Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. У березні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором № 2020960 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.06.2021 (далі - кредитний договір). В обґрунтування вимог зазначено, що 12.06.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») та відповідачка уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Того ж дня кредитодавець виконав умови кредитного договору, зокрема, передав відповідачці грошові кошти в сумі 2100,00 грн шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок № [NUMBER] . Надалі право вимоги за кредитним договором набуло ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на підставі договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем. Внаслідок невиконання вимог указаного вище кредитного договору відповідачкою, утворилась заборгованість, а саме за тілом кредиту - 2100,00 грн, за відсотками - 4618,40 грн, а всього на загальну суму - 6718,40 грн. Оскільки відповідачка у добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача у судове засідання 25.08.2025 не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Згідно з інформацією Полонської міської ради від 20.03.2025 (а.с. 43) відповідачка в реєстрі територіальної громади відсутня, у зв`язку з чим оголошення про її виклик до суду розміщено на вебсайті «Судова влада». У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 13.03.2025. Ухвалою суду від 25.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати з викликом сторін в судове засідання (а.с. 44). Копію позовної заяви з додатками відповідачці направлено позивачем 16.01.2025 (а.с. 36). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 12.06.2021 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачка уклали кредитний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 11-17). Відповідно до умов кредитного договору, Товариство зобов`язалося надати Клієнту грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт мав повернути кредит і сплатити відсотки. Пунктами 1.2 та 1.3 договору встановлено, що сума кредиту складає 2100,00 гривень, а строк кредитування становить 26 днів. Пунктами 1.4.1 та 1.4.2 договору визначено дві процентні ставки: стандартна у розмірі 1,90% в день та знижена у розмірі 0,95% в день. Знижена ставка застосовується у випадку, якщо Клієнт своєчасно та в повному обсязі погасить заборгованість або ініціює пролонгацію. В іншому випадку, а також на період пролонгації чи автопролонгації, застосовується стандартна ставка. Відповідно, орієнтовна реальна річна процентна ставка, згідно з п. 1.5.1 та 1.5.2, становить 27929.42% за стандартною ставкою та 2117.26% за зниженою. Орієнтовна загальна вартість кредиту, згідно з п. 1.6.1 та 1.6.2, складає 3137,40 грн за стандартною ставкою та 2618,70 грн за зниженою. Згідно з п. 2.1 договору, кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку клієнта № [NUMBER] . Порядок нарахування процентів визначений у п. 3.1 та 3.2, а саме: нарахування здійснюється щоденно на залишок фактичної заборгованості, при цьому день надання кредиту включається до періоду розрахунку, окрім дня повернення. Пунктами 3.3 та 3.4 встановлено, що розмір процентної ставки є незмінним, не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку, а саме нарахування процентів є правом, а не обов`язком кредитодавця. Договором також передбачено порядок автоматичного продовження строку кредиту (автопролонгації). Так, п. 4.2.1 та 4.2.2 встановлено, що у випадку наявності заборгованості на дату закінчення строку кредиту, договір автоматично продовжується ще на 15 календарних днів. Відповідно до п. 4.2.3, на період автопролонгації нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою, при цьому будь-яка надана раніше знижка анулюється, а проценти за попередній період перераховуються також за стандартною ставкою. Про новий строк та ставку Товариство повідомляє Клієнта не пізніше 4-го дня після автопролонгації (п. 4.2.4). Загальна кількість днів користування кредитом з урахуванням усіх автопролонгацій не може перевищувати 120 календарних днів (п. 4.2.5). Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», відповідачка ідентифікована цим товариством. Акцепт договору позичальником підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. Одноразовий ідентифікатор: E674; час відправлення ідентифікатора позичальнику: 12.06.2021 23:20:06; номер телефону, на який направлено ідентифікатор: 380685170050 (а.с. 22). Факт перерахування коштів на банківський картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 30957-0403 від 04.03.2024, відповідно до якого 12.06.2021 о 23:22:06 було успішно перераховано 2100,00 грн (а.с. 18). Відповідно до Договору факторингу № 02-24122001 від 24.12.2021 (а.с. 27-30) та Витягу з реєстру боржників до нього (а.с. 21), ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 6718,40 грн, з яких 2100,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4618,40 грн - сума заборгованості з відсотками. Згідно з розрахунком заборгованості (випискою з особового рахунка) станом на 10.01.2025, заборгованість відповідачки перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» складає 6718,40 грн, з яких прострочена заборгованість за тілом кредиту - 2100,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 4618,40 грн (а.20). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання\~електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналізом положень вище вказаного законодавства установлено, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного вище суд вважає, що Договір № 2020960, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконав умови договору та надав позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк до 08.07.2021 кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами не сплатив, умов для застосування зниженої процентної ставки не виконав. Судом встановлено, що відповідачка отримала кредит у сумі 2100,00 грн. Також встановлено, що право вимоги за договором правомірно перейшло до позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на підставі договору факторингу. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Вимога про стягнення заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 2100,00 грн підлягає задоволенню. Судом встановлено, що саме цю суму перерахував первісний кредитор та зараховано на особистий картковий рахунок відповідачки. Враховуючи, що відповідачка не надала доказів повернення отриманих грошових коштів, сума основного боргу стягується в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення відсотків у розмірі 4618,40 грн, суд вважає її правомірною та доведеною з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідачка порушила строк повернення кредиту, а отже, відповідно до п. 1.4.2. договору, втратила право на застосування зниженої процентної ставки. Внаслідок цього, згідно з п. 1.4.1. договору, на всю суму заборгованості за кредитом нараховуються відсотки за стандартною процентною ставкою, яка становить 1,90 % в день. Позивач надав розрахунок, згідно з яким загальна сума нарахованих відсотків складає 4618,40 грн. Суд здійснив перевірку цього розрахунку та встановив, що він відповідає умовам договору. Сума щоденних відсотків від тіла кредиту становить 39,90 грн (розраховано як: 2100,00 грн ? 1,90 %). Заявлена до стягнення сума у розмірі 4618,40 грн є результатом нарахування відсотків за період прострочення, що не перевищує 116 днів. Суд зазначає, що вказаний період нарахування не перевищує граничного строку користування кредитом, встановленого п. 4.2.5. договору, який з урахуванням усіх можливих автопролонгацій не може бути більшим за 120 календарних днів. Відповідачка, своєю чергою, не надала відзив та не спростувала вказаний розрахунок. Тому, суд вважає, що вимога про стягнення відсотків у сумі 4618,40 грн є законною та підлягає задоволенню. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, складається із 2100,00 грн залишку основного боргу та 4618,40 грн заборгованості за нарахованими відсотками, а всього на суму 6718,40 грн. 5. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд керується положеннями статей 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України. Розмір таких витрат встановлюється судом на підставі наданих стороною доказів, що підтверджують їх обсяг та вартість. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 10500,00 грн. На обґрунтування зазначеної вимоги до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 (а.с. 24-25), додаткову угоду до цього договору № 1 від 27.12.2024 (а.с. 26), довіреність від 30.12.2023 на ім`я адвоката Пархомчука С.В. (а.с. 23), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 35), акт про отримання правової допомоги від 05.05.2025 (а.с. 51), розрахунок від 05.05.2025 (а.с. 53) та платіжну інструкцію №38334 від 05.05.2025. Згідно з актом, до складу послуг включено: консультацію (2000,00 грн), підготовку позовної заяви (5000,00 грн), іншу процесуальну роботу (3000,00 грн), а також канцелярські та поштові витрати (500,00 грн). Аналізуючи склад заявлених витрат, суд, посилаючись на правову позицію Верховного Суду (справа № 580/2610/19), виходить з того, що дії технічного характеру, зокрема копіювання документів та їх поштове відправлення, не є правничою допомогою, оскільки не потребують спеціальних правових знань. Тому, включення до загальної вартості послуг канцелярських та поштових витрат у розмірі 500,00 грн є необґрунтованим. Основним критерієм для визначення розміру відшкодування витрат на оплату послуг адвоката є їх співмірність, що прямо передбачено частиною 4 статті 137 ЦПК України. Розмір витрат має бути пропорційним складності справи, обсягу та характеру виконаних робіт, витраченому часу та ціні позову. Цей підхід відповідає практиці Європейського суду з прав людини (зокрема, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України), який наголошує на необхідності доведення фактичності, неминучості та розумності понесених витрат. Разом з тим, суд враховує, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду (справа № 922/1964/21) та сталою практикою касаційної інстанції, суд не позбавлений права здійснити оцінку співмірності та зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, навіть за відсутності відповідного клопотання іншої сторони. Застосовуючи зазначені критерії до обставин цієї справи, суд констатує, що цей спір про стягнення заборгованості за кредитним договором є типовим, не становить значної правової складності, а судова практика у таких категоріях справ є усталеною. Договором про надання правової допомоги встановлена фіксована погодинна ставка без диференціації залежно від складності завдань, що у поєднанні з інформацією про направлення аналогічних заяв значній кількості інших відповідачів свідчить про стандартизований характер надання юридичних послуг. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заявлена до стягнення сума у 10500,00 грн є неспівмірною зі складністю справи, ціною позову (6718,40 грн) та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Outcome: approved