Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір позики від 04.03.2014 року, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у сумі 235941 грн. 58 коп. При цьому, [PERSON] взяв зобов`язання повернути грошові кошти [PERSON] в строк до 01.06.2014 року. Також, 09.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 400000 грн. 00 коп. При цьому, [PERSON] взяв зобов`язання повернути дані грошові кошти [PERSON] в строк до 01.06.2014 року. [PERSON] не повернув [PERSON] вищевказані грошові кошти. В результаті чого, [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] в сумі 635941 грн. 58 коп. 01.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано договір про відступлення права вимоги, згідно якого, первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові за зобов`язанням щодо стягнення грошових коштів у розмірі 400000 грн. 00 коп. згідно розписки від 09.03.2015 року та 235400 грн. 00 коп. згідно розписки від 09.03.2015 року. Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2017 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 400000 грн. 00 коп. за договором позики від 09.03.2015 року, заборгованість в сумі 235941 грн. 58 коп. за договором позики від 04.03.2014 року. На даний час в провадженні приватного виконавця Харківської області Цимбал С.В. перебуває виконавче провадження № [NUMBER], за яким, 22.11.2023 року стягнуто з боржника [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 41535 грн. 75 коп. Загальна сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за період з 18.09.2017 року по 21.11.2023 року становить 635941 грн. 58 коп., яка складається із 3 % річних в сумі 117866 грн. 99 коп., та інфляційних втрат в сумі 507309 грн. 68 коп., які позивач просив стягнути з [PERSON] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.09.2024 року закрито підготовче судове засідання у справі. У відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому виклав заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що позивачем не надано копії судового рішення щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договорами позик; розрахунки [PERSON] є необґрунтованими. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, поклавши судові витрати на позивача. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. В позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Представник відповідача під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилався на те, що він набув право вимоги до відповідача, який до цього часу не виконав умови договору позики від 04.03.2014 року та 09.03.2015 року та рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2017 року, тому він просив стягнути 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. ч. 1, 2, 4 ст. 83 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). В даному випадку, [PERSON] в своєму позові посилається на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2017 року а тому, він вважає що він звільнений від обов`язку доказування вищезазначених обставин встановлених даним рішенням суду. При цьому, суд зазначає, що позивачем не надано доказів, які б достатньою мірою переконливості підтверджували звернення [PERSON] до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області та доказів ухвалення судом відповідного судового рішення, щодо порушення [PERSON] відповідних зобов`язань за договорами позик. Крім того, позивач, в порушення свого процесуального обов`язку, вказуючи, що він є новим кредитором після первісного, не додав до позовної заяви відповідної копії договору про відступлення права вимоги саме за договорами позик від 04.03.2014 року та 09.03.2015 року, а також доказів на підтвердження перебування у державного або приватного виконавців відкритих виконавчих проваджень щодо примусового стягнення з [PERSON] на його користь або ( [PERSON] ) вказаної заборгованості за договорами позик. При цьому, суд звертає увагу, що він не наділений повноваженнями самостійного пошуку в ЄДРСР таких рішень, а також реєстрі виконавчих проваджень на підтвердження заявлених позивачем позовних вимог та обставин. Самостійне витребування належним чином завіреної копії судового рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.09.2017 року, безумовно призведе до порушення визначених ст. ст. 12, 13 ЦПК України принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, що є неприпустимим. Таким чином, позивачем не подано доказів, які б достатньою мірою переконливості підтверджували перехід до нього права вимоги саме за договорами позик від 04.03.2014 року та 09.03.2015 року; наявність судового рішення про стягнення на його користь заборгованості за вказаними правочинами, а відтак у суду відсутні докази на підтвердження наявності у нього права вимагати від [PERSON] стягнення на його користь штрафних платежів за порушення зобов`язання. Згідно положень ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в той час, клопотань від позивача про витребування таких доказів, як це передбачено ст. 84 ЦПК України, до суду позивачем не подавалось. З огляду на правила розподілу тягаря доказування, саме на позивача покладено обов`язок з доведення факту дійсного порушення відповідачем його прав. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 755/18920/18). Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). З урахуванням вищевикладеного, суд з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивач є інвалідом ІІ групи, а тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору підлягають віднесенню на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed