Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

17.03.2025 представник позивача - адвокат Матвєєв В.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2023 у справі № 487/4025/22 з [PERSON] на користь [PERSON] на його утримання як непрацездатного сина з 1/8 на 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, та на період встановлення інвалідності. Вимоги позову обґрунтовував тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2023 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на його утримання в розмірі 1/8 частини з його заробітку (доходу), починаючи з 12.12.2022 на період встановлення інвалідності. Проте після ухвалення вказаного рішення у житті [PERSON] настали істотні зміни, а саме [INFO] народилася третя дитина, [PERSON] , що значно вплинуло на фінансове становище позивача, оскільки тепер він зобов`язаний забезпечувати належне утримання ще однієї дитини, що призводить до збільшення фінансових витрат на харчування, медичне обслуговування, одяг тощо. Тобто на сьогоднішній день на утриманні позивача перебуває троє неповнолітніх дітей та дружина, яка перебуває у декретній відпустці. У зв`язку з чим вважає, що для забезпечення потреб усіх дітей доцільним є зменшити розмір аліментів до 1/10 частини від усіх доходів позивача. Суд своєю ухвалою від 15.04.2025 відкрив провадження та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.05.2025 від відповідача надійшов відзив, у якому він заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що має скрутне життєве становище, враховуючи його погіршення стану здоров`я, майже нерухомий спосіб життя, відсутність можливості залучення будь-яких сторонніх джерел доходів. Крім того зазначив, що зменшення розміру аліментів погіршить рівень грошового забезпечення та якість його існування. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав просив про їх задоволення. Відповідач у судове засідання не з`явився, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке було видане на підставі свідоцтва про усиновлення від 15.02.2008 серії [NUMBER] та рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.01.2008. Заводський районний суд м. Миколаєва своїм рішенням від 24.04.2023 у справі № 487/4025/22 стягнув з [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 12.12.2022 на період встановлення [PERSON] інвалідності. Позивач одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. У позовній заяві позивач зазначає, що народження третьої дитини 30 грудня 2024 року значно вплинуло на його фінансове становище, оскільки він зобов`язаний забезпечувати належне утримання ще однієї дитини. Крім того дружина позивача, [PERSON] , яка працює на посаді старшого інспектора відділу по роботі з персоналом у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», з 19.05.2022 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується копією довідки № 20/8-105 від 06.03.2025. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту статті 198 СК України дає підстави для висновку, що обов`язок батька (матері) утримувати свою повнолітню дитину виникає при існуванні сукупності таких умов: дитина є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати повнолітню дитину. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивач зазначив, що визначений судом розмір аліментів він не має можливості сплачувати, оскільки його сімейний стан змінився у зв`язку з народженням третьої дитини, що потребує фінансового забезпечення. Проте суд вважає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження третьої дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, сама по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed