Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

29.04.2025 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , у якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивачка, перебувала з [PERSON] у шлюбі з 25.06.2012 до 04.11.2015. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після припинення між ними відносин дитина весь цей час проживала та проживає разом з позивачкою, наданий час - в м. Полтава. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15.10.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавчий лист було подано до примусового виконання 23.10.2015 та на сьогоднішній день перебуває на виконанні у Балаклійському районному відділі ДВС (ВП [NUMBER]), станом на листопад 2024 рік розмір заборгованості зі сплати аліментів становила 261436,24 грн. Після повідомлення виконавцю позивачкою як стягувачем реквізитів свого рахунку, виконавцем було здійснено перерахування раніше сплачених [PERSON] суми - 33000грн. В останні роки відповідач не сплачував взагалі аліменти. В 2019 році у зв`язку з заборгованістю в сумі 98752 грн на нього виконавцем було накладено обмеження - у виїзді за кордон, у користуванні зброєю, транспортними засобами, у вигляді заборони полювання, що вбачається з інформації про виконавче провадження [NUMBER]. Весь цей час, після припинення між [PERSON] , та [PERSON] сімейних відносин, [PERSON] абсолютно не цікавився життям доньки [PERSON] . Не проявляв до неї будь-якого інтересу. Будь-якої допомоги не надавав. З дитиною він не спілкувався та не спілкується, не виявляв і не виявляє жодного бажання спілкуватися з донькою чи приймати участь у її вихованні. Жодного разу він їй не телефонував та не відвідував, хоча позивачка ніколи не забороняла таке спілкування та не чинила будь-яких перешкод у цьому. Наразі [PERSON] не знає батька, за все своє свідоме життя вона його ні разу не бачила і не чула. [PERSON] як батьку [PERSON] нічого невідомо ні про її потреби, ні про її вподобання, ні про стан її здоров`я. Він не цікавиться ні її успіхами у розвитку та навчанні, ні її захопленнями, просто забувши про існування [PERSON] , навіть не надаючи тривалий час коштів на її утримання, які стягуються зараз з нього примусово. Весь цей час [PERSON] змушена утримувати [PERSON] більшість часу самостійно, не очікуючи додаткової допомоги від батька дитини, розраховуючи лише на себе, та допомогу рідних. Під час введення воєнного стану позивачка деякий час проживала в Нідерландах разом з [PERSON] , де в неї народилася ще одна дочка [PERSON] , [INFO] (від стосунків з іншим чоловіком). Проте весь цей час відповідач знову ж таки не цікавився долею своєї дочки [PERSON] в складних воєнних умовах. У зв`язку з цим вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 07.05.2025 зазначений позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. В установлений судом строк представником позивача усунено недоліки позовної заяви. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 12.05.2025 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання. 09.07.2025 представником третьої особи - Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області подано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 92-95). Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 11.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Вуїв О.В. позов підтримали з наведених у ньому підстав та наполягали на його задоволенні, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, заяв або клопотань від нього не надходило. Представник третьої особи Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області в судовому засіданні підтримала позовну заяву та вказала про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд, за згодою позивачки, розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивачку та її представника - адвоката Вуїв О.В., свідка, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2012, який рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15.10.2015 було розірвано (а.с. 13). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с. 11). В провадженні Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області СМУ МЮ перебуває виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (а.с. 14-16, 19, 20). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , складеного державним виконавцем Дейкуном О.Г., убачається, що станом на 17.02.2022 борг складав 185791,99 грн (а.с. 18). Як убачається з характеристики, наданої директором Полтавської ЗОШ 1-ІІІ ступенів № 37 Полтавської міської ради Полтавської області від 15.05.2025, на дитину [PERSON] , остання не має сталого емоційного контакту з батьком, за її словами, батько не цікавиться її життям, не підтримує емоційно чи матеріально. Прагнення до спілкування з батьком [PERSON] не проявляє. Аргументує це його абсолютною відсутністю у своєму житті. Стверджує, що не має образ по відношенню до нього, як і спогадів про нього. Бажання відновити спілкування з батьком в майбутньому не виявляє (а.с. 50). З характеристики, наданої класним керівником Полтавської ЗОШ 1-ІІІ ступенів № 37 Полтавської міської ради Полтавської області від 19.05.2025, на дитину [PERSON] убачається, що за рік навчання дитини у школі батько не брав участь у її вихованні, не цікавився навчанням, не спілкувався з класним керівником. Жодного разу не відвідував школу і не був присутнім на батьківських зборах (а.с. 53). Також з наданих представником позивача - адвокатом Вуїв О.В. документів убачається, що відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності (а.с. 55-67). З висновку Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 30.06.2025 № 04-08/3200 убачається доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 92-95). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є співмешканцем позивачки, пояснив, що проживає з позивачкою та її доньками з кінця серпня 2021 року. Батька [PERSON] він ніколи не бачив та не чув. Дівчинка не бажає говорити про нього, вона говорить, що не знає та не пам`ятає його. Дівчинку забезпечує він. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] повідомила, що вона проживає разом із мамою, молодшою сестрою [PERSON] та вітчимом [PERSON] . Вона ніколи не спілкувалась з батьком. Він не з`являється в її житті, вона його не знає. Не має бажання, щоб він був її батьком. Мама їй трошки розповідала про батька [PERSON] . Бабуся та дідусь забирали її інколи до себе та вона їздила до них в село. Щодо батька вона з ними не спілкувалась. Має бажання, щоб її батька [PERSON] позбавили батьківських прав щодо неї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевказане суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ніяких дій, які б свідчили про його реальне бажання змінити своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, не вчинив. Все це свідчить про те, що він свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя дитині. Крім того, позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам дитини, так як він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тривалий час не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванню, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, своєю негативною поведінкою показує поганий приклад і створює небезпеку для її життя та здоров`я. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у Постанові від 26.01.2022 по справі № 203/3505/19 (пр. № 61-14351св21). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням думки дитини, яка не має бажання спілкуватися з батьком, вона його не знає, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved