Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 19.03.2025 ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 1720787 в розмірі 15\~088,50 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2\~422,40 грн., оскільки останній не виконує умови договору. Зазначає,\~що 15.03.2020\~між ТОВ\~«Мілоан»та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1720787 та в подальшому 09.10.2020 між ТОВ «Мілоан»та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №03/10, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан»передає ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Мілоан»права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» передає ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 1720787 від 15.03.2020. Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору №1720787 від 15.03.2020\~в розмірі 15\~088,50 грн., з яких: 6300,00 грн. - сума боргу по тілу; 8\~032,50 грн. - сума боргу по відсоткам; 756,00 грн. заборгованості за комісією; 0,00 грн. заборгованість за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» за кредитним договором в розмірі 15\~088,50 грн. Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого рогу від 14 травня 2025 року позовні вимоги задоволено повністю. 20.05.2025 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення, яка була задоволена, ухвалою суду від 11 серпня 2025 року заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 01.09.2025. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача Куриліна В.В. не з`явився, 21.08.2025 надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд розглядати справу за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Також суду представником позивача надано наказ від 01.07.2025 єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» [PERSON] про зміну найменування Товариства, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» змінило найменування на ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» (ЄДРПОУ 43657029). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується особистим підписом відповідача про отримання копії ухвали про скасування заочного рішення, в якій зазначені дата, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзив на позов до суду не надавав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2025 року заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників процесу. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається із письмових матеріалів справи, 15.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №1720787 (паспорт споживчого кредиту), підписані електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит у сумі 6300 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,50 % за кожен день користування протягом пільгового періоду, за стандартною процентною ставкою 1,50 %, що складає 723,00% річних, строком на 25 днів, тобто до 09.04.2020. 15.03.2020 між\~ТОВ «Мілоан»та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1720787 та в подальшому, 09.10.2020 між ТОВ «Мілоан»та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №03/10, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан»передає ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Мілоан»права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» передає ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 1720787 від 15.03.2020. Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 1720787 в розмірі 15\~088,50 грн., з яких: 6300,00 грн. - сума боргу по тілу; 8032,50 грн. - сума боргу по відсоткам; 756,00 грн. заборгованості за комісією; 0,00 грн. заборгованість за пенею, що також підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним договором. Висновки та мотиви суду. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, відповідно до яких істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Так, судом встановлено, що відповідно до укладеного між Товариством та відповідачем [PERSON] . Кредитного договору № 1720787 від 15.03.2020, на умовах визначених у вказаному договорі [PERSON] надавався кредит, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, та зі встановленими строками їх повернення. Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. 09.10.2020 між ТОВ «Мілоан»та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №03/10, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан»передає ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Мілоан»права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» передає ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит № 1720787 від 15.03.2020. Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 1720787 в розмірі 15\~088,50 грн., з яких: 6300,00 грн. - сума боргу по тілу; 8032,50 грн. - сума боргу по відсоткам; 756,00 грн. заборгованості за комісією; 0,00 грн. заборгованість за пенею, що також підтверджується розрахунком заборгованості за вказаним договором. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Тому посилання відповідача, що він не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги не є підставою для відмови у задоволенні позову виходячи з викладеного вище. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитних заборгованостей по Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Оскільки ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», які є правонаступником всіх прав та зобов`язань ТОВ «Мілоян», відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав, в строки, передбачені графіками погашення кредиту, кредит та відсотки за його користування не сплатив, чим порушив вимоги кредитного договору, тому суд вважає необхідним позов задовольнити. Відповідно до пп. 1.2 1.5 Договору сума договору складає 6300 грн., кредит надається строком на 25 днів з 15.03.2020, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 09.04.2020. Загальна вартість кредиту для позичальника складає 9418,5 грн. Згідно графіку розрахунків до Договору, Сторони погодили наступне: термін платежу 09.04.2020, сума кредиту 6300,00 грн., комісія за надання кредиту 756,00 грн., нараховані проценти 2362,50 грн., що разом становить 9418,50 грн. Згідно умов договору, та графіку розрахунків (додаток №1 до Кредитного договору №1720787 від 15.03.2020) строк кредитування складає 25 днів, а отже нарахування процентів поза межами строку кредитування, тобто після 09.04.2020, є порушенням норм чинного законодавства. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів поза межами строку кредитування (пп. 2.2.3 2.3 Договору), суд зазначає наступне. За частиною 1\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1\~статті 1048 ЦК України\~і охоронна норма частини 2\~статті 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до\~статті 625 ЦК України\~у розмірі, встановленому законом або договором. У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само, якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до\~статті 625 ЦК України. Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за\~статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до\~статті 625 ЦК України\~у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених\~статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому, відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на його вимогу проценти від простроченої суми. Пунктами 4.1 Кредитного договору фактично встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч.2.\~ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 4.1 Кредитного договору за період з 10.04.2020 відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України,\~що\~\~відповідає обставинам\~справи та\~вимогам закону,\~яка складає\~5670\~грн.\~(15088,5\~ 9418,5грн). Між тим, з наведеного вище розрахунку можна зробити висновок, що заборгованість за процентами фактично не перевищує заборгованість за тілом кредиту (складає лише 90% від тіла кредиту). З огляду на співмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України, та враховуючи, що вони є справедливим, враховуючи, що станом на час ухвалення рішення судом заборгованість не погашена, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача 6300 грн. тіла кредиту, комісії за надання кредиту 756,00 грн., нараховані проценти 2362,50 грн., що разом становить 9418,50 грн., та відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання в сумі 5670,00 грн., а разом 15088,50 грн. Щодо твердження відповідача, що строк позовної давності слід рахувати з моменту 10.04.2020, тобто з моменту порушення відповідачем прав позивача, то суд повністю погоджується з цим, натомість застосувати позовну давність не може, виходячи з наступного. Правила встановлення та застосування позовної давності визначені главою 19 ЦК України. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). За змістом\~статті 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням наведеного, початок перебігу позовної давності за зобов`язаннями у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання, починається зі спливом цього строку (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21). Строк позовної давності зупинив Закон України від 30.03.2020\~№540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» на час карантину по COVID-19 з 02.04.2020 (був доданий п. 12 в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України). А потім на час воєнного стану зупинка дії ст. 257 ЦК України була закріплена п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (Закон України від 15.03.2022\~№ 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»). Тобто, строк позовної давності за вказаним кредитним договором на момент звернення позивача до суду (19.03.2025) не сплив. Крім того, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Натомість така заява відповідачем зроблена не була. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2\~422,20 грн., який сплачений позивачем при зверненні до суду. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 6000 грн. в рахунок отримання правничої допомоги витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст.137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору №43657029 про надання правової допомоги від 01.11.2024 укладеного між ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» та Адвокатом Білецьким Б.М., детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом від 03.03.2025, додаткова угода №43657029 до Договору про надання правничої допомоги від 03.03.2025 року. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Ураховуючи фактичні обставини справи, критерій складності позову, який містить лише одну позовну вимогу, ураховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, сталість судової практики щодо предмету позову, а також з позиції пропорційності і розумності розміру витрат на правову допомогу, суд зменшує розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. На підставі ст.ст. 526, 549, 610, 611, 1050, 1054, 1082 ЦК України,

Outcome: approved