картки № [NUMBER] [PERSON] , руху коштів за нею за період з 14.10.2021 по 14.11.2021, ідентифікаційних даних власника, наявності інших банківських рахунків, а також відомостей про фінансовий номер телефону, у тому числі про можливу прив`язку номера [NUMBER] . 29.09.2025 відповідач через підсистему «Електронний суд» подав заперечення проти клопотання позивача, зазначивши, що факт отримання ним коштів від первісного кредитодавця не заперечується, однак про відступлення права вимоги його не було повідомлено, тому клопотання вважає безпідставним та недоречним. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.07.2025 вказану справу передано на розгляд судді Голяни О.В. Ухвалою суду від 08.07.2025 постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Суд відхиляє клопотання позивача від 29.08.2025 про поновлення строку та витребування від АТ «Універсал Банк» доказів, оскільки таке подане з пропуском процесуального строку, встановленого ст. 83 ЦПК України, без належного обґрунтування поважності причин його пропуску. Крім того, 29.09.2025 відповідач подав заперечення проти даного клопотання, у яких зазначив, що не заперечує факт отримання ним коштів від первісного кредитодавця, а тому витребування додаткових доказів є безпідставним та недоцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 84 та ст. 127 ЦПК України витребування доказів судом можливе лише за умови дотримання процесуальних строків та наявності об`єктивної неможливості сторони самостійно їх надати. З огляду на відсутність таких підстав, а також враховуючи, що відповідач не заперечує отримання кредитних коштів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання. Позиції учасників справи. Сторони, їх представники в судове засідання не з`явились, кожна із сторін окремо просила проводити судове засідання без їх участі за наявними в матеріалах справи доказами. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 14.10.2021 між ТОВ «МІЛОАН» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено договір про споживчий кредит №4727478 від 14.10.2021, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу кредитні кошти в сумі 8 000 грн. строком на 30 днів за умови сплати комісії за надання кредиту в сумі 880,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00 % від суми кредиту одноразово, та процентів за користування кредитом в сумі 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2 договору, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, погоджено графік платежів за цим договором. Відповідно до п.1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У пункті 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п.2.3 договору. За змістом п.3.4.2 договору позичальник має право здійснювати пролонгацію на умовах, передбачених цим договором. У пункті 2.3 договору визначено, що пролонгація може відбуватися на пільгових умовах (п.2.3.1.1) або на стандартних (базових) умовах. За умовами п.2.3.1.2. Договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Згідно з п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. В Паспорті споживчого кредиту, підписаному електронним підписом одноразовим ідентифікатором, також зазначена інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за договором №4727478 від 14.10.2021 виконало та надало йому кредит в сумі 8 000,00 гривень шляхом зарахування 14.10.2021 кредитних коштів на картку відповідача [PERSON] № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» від 08.05.2025. 26.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір №26-01/2022-83 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема й за договором №4727478 від 14.10.2021. Надалі, 10.03.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило це ж право вимоги на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором №10-01/2023/01. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є правонаступником кредитора за договором №4727478 від 14.10.2021 і набуло право вимоги до відповідача. Оцінка суду. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі кредитного договору. Згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України). Згідно вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. В силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договір був вчинений сторонами в електронній формі, тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відзиві відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору, а також отримання ним кредитних коштів. Зазначене також підтверджується матеріалами справи, зокрема наданими позивачем доказами. У зв`язку з цим суд вважає доведеними обставини щодо надання відповідачу грошових коштів за договором кредитування, а тому позов у частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з тим відповідач вважає умови кредитного договору несправедливими з огляду на надмірну, на його думку, процентну ставку; посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, який, на думку відповідача, сплив у грудні 2024 року; а також вказує на те, що не отримував жодного повідомлення про заміну кредитора. Доводи відповідача про неспівмірність процентної ставки є безпідставними, оскільки умови щодо її розміру були визначені в тексті кредитного договору, з яким відповідач ознайомився, підписав і який не оскаржував у судовому порядку. Отже, укладений договір є чинним, а його умови - обов`язковими для виконання сторонами згідно зі статтями 627, 628 Цивільного кодексу України. Сам по собі розмір процентної ставки, навіть якщо він є високим, не може свідчити про несправедливість умов договору без відповідного судового визнання недійсності чи нікчемності відповідного положення. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. Згідно з матеріалами справи, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №4727478 від 14.10.2021, за умовами якого останній отримав кредитні кошти, строк повернення яких був визначений до 13.11.2021. Після спливу зазначеного строку кредит не був повернутий, а відповідач продовжив користування отриманими коштами. Як вбачається з наданих позивачем відомостей про щоденні нарахування та погашення, користування кредитом тривало і після завершення пільгового строку, що згідно з пунктом 2.3.1.2 договору є підставою для пролонгації кредитного договору на стандартних умовах, передбачених договором. Таким чином, невиконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредитів у строк, визначений договором,фактичне користування відповідачем кредитними коштами після спливу пільгового строку свідчить про автоматичне продовження строку дії договору відповідно до положень п.п. 1.5.2, 2.3.1.2 кредитного договору. Разом з тим, системний аналіз положень п.п. 1.1-1.4 кредитних договорів щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п.п. 2.2-2.4 щодо пролонгації (60 днів) дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 14.10.2021 та мав закінчитися 12.01.2022, скільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) наголошується, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом в розмірі 7 980, 00 грн за період з 14.10.2021 по 12.01.2022, а за період з 26.01.2022 по 23.02.2022 правові підстави для стягнення заборгованості по відсотках відсутні. Відзив не містить не містить доводів щодо наявності чи відсутності правових підстав для нарахування комісії за надання кредиту в сумі 880 грн, а тому суд лише зазначає, що згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Наведені обставини, надають підстави для висновку про стягнення кредитної заборгованості в межах умов визначених кредитним договором: суми непогашеного тіла кредиту 8 000,00 грн., відсотків за користування кредитним коштами строком дії договору (90 днів) 7 980,00 грн, суми комісії за надання кредиту 880,00 грн. Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що через неповідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні позивач не набув права вимоги до нього, оскільки з огляду на положення частини 2 статті 516 ЦК України наслідком неповідомлення боржника письмово про заміну кредитора у зобов`язанні для нового кредитора є те, що у разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові таке виконання вважається належним виконанням. Натомість неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не скасовує таку заміну. У цій справі відповідач жодному з кредиторів свої зобов`язання не виконав. З приводу застосування наслідків пропуску позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Перебіг таких строків у спірних правовідносинах було зупинено у зв`язку з введенням карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а в подальшому воєнного стану. Так, відповідно до пункту 12 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до пункту 19 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та на день звернення із позовом перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, позивач не пропустив позовну давність, тому підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у суду відсутні. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 28 460,00 грн, що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 16 860,00 грн, що становить 59,24 %. А тому, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 1435,03 грн (2 422,40 х 59,24/100 = 1435,029) судового збору. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, такі витрати несуть сторони, крім випадків, коли правнича допомога надається за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами нарівні з іншими судовими витратами. Для визначення їх розміру учасник справи подає докази, зокрема договори, рахунки, акти та детальний опис виконаних адвокатом робіт. Позивачем надано належні та допустимі докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема: договір №01-07/2024 від 01.07.2024 з АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», перелік наданих послуг та їх вартість, заявку на надання юридичної допомоги, акт наданих послуг від 30.05.2025. З наданих документів вбачається, що позивачу було надано: усну консультацію з вивченням документів (2 години - 4 000 грн) та підготовлено позовну заяву (3 години - 9 000 грн), загалом на суму 13 000 грн. Виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат розміру задоволених позовних вимог, встановленого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, розмір відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу мав би складати 7 701,20 грн, що відповідає співвідношенню задоволеної частини позовних вимог (59,24 %) до загальної суми витрат (13 000 грн). Разом із тим, суд звертає увагу, що з огляду на категорію справи, предмет спору в цій справі не є складним, не вимагає вивчення великого обсягу фактичних даних, а складення позовної заяви не потребувало багато часу, враховуючи однотипність спорів щодо стягненні кредитної заборгованості, тоді як з укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 2023 року слідує, що даний спір є одним із багатьох спорів, у яких АО «Лігал Ассістанс» надає правову допомогу ТОВ «Коллект Центр». За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 2 000 грн. З цих підстав,

Outcome: partial