Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 13 червня 2025 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування в особі Таїровської селищної ради (місцезнаходження: Одеська область, Одеський район, с-ще. Таїрове, вул. Перемоги, 27, код ЄДРПОУ: 05582159) до [PERSON] (фактичне місце проживання: [ADDRESS] ), про негайне відібрання неповнолітньої дитини у матері, у якій позивач просить негайно відібрати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , яка злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує дитині належних умов для проживання та виховання, чим створює загрозу її життю та здоров`ю. Позивач зазначає, що [PERSON] , є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та виховує її самостійно. Батько [PERSON] позбавлений батьківських прав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 20 серпня 2025 року прийнято уточнену позовну заяву від 04 липня 2025 року, в якій позивач просив ухвалити рішення про негайне відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечую дитині належних умов для проживання та виховання, чим створює загрозу її життю та здоров`ю, без позбавлення батьківських прав; Неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , передати органу опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеської області щодо вирішення питання та подальшого влаштування дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх доходів видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з червня 2025 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] включно, на користь закладу чи особи, яким буде передана дитина. Ухвалою суду від 20 серпня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача зазначила, що дитина [PERSON] , [INFO] здобувала освіту, перебуваючи на дистанційній формі навчання, однак фактично не відвідувала занять. Вчителі повідомили, що від дитини тривалий час не надходили контрольні та самостійні роботи. Також дитина зверталася до педагогів і пояснювала, що [PERSON] забороняє їй відвідувати школу. Під час першого виїзду представників органу опіки та піклування [PERSON] пояснила, що не відпускає дитину до навчального закладу через війну, хоча визнавала, що декілька разів дозволяла їй відвідувати школу. При цьому вона заперечувала факт неналежного виконання батьківських обов`язків. Згодом відвідування школи дитиною повністю припинилися навіть на дистанційній формі навчання. Протягом року орган опіки та піклування здійснював нагляд за сім`єю. Було встановлено, що після досягнення 14-річного віку дитині [PERSON] не було оформлено паспорт громадянина України та закордонний паспорт. Крім того, дитина повідомляла представнику органу опіки та піклування про факти психологічного насильства з боку матері, зокрема про словесні образи та дивні висловлювання, погрози вчинення фізичної розправи над нею. Також представник позивача зазначила, що відповідачка [PERSON] не працевлаштована. Фінансову підтримку родині надавали родичі громадяни Республіки Молдова, та саме завдяки підтримки родичів відповідачка змогла погасити заборгованість за житлово-комунальні послуги та відновити в водопостачання та водовідведення в квартирі. Однак відсутність постійного доходу призводило до того, що дитина по декілька днів залишалась без харчування. Згодом орган опіки разом із працівниками ювенальної поліції намагалися потрапити до житла, відповідачки яка відмовлялась відчиняти двері. Лише після залучення додаткових працівників поліції двері були відчинені. У квартирі, за словами представників органу опіки, панували антисанітарні умови, а дитина спала на підлозі на брудній постільній білизні. Дитину терміново доставили до медичного закладу для обстеження. Через незадовільне харчування дитина була виснажена, у неї була діагностовано анемія, її фізичний стан здоров`я потребував відновлення та лікування. На теперішній час дитина перебуває у патронатній родині, де їй вже оформлено паспорт громадянина України та закордонний паспорт. Дитина відмовляється спілкуватися та проживати з [PERSON] . Час від часу вона виходить на зв`язок лише з побоювань, що мати може вчинити із собою якісь дії. Під час телефонних розмов органи опіки та піклування зафіксували, що мати спілкується з дитиною нецензурною лайкою та висловлює незрозумілі твердження. [PERSON] знає місце перебування дитини, але не відвідує її. Також у судовому засіданні представник позивача зазначила, що вважає недоцільним безпосередньої участі дитини у судовому засіданні зважаючи на її виснажений стан здоров`я. За вказаних обставин представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.05.2016 року Другим Малиновським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис №607, Малькауі [PERSON] , та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення виконкому Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 06.06.2025 року №245 «Про негайне відібрання неповнолітньої дитини від матері», дитина [PERSON] була негайно відібрана у матері [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , яка злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не забезпечує доньці належних умов для життя та виховання, чим створює загрозу її життю і здоров`ю. Із акту проведення оцінки рівня безпеки дитини встановлено, що дитина потребує медичного обстеження та подальшого влаштування. Відповідно до акту від 05.06.2025 року про передачу дитини, її було доставлено до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР для проходження медичного огляду та подальшого влаштування. За результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини - дуже небезпечно. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї від 05.06.2025 року, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживала разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про факт передачі дитини від 05 червня 2025 року слідує, що інспектором СЮП ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Кривко М.Д. передано дитину [PERSON] , [INFO] до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР для проходження медичного огляду та подальшого влаштування, на підставі рішення виконкому Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 06.06.2025 року №245 «Про негайне відібрання неповнолітньої дитини від матері». Також, 05.06.2025 року головним спеціалістом ССД Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області Сармаюк М.О. був складений акт обстеження умов проживання, в якому було зазначено, що в будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого встановлено, що житло не відповідає санітарним умовам. Побутові прилади не працюють. Є необхідні меблі, але квартира у за недбалому стані. Неприємний запах. Усі речі хаотично розкинуті. Захаращений прохід між кімнатами. На час візиту ванна кімната була з ознаками підтоплення та на підлозі було багато води. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: Наявна окрема кімната, шафа, ліжко. В шафі речей для дитини було дуже мало, на ліжку брудна білизна, в кімнаті брудно. Відсутні продукти харчування. Холодильник не працював. Весь посуд на кухні брудний. На час візиту на столі стояла пляшка з під алкоголю з невідомою речовиною. Згідно з інформацією Одеського ліцею №82 Одеської міської ради від 02.12.2024 року №01-26/408, [PERSON] , [INFO] , є ученицею 9-Г класу та навчалася дистанційно. З 04.11.2024 року дитина припинила відвідувати заняття. Протягом вересня жовтня 2024 року зафіксовано значну кількість пропусків занять, у деяких предметах не пройшла атестацію за першу тему. Класний керівник [PERSON] неодноразово зверталася до матері, [PERSON] , з метою з`ясування причин відсутності дитини на заняттях. Проте мати не реагувала на дзвінки та повідомлення, часто змінювала номери телефонів. У зв`язку з цим було прийнято рішення про відвідування сім`ї класним керівником та інспектором СОБ. 08.11.2024 року спеціалісти прибули за адресою проживання родини. Мати, почувши дзвінок у двері, виявила агресивну поведінку та відмовлялася відчиняти двері. Після тривалих перемовин вдалося потрапити до квартири. Мати поводилася неадекватно, підвищувала голос, заявляла, що дитина не повинна навчатися, оскільки від уроків їй буде погано і можливий ризик для життя. На запитання про причини невідвідування уроків у Zoom дитина повідомила, що їй це забороняє мати. У квартирі виявлено безлад, санітарний стан житла незадовільний. Мати висловлювала занепокоєння щодо можливого прослуховування та постійно змінювала номери телефонів, перешкоджаючи здобуттю освіти дитиною. З 11.11.2024 року, за згодою матері, дитина переведена на екстернатну форму навчання. Головним управлінням Національної поліції в Одеській області Одеським районним управлінням поліції №2 відділом поліції №1 надано інформацію за вих. №61.2-3569 від 07.09.2025 року та №61.2-5008 від 02.04.2025 року. Встановлено, що 27.02.2025 року до ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області звернулася громадянка [PERSON] , [INFO] , із заявою про захист її двоюрідної онуки [PERSON] , оскільки, за її словами, рідна мати дитини вчиняє домашнє насильство, примусово утримує її вдома, обмежує свободу пересування та, на думку заявниці, має психічні розлади. Заявлені матеріали були зареєстровані в ІТС ІПНП за №5259 від 27.02.2025 року. 05.03.2025 року працівником ювенальної превенції ВП ОРУП №2 ГУНП в Одеській області щодо [PERSON] складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.184 та ч.2 ст.173-2 КУпАП. Після цього матеріали були направлені на розгляд до Овідіопольського районного суду. 20.03.2025 року працівником ювенальної превенції ВП ОРУП №2 ГУНП в Одеській області щодо [PERSON] складено додаткові протоколи про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.173-2 та ч.1 ст.184 КУпАП. Вказані матеріали зареєстровані в ІТС ІПНП за №6462 від 20.03.2025 року. Згідно з наказом Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області № 6 від 06.06.2025 року неповнолітню [PERSON] , [INFO] , взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Відповідно до наданого наказу зазначено, що взяти з 06.06.2025 року неповнолітню [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області на підставі рішення №245 від 06 червня 2025 року Таїровського виконавчого «Про негайне відібрання неповнолітньої дитини від матері». Головному спеціалісту Служби у справах дітей галині Лаврук сформувати особу справу неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах на підставі рішення №245 від 06 червня 2025 року Таїровського виконавчого «Про негайне відібрання неповнолітньої дитини від матері». Внести дані неповнолітньої [PERSON] , [INFO] до електронної обліково-статистичної картки дитини ЄІАС «Діти». IV. Норми права, які застосував суд. Правові підстави для прийняття рішення судом про відібрання дитини від батьків або одного з них визначені пунктами 2-5 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України про що зазначено у частині 1 статті 170 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного Кодексу України, регулюванн сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересі дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобування дитиною певної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 51 Конституції України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 рок (ратифікована Україно 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рость під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. У справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Отже основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Вказаний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 року по справі № 495/271/18. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, який відповідачка не забезпечує. Зокрема, за час розгляду справи відповідач не довела суду такої можливості. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку про ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, яке полягає в тому, що мати свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, натомість її безвідповідальне ставлення до доньки створює ризик для життя та здоров`я дитини. За вказаних обставин суд прийшов до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідачки без позбавлення її батьківських прав та перебування дітей у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати інтересам дитини. В свою чергу задоволення позову в частині відібрання дитини від матері не позбавляє відповідачку права в подальшому ставити питання про повернення їй дитини, якщо відпадуть причини, які стали підставою для відібрання дитини. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється щодо обов`язку утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що належним розміром аліментів на дитину, є стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як дитини на користь якої стягуються аліменти, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. На підставі викладеного, з урахування досліджених доказів та пояснень, наданих під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] , аліментів щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх доходів видів заробітку платника аліментів, підлягають задоволенню. Судовий збір у справі за позовні вимоги складає 2422,40 грн (1211,20 х 2), та підлягає стягненню з відповідачки на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved