Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] є рідним братом заявниці. [PERSON] тривалий час вчиняє психологічне і фізичне насильство щодо заявниці, а саме вчиняє погрози фізичної розправи, знищення особистих речей, принижує, ображає у нецензурній формі. Також [PERSON] постійно висловлюється образливо та нецензурно, публічно ображає [PERSON] . Тому заявниця вважає, що до [PERSON] необхідно застосовувати обмежувальний припис, а саме просить встановити заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього наступні обов`язки на строк 6 місяців, а саме: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування з постраждалою особою [PERSON] ; заборонити наближатися ближче 100 метрів до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2025 року заяву залишено без руху. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. \~ \~ \~ \~В судове засідання, призначене на 21 серпня 2025 року, заявник та заінтересована особа не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 03 вересня 2025 року. \~ \~ \~ \~З 11 години 30 хвилин 21 серпня 2025 року по 28 серпня 2025 року суддя Левченко В. В. перебував в нарадчій кімнаті по справі № 695/666/25 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 162 КК України. \~ \~ \~ \~В судове засідання 03 вересня 2025 року заявник та її представник не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документу та доставку SMS. Будь-яких клопотань до суду не подали. \~ \~ \~ \~В матеріалах справи маються письмові пояснення [PERSON] , в яких зазначено, що [PERSON] регулярно та систематично чинить домашнє насильство відносно неї, залучившись підтримкою матері [PERSON] та брата [PERSON] постійно ображає її нецензурними словами, погрожує фізичною розправою. [PERSON] є агресивним, неадекватним та себе не контролює, завжди провокує сварки та конфлікти із заявницею. Вказує, що в будинку постійний запах алкоголю, тютюну, який курить [PERSON] , а в неї алергія на різні запахи, в зв`язку з чим їй потрібно вживати ліки, які дорого коштують, а доходу у неї немає і тому вона змушена викликати швидку допомогу. Також у неї часті головні болі, а [PERSON] постійно слухає гучну музику і не реагує на її зауваження. Зазначає, що родичі роблять її проживання у будинку неможливим і найбільшу небезпеку несе [PERSON] , а тому просила суд видати відносно [PERSON] обмежувальний припис з метою припинення домашнього насильства над нею (а.с. 51-55). В судовому засіданні 03 вересня 2025 року заінтересована особа [PERSON] проти заяви [PERSON] заперечував, пояснив, що в будинку, який на праві власності належить його матері проживає він, його мати та сестра. Зазначив, що заявник завжди провокує та влаштовує сварки з ним та їхньою матір`ю. В які б органи вона не зверталася, чи то сільська рада, поліція, лікарня, тощо завжди влаштовує там сварки. \~ \~ \~ \~Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом, які проживають за адресою: [ADDRESS] . Будинок за вказаною адресою належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 67). Заява про видачу обмежувального припису обґрунтована тим, що [PERSON] тривалий час вчиняє психологічне і фізичне насильство щодо заявниці. Так, 05 січня 2023 року [PERSON] повідомила поліцію, що [PERSON] постійно вчиняє відносно неї неправомірні дії, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 53 (а.с. 107). Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2024 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 39). Також в матеріалах справи маються заяви [PERSON] подані до правоохоронних органів відносно її родичів (брата, матері), скарги на керівника сільської ради с. Іркліїв та працівників ГУНП (а.с. 14, 18-19, 106, 107 на звороті). Заявницею надані копії консультаційних висновків спеціаліста (а.с. 6, 7, 8, 24), відповідно до яких заявниця зверталася за допомогою до алерголога та офтальмолога. 15 грудня та 19 грудня 2024 року відносно [PERSON] було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 173-2 КУпАП, проте постановою Чорнобаївського районного суду від 26 грудня 2024 року провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 80-81). В матеріалах справи мається копія тимчасового заборонного припису стосовно кривдника від 21 грудня 2024 року, який оформлений відносно [PERSON] строком на 10 діб, протягом якого останній заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] , як з постраждалою особою (а.с. 76). Постановою від 09 жовтня 2015 року закрите кримінальне провадження по факту спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] у зв`язку з відсутністю складу кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 90). Також, заявницею надані відповіді з органів національної поліції, місцевого самоврядування та прокуратури на її звернення щодо вчинення відносно неї неправомірних дій (а.с. 13, 22, 25, 26-37, 40-42). З дослідженого судом звукозапису, наданого заявником до матеріалів справи, вбачається, що між особами жіночої статі та чоловічої статі виникають сварки, в ході яких, останні вживають нецензурну лайку (а.с. 58). Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких рідні (двоюрідні) брати і сестри, особи, які спільно проживають. Частинами 2, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний Суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції, самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала вчиненням щодо неї психологічного та фізичного насильства. Сам факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів свідчить про наявність побутових конфліктів між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчиняв щодо неї насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Натомість варто звернути увагу, що самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання формують собою домашнє насильство та утворюють склад протиправного діяння лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] 02 грудня 2024 року згідно постанови суду за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не свідчить про систематичність домашнього насильства, що є обов`язковою умовою застосування обмежувального припису. Застосування обмежувального припису являє собою істотне втручання у зміст права на повагу до приватного життя та права на житло. Отже застосування таких заходів слід оцінювати в контексті відповідності їх принципу нагальної необхідності таких заходів у демократичному суспільстві (легітимність мети та пропорційність). Зміст принципу пропорційності полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла та до приватного життя, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Таким чином конфліктна ситуація між сторонами, за відсутності доказів на підтвердження завдання або реальної можливості завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, не створює правової підстави для вжиття заходів обмежувального припису, пов`язаних з обмеженням права на житло [PERSON] . У постанові Верховного Суду від 7 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту». Проаналізувавши надані суду докази можна зробити висновок, що дійсно [PERSON] неодноразово зверталася з заявами до органів Національної поліції України з приводу фактів психологічного та фізичного насильства з боку брата, проте деякі з них не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Наразі заявниця не надала суду доказів, на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві з боку [PERSON] , що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», внаслідок чого вимоги про застосування заходів обмежувального припису не підлягають задоволенню. Щодо клопотання [PERSON] про виклик свідків, а саме фельдшерів станції швидкої допомоги, які можуть підтвердити її поганий стан здоров`я від постійних запахів вдома, скандалів та стресів (а.с. 48), суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. Так, з огляду на обставини справи та докази наявні в ній, суд не ставить під сумнів стан здоров`я заявниці та не вбачає підстав для задоволення клопотання про виклик свідків, оскільки обставини по справі можливо з`ясувати шляхом вивчення матеріалів справи, а саме судом було досліджено консультативні висновки лікарів, алерголога [PERSON] та к.м.н. [PERSON] , де зазначені відповідні діагнози, які ніким не оспорюються та судом не ставляться під сумнів (а.с. 6-8). В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed