Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

23.07.2025 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 25.05.2003 виконкомом Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 3. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем у них народилось троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї позивач називає те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, і вони припинили шлюбні стосунки ще в квітні 2025 року, та проживають окремо один від одного в різних кімнатах. Відповідач зловживає спиртними напоями, та внаслідок чого втрата почуття любові, поваги та взаєморозуміння. На ґрунті погіршених відносин та постійних сварок вони припинили шлюбні стосунки. Вони мають діаметрально різні погляди на життя, шлюбні відносини, ведення домашнього господарства, ставлення один до одного, ставлення до дітей. У них відсутні спільні інтереси, що спричиняє постійний дискомфорт та конфліктні ситуації. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим та недоцільним, оскільки це суперечить їхнім правам та інтересам. На примирення та збереження шлюбу вона категорично не згодна, оскільки це суперечить її правам та інтересам. За період шлюбу спірні питання щодо поділу майна - відсутні. Тому вищевказане стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 24.07.2025 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з позовної заяви, сторони між собою уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , шлюб зареєстровано 25.05.2003 виконкомом Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 3 (а.с. 7). Від вказаного шлюбу у сторін народились спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9, 10). Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як вбачається з позовної заяви, шлюбні відносини між сторонами припинені. Слід зазначити, що позивачем вказано у позові, що вона наполягає на розірванні шлюбу, оскільки відновлювати сімейні стосунки із відповідачем вона не бажає та дійшла виваженого висновку, що це зробити неможливо. Згідно ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, підстави для надання строку для примирення сторін відсутні, родина розпалась остаточно і у подальшому збережена бути не може. Відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення дієвих заходів спрямованих на примирення сторін. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намірів зберігати шлюб з відповідачем, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи вищевикладене, суд вважає неможливим надалі зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому він повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судом встановлено, що при пред`явленні даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., в підтвердження чого додана платіжна інструкція від 14.07.2025 (а.с. 4). Ураховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, отож витрати у вигляді сплати судового збору підлягають присудженню із відповідача на користь позивача. Втім, у позовній заяві позивач просила суд стягнути з відповідача частину понесених судових витрат, тобто в розмірі 605,60 грн. сплаченого судового збору та понесених витрат на правничу допомогу, тобто в розмірі 3500 грн. За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 14.07.2025 було укладено Договір про надання правової допомоги між [PERSON] та адвокатом Хащініною Г.О., відповідно до якого між сторонами було узгоджено суму гонорару у розмірі 7000 грн. (а.с. 16). Втім доказів на підтвердження фактичного обсягу та вартості наданих послуг з надання правничої допомоги суду не надано, як і підтвердження фактичного понесення цих витрат позивачем. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). За таких обставин суд вважає недоведеним розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, тому в даній частині позов не підлягає до задоволення.

Outcome: approved