Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на їх користь 3% річних від простроченої суми за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, яка з урахування заяви про зменшення позовних вимог становить 1519,10 дол. США, а також судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 серпня 2007 року, [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали кредитний договір №DN80FI00000127, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 23952 дол. США. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року було задоволено стягнути заборгованість в розмірі 459706,90 грн., що еквівалентно 34001,99 [Долар США], за курсом 13,52 відповідно до службового розпорядження НБУ нараховану станом на 23 вересня 2014 року. На даний час рішення суду не виконано боржником, а тому згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. 01 квітня 2025 року представником відповідача було подано письмові заперечення по справі в якому він зазначив, що позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому не підлягають задоволенню. Зокрема вказав, що вимоги позивача про те, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, тому в останнього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, є необґрунтованими, так як вимога про стягнення трьох процентів річних не може бути задоволена, оскільки нарахована до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Представник позивача надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, справу просив розглядати без його участі. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без їх участі, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклали кредитний договір №DN80FI00000127, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 23952 дол. США (а.с. 7-9). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «УФА «ВЕРУС», [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № DN80FI00000127 від 23 серпня 2007 року станом на 17 липня 2009 року в розмірі 127445 грн. 32 коп. Рішення набрало законної сили 08 лютого 2011 року. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN80FI00000127 від 23 серпня 2007 року у розмірі 459706 грн. 90 коп. станом на 23 вересня 2014 року , а також судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп., а всього стягнуто 463360 грн. 90 коп. Рішення набрало законної сили 14 квітня 2015 року. 25 лютого 2017 року постановою державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Головного ТУ юстиції у Дніпропетровській області Ващинською М.М. виконавчий лист №175/4370/14-ц виданий 21 липня 2015 року про стягнення з [PERSON] заборгованість у розмірі 463360 грн. 90 коп. повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, при розгляді справи № 175/2496/23 за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню встановлено наступне. 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №14634 згідно якого запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DN80FI00000127 від 23 серпня 2017 року у розмірі 86 561, 58 доларів США, що за курсом 26.00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 вересня 2017 року складає 2 250 601 грн. 08 коп. 27 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №2407 згідно якого запропоновано стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] . Зазначене майно на підставі договору іпотеки № DN801400000126 посвідченого 23 серпня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. за реєстровим 9229 передане в іпотеку АТ КБ «Приватбанк». Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим Артемом Анатолійовичем від 08.12.2017, зареєстрований в реєстрі за №14634 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» боргу у розмірі 2 250 601,08 грн. Рішення набрало законної сили 26 жовтня 2023 року. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року визнано №2407 від 27 серпня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу в рахунок задоволення вимог у розмірі 3 000 443 грн. 86 коп., таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 27 травня 2024 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16863,22 та на яку нараховуються 3% річних сума яких за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року складає 1519,10 дол. США. У зв`язку з тим, що на даний час рішення суду не виконано боржником відповідач згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Разом із тим, відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). У вказаних по даній справі відносинах перебіг позовної давності починається з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанови від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18) Зважаючи на вищенаведене, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності та вважає за необхідне відмовити у позові по суті з огляду на наступне. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 625\~ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625\~ЦК розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 р. (справа № 14-154цс18) містяться висновки, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові КЦС ВС від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20 встановлено, що: «Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (стаття 625 ЦК України). Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не може заявити про застосування до неї позовної давності. Очевидно, що аналогічний підхід при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.» Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 та 2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно умов Кредитного договору відповідачу було видано кредит на строк з 23 серпня 2007 року по 22 серпня 2037 року включно. Так, рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «УФА «ВЕРУС», [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору № DN80FI00000127 від 23 серпня 2007 року станом на 17 липня 2009 року в розмірі 127445 грн. 32 коп. Рішення набрало законної сили 08 лютого 2011 року. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN80FI00000127 від 23 серпня 2007 року у розмірі 459706 грн. 90 коп. станом на 23 вересня 2014 року , а також судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп., а всього стягнуто 463360 грн. 90 коп. Рішення набрало законної сили 14 квітня 2015 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Обставинами справи встановлено, що позивач двічі звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN80FI00000127 від 23 серпня 2007 року, як основної суми боргу, так і заборгованості за процентами, комісією та пенею та отримав рішення про задоволення позовних вимог у 2011 та 2015 роках. Однак про стягнення 3% річних та інфляційних втрат позивачем в жодному позові заявлено не було. Отже, після звернення позивачем до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN80FI00000127 від 23 серпня 2007 року строк виконання договору є таким, що настав. При цьому, наразі позивач звертається до суду з позовною вимогою про стягнення 3 % річних за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року., які нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору було змінено, в зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався на наступний день після набрання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року законної сили, а саме 15 квітня 2015 року. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) не пред`являв. Також суд зауважує, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитор може обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому банк, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості у зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За правилами ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як передбачено ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищевикладене суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed