Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис: [PERSON] , мотивуючи свої вимоги, тим, що з лютого по червень 2022 року вона проживала однією родиною з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Спільне майно у них відсутнє та спільних дітей немає. Стосунки з [PERSON] повністю припинились у лютому 2023 року, однак останній переслідує її, з`являється за місцем її проживання в будь-який час доби, емоційно вимагаючи впустити його до її житла, інколи крадучись стоїть під дверима її квартири слухаючи, що вона робить, чим порушує її приватність та вводить своїми діями в тривожний стан. Також він телефонує, ображає нецензурною лайкою, принижує, погрожує, внаслідок чого вона боїться за свою безпеку. У зв`язку з такими діями [PERSON] впродовж 2023 - 2025 років вона декілька разів зверталась до органів Національної поліції із відповідними заявами щодо протиправної поведінки свого колишнього співмешканця. Так, 08.05.2025р., близько 20 год.19 хв., [PERSON] в черговий раз прийшов за адресою її проживання, стояв під дверима, стукав, наполегливо вимагав відчинити двері для розмови з ним, на її прохання припинити таку поведінку та підти не реагував, тому вона викликала поліцію, що зафіксовано протоколом. [PERSON] не залишає її у спокою: періодично він її переслідує, ходить за нею, коли вона йде на роботу чи з роботи (13.05.2025) та в інших громадських містах, які вона відвідує. Він пише їй СМС-повідомлення, в яких містяться образи, а також повідомлення мають зміст його інтимних бажань та релігійно-езотеричний з погрозами розплати за її вчинки. На її виклик поліції 13.04.2025 року відносно [PERSON] , який в черговий раз прийшов за адресою її проживання та стояв під дверима з невідомими намірами, а в подальшому після приїзду працівників поліції висловлював образи на її адресу, було складено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника (АА № 431118). Також заявниця зазначила, що [PERSON] вживає наркотичні засоби та засуджений 03.06.2025 Київським районним судом м. Полтави за ч. 1 ст. 309 КК України (справа №552/4565/25). Крім того, Київським районним судом м. Полтави він визнаний винним у вчиненні відносно неї домашнього насильства психологічного характеру за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа №552/3142/25). Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства, [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою від 28 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] та призначено судове засідання. Заявниця в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила видати обмежувальний припис, при цьому посилалась на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Суду також пояснила, що має обґрунтовані хвилювання за своє здоров`я та життя, оскільки [PERSON] не залишає її в спокої протягом тривалого часу, а багаточисельні звернення до поліції не дають жодного результату. Заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши заявницю [PERSON] , дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України, визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України,\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII,\~\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення». Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з лютого по червень 2022 року. З матеріалів справи вбачається, що заявниця неодноразово протягом тривалого часу зверталась до органів Національної поліції України щодо дій [PERSON] , що підтверджується протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.02.2023, поясненнями від 12.03.2023 та рапорт старшого інспектора-чергового відділу поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від 12.03.2023, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.06.2023, поясненнями від 08.06.2023, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.01.2024, поясненнями від 04.04.2025, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.04.2025, поясненнями від 07.04.2025, рапортом старшого інспектора-чергового відділу поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від 13.04.2025, рапортом дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області від 13.04.2025, талонами-повідомленнями єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.08.2025 р. №17275, від 27.08.2025 р. №18688 (а.с.7-21). 13 квітня 2025 року стосовно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис серії АА №431118, яким йому як кривднику було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, [PERSON] , строком на 10 діб (а.с.22). Постановою Київського районного суду м. Полтави від 25 червня 2025 року у справі № 552/3142/25 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с.26). З консультаційного висновку спеціаліста лікаря-психіатра від 18.06.2025 року вбачається, що [PERSON] має змішану тривожно-депресивну реакцію на стрес, а у висновку психолога, який є додатком до консультаційного висновку, зазначено, що за Госпітальною шкалою тривоги і депресії (HADS) на даний момент виявлені субклінічно виражені тривога (9 балів) та депресія (8 балів) (а.с.50-51). Крім того заявницею надано до суду копії фото- та відеоматеріалів, з камери відеоспостереження, встановленої в під`їзді будинку, де проживає [PERSON] , на яких за поясненнями заявниці зафіксовано [PERSON] біля дверей квартири, яку вона орендує (а.с.29-49). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України,\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраниму справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявницею надано належні та достатні докази, які дозволяють суду встановити, що вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] стосовно [PERSON] є високою, а побоювання останньої щодо особистої безпеки виправданими. Водночас, суд звертає увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19). Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. У свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи, що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. Враховуючи надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що заявлені вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. З огляду на вищезазначене,

Outcome: approved