Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 01.06.1992 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] . За час проживання між сторонами зникло взаєморозуміння і взаємоповага, постійно відбувалися сварки. Фактично сім`я припинила своє існування з лютого 2024 року, так як позивач прийняв рішення жити окремо. Позивач та відповідач не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Примирення, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін, а тому позивач просить розірвати шлюб між ними. 01.07.2025 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. Вважає, що примирення між ним та відповідачем не можливе, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач не бажає розірвати шлюб, вважає, що можливо зберегти шлюбні відносини, так як вони з позивачем продовжують спілкуватися. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Наведене вище положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В свою чергу, згідно ст.ст. 109, 110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Як встановлено судом, 01.06.1991 між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 9. Подружжя неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Також встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. При цьому, суд зауважує на тому, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач не має наміру. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене\~вище, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] з клопотанням про відновлення свого дошлюбного прізвища, до суду не зверталася, тому підстав для відновлення відповідачеві дошлюбного прізвища суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved