Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (надалі також позивачка, [PERSON] ,\~стягувач)\~звернулася до\~суду з\~позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] , боржник), в якому просить суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2023 року по лютий 2025 року в розмірі 58132,55 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до виконавчого листа Баришівського районного суду Київської області № 355/58/23, суд розглянув справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення алмінтів та вирішив (присудив): стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, а саме - з 12.01.2023р., і до досягнення дитиною повноліття. Означений виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання, відкрито виконавче провадження ВП №71584342. Однак з моменту відкриття виконавчого провадження [PERSON] судове рішення належним чином не виконувалось, аліменти не сплачували/не стягнуті в примусовому порядку в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 01.03.2025 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 58132,55 грн. Означені обставини змісили позивачку звернутися до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2023 року по лютий 2025 року в розмірі 58132,55 грн. Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти позову не подав, у судові засідання не з`явився. Жодних клопотань та/або заяв від відповідача не надходило. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 01 квітня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] (а.с. 1-3). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 09.04.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 02.05.2025 (а.с. 16-17). У позовній заяві [PERSON] міститься клопотання про проведення розгляду справи за відсутності позивачки (а.с. 3). З огляду на зазначене клопотання, в судові засідання 02.05.2025, 02.06.2025, 13.08.2025 та 05.09.2025 позивачки та/або її представник позивача не з`явилися. Про дати, час і місце судового розгляду позивачка повідомлялася належним чином. В судові засідання відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань не надходило. Судові засідання 02.05.2025, 02.06.2025 та 13.08.2025 відкладалися, в тому числі, з метою недопущення порушення процесуальних прав відповідача та надання йому можливості висловити заперечення проти позову та/або свою позицію стосовно заявленого позову. Про дати,\~час і\~місце судового\~розгляду відповідач\~повідомлявся належним\~чином,\~рекомендовані повідомлення\~про вручення\~поштового відправлення\~із судовими\~повістками відповідачу\~повернулись до\~суду із\~позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленими 28.04.2025, 14.07.2025, інше рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із судовою повісткою повернулося до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (проставленою 27.05.2025). Додатково відповідач викликався до суду шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 05.09.2025 від представника позивачки, адвоката Блохіної О. В. надійшла заява про розгляд цієї справи за відсутності позивачки та її представника. Зважаючи на неявку в судове засідання 05.09.2025 всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 09.03.2023 Баришівським районним судом Київської області у справі № 355/58/23 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено, стягнено з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, а саме - з 12.01.2023р., і до досягнення дитиною повноліття. Означене судове рішення набрало законної сили 09.04.2023. 10.04.2023 Баришівським районним судом Київської області, на виконання рішення суду від 09.03.2023 у справі № 355/58/23, видано виконавчий лист, за яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ідентифікаційний код\~ [NUMBER] ,\~зареєстрованої та\~проживаючої за\~адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, а саме - з 12.01.2023р., і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Як свідчать матеріали справи, означений виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання до Баришівського ВДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), за ним відкрито виконавче провадження ВП №71584342 (а.с. 8). Відповідно до розрахунку державного виконавця Баришівського ВДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), з січня 2023 року станом на 01.03.2025 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , становить 58132,55 грн (а.с. 8). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , та її донька, [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 7). Зареєстроване місце проживання відповідача - [ADDRESS] (а.с. 13). IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до положень ч. 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України (надалі також СК України) здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1 та 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто, відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. При цьому, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток (тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%). Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц. При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/21. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206\~цього Кодексу. За ч.\~1\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~зокрема,\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та, як наслідок такого невиконання притягнення відповідача до відповідальності у вигляді сплати/стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. V. Мотивована оцінка\~аргументів учасників\~справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Судом встановлено, що рішенням суду, яке набрало законної\~сили із відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки сторін. На виконання означеного рішення суду видано виконавчий документ виконавчий лист Баришівського районного суду Київської області, який пред`явлено до примусового виконання до Баришівського ВДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), за ним відкрито виконавче провадження ВП №71584342. З матеріалів справи вбачається, що у відповідача виникла непогашена заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.03.2025 становить 58132,55 грн. Відповідачем не доведено відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, що свідчить про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Позивачкою заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів у період із січня 2023 року по лютий 2025 року (включно) у розмірі 58132,55 грн. Враховуючи, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів, беручи до уваги, що сума неустойки (пені), заявлена позивачкою, не перевищує 100% заборгованості по цим зобов`язанням, яка станом на 01.03.2025 становила 58132,55 грн, стягнення її в заявленому розмірі є пропорційним та не перевищує збитки, заподіяні одержувачу аліментів внаслідок неотримання грошових коштів, а тому суд доходить висновку про обґрунтованість позову, з огляду на розмір заборгованості та положень ч. 1 ст. 196 СК України. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, дійшов до переконання, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд зазначає та виснує таке. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, зважаючи на приписи п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: approved