Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

20 березня 2025 року позивач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» та свого представника адвоката Ільницької І. Є. звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого посилається на те, що 26 квітня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2024 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку сина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач вихованням дитини не займається, будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, дитина повністю знаходиться на утримання матері, що ставить її в складне матеріальне становище. У зв`язку з тим, що спільної згоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, позивач звернулася до суду та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення із дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 26 березня 2025 року позовну заяву позивача залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків його позовної заяви, що було зроблено позивачем 02 квітня 2025 року. 30 квітня 2025 року через канцелярію суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, яка передана судді 05 травня 2025 року.. Ухвалою суду від 05 травня 2025 року, після усунення недоліків позовної заяви та отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, позовну заяву було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень (а.с. 39-40). Позивач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, через підсистему «Електронний суд» адвокатом Ільницькою І. Є. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у якій остання позовні вимоги підтримала, та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з установлених у судовому засіданні таких обставин. Суд установив, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження, наданим суду у засвідченій представником позивача копії (а.с. 3). Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27\~вересня 2024 року у цивільній справі № 183/8181/24 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено повністю. Розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 26 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №182. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Також указаним рішенням установлено, зокрема, що згідно свідоцтва про шлюб, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2014 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 23-24). Рішення суду набрало законної сили 29 жовтня 2024 року. Установлено, що 16 березня 2022 року згідно з наданої копії закордонного паспорту громадянина України, [PERSON] залишила територію України (а.с. 10), також разом з нею залишила територію України малолітня [PERSON] , [INFO] , про що посольством України в Угорщині внесено дані про неповнолітню дитини, до закордонного паспорту її матері, тобто [PERSON] (а.с. 9). З наданої довідки з місця навчання 2024-2025, переклад якої з французької на українську мову здійснено перекладачем [PERSON] та засвідченої 17\~березня 2025\~року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ільяшовим\~О.\~В., убачається, що [PERSON] , яка народилась [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована до молодшої групи школи на 2024-2025 учбовий рік. ЇЇ мати, [PERSON] , приводить та забирає її зі школи. Вона регулярно відвідує школу (а.с. 21-22). Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд установив, що відповідач є фізично здоровим та працездатним, ним не надано доказів наявності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків та наявності інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів. З урахуванням усіх обставин справи, установленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, дотримуючись принципів рівності та пропорційності, з метою дотримання балансу захисту прав, свобод та інтересів сторін, а також їх дитини, приймаючи до уваги положення ст. 182 СК України, суд приходить до переконання, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини має становити 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 20 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved