Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач\~товариство із обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 24 березня 2025 року звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 16 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8345258. Згідно договору відповідачу було надано кредит в розмірі 20000 грн. строком на 90 днів зі сплатою відсотків. Відповідач належним чином умови договору не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 26550 грн. 00 коп., з яких: 20000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2200 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, 2200 грн. заборгованість за комісіями. 25.07.2024 було укладено договір №25-07/24 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Мілоан" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №8345258. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №8345258. Позичальник не виконав свого обов`язку щодо повернення кредиту, а тому позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, так як він кредит не брав. В судовому засіданні [PERSON] , та його представник пояснили, що кредит на ім`я [PERSON] отримала [PERSON] , яка мала доступ до його документів та телефону, так як він проживав в неї на квартирі. Про наявність кредиту він дізнався лише при отриманні копії даного позову, після чого звернувся у відділ поліції, де відомості внесли до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін. Ухвалою судді від 27 червня 2025 року дана цивільна справа прийнята до провадження суддею Вужиловським О.В. після задоволення відводу судді Дармакукі Т.П. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 16 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8345258. Згідно договору відповідачу було надано кредит в розмірі 20000 грн. строком на 90 днів зі сплатою відсотків. Відповідач належним чином умови договору не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 26550 грн. 00 коп., з яких: 20000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2200 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, 2200 грн. заборгованість за комісіями. 25.07.2024 було укладено договір №25-07/24 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Мілоан" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №8345258. Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №8345258. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаним Договором, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 26550 грн. 00 коп., з яких: 20000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2200 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, 2200 грн. заборгованість за комісіями. Позичальник не виконав свого обов`язку щодо повернення кредиту, а тому позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України\~, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із положень ст. 525, ст. 526 ЦК України, \~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України\~, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 цього Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з п. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За п. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1\~ст. 1082 ЦК України\~встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до частини третьої ст. 6 Закону порядок\~\~ відкриття\~\~ банками\~\~ рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Пунктом 14.16 ст. 14 Закону визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Згідно п. 4.2 Умови і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, в тому числі паролів, ПІН-кодів. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій лише у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі N202/10128/14-ц (провадження N61-1856св17) від 13 вересня 2019 року у справі N501/4443/14-ц (провадження N61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі N577/4224/16-ц (провадження N61-30583св18), від 17 червня 2021 року у справі N759/4025/19 (провадження N 61-1035св21) та від 16 серпня 2023 року N176/1445/22 (провадження N 61-8249св23). З матеріалів справи вбачається, що 16 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8345258. Згідно договору відповідачу було надано кредит в розмірі 20000 грн. строком на 90 днів зі сплатою відсотків. Вказаний договір підписаний одноразовим ідентифікатором. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за отриманим кредитом становить 26550 грн. 00 коп., з яких: 20000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2200 грн. 00 коп. заборгованість за процентами, 2200 грн. заборгованість за комісіями (а.с. 7-8). Наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~на суму\~свідчить про те, що відповідач належним чином умови договору не виконував. Зазначений розрахунок відповідачем не спростований. За таких обставин відповідачем не виконано грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів в сумі 26550 грн. 00 коп., а тому наявні підстави для стягнення заборгованості в зазначеному розмірі. Доводи відповідача про те, що він не отримував кредит, а кредит отримала [PERSON] ,, в якої він проживав на квартирі, судом не приймаються до уваги, так як операції з отримання кредиту та переказу коштів були здійснені в мережі Інтернет з використанням реквізитів паспорту, РНОКПП, платіжної картки, у тому числі CVV-кодів, які відомі тільки власнику картки, відповідач не забезпечив належне зберігання особистих даних, що є його обов`язком, після чого відбулось оформлення кредиту та перерахування коштів, позивач не повинен нести відповідальність за дані операції. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до 264\~ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно дост. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті\~133\~та частин першої - третьої статті\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що у зв`язку з задоволенням позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати понесені позивачем, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн., підлягають стягненню з відповідача, оскільки стороною позивача надано належні, допустимі та достатні докази витрат позивача на професійну правничу допомогу по даній справі, зокрема договір про надання правової допомоги від 28 лютого 2025 року, акт надання послуг на суму 9000 грн. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного,

Outcome: approved