Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернулося до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтований наступним. 24.11.2012 Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» (далі «Банк») надав у кредит [PERSON] (далі - «Клієнт/Відповідач») кошти в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень) згідно заяви № 012-99916-241112. У відповідності до умов п. 2.3. Частини 2 та п. 1.1. Частини 3 Кредитного договору Клієнту надано кредитні кошти на 36 місяців, шляхом безкоштовного перерахування та виплати через касу відділення УДППЗ «УКРПОШТА», що підтверджується розрахунковою квитанцією на видачу готівки від 24.11.2012. Згідно п. 2.4. Частини 2 Кредитного договору, Клієнт зобов`язується сплатити проценти в розмірі 9,99 % (дев`ять цілих дев`яносто дев`ять сотих відсотків) річних за користування кредитом. Згідно п. 2.5. Частини 2 Кредитного договору, Клієнт зобов`язується сплатити комісію в розмірі 3,49 % (три цілих сорок дев`ять сотих відсотків) в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до п. 3.1. Частини 3 Кредитного договору, Клієнт погашає кредитну заборгованість не пізніше 24 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 672,00 грн. у відповідності до графіку платежів на відкритий рахунок відкритий згідно п. 2.7. Частини 2 Кредитного договору. 02.06.2020 р. між публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАИНЕНС» був укладений Договір № 2253/К про відступлення прав вимог, з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за Кредитним договором відступлено Позивачу. Станом на дату звернення до суду з цим позовом, розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить 13 816,60 грн. (тринадцять тисяч вісімсот шістнадцять гривень, 60 копійок), в тому числі: основна сума заборгованості - 5 605,67 грн.; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту 2 220,76 грн.; заборгованість по комісіях - 5 584,00 грн.; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 290,92 грн.; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 115,25 грн. Таким чином, в результаті укладення Договору про відступлення кредитором у зобов`язанні, за Кредитним договором, стало ТОВ «ПРОФІТ ФАИНЕНС», яке відповідно до умов Договору про відступлення набуло права вимагати замість первісного кредитора - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» належне виконання боржником [PERSON] зобов`язань в межах переданого права вимоги, яке на момент пред`явлення цього позову залишається непогашеним. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за вищевказаним кредитом у розмірі 13 816,60 грн. (тринадцять тисяч вісімсот шістнадцять гривень, 60 копійок), в тому числі: основна сума заборгованості - 5 605,67 грн.; заборгованість за нарахованими процентами по кредиту 2 220,76 грн.; заборгованість по комісіях - 5 584,00 грн.; сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 290,92 грн.; сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - 115,25 грн., а також судові витрати на сплату судового збору у сумі 3 028,00 грн. та на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2024 р. відкрито провадження по справі та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, також встановлений строк для надання сторонами заяв по суті справи. Відповідачка скористалась\~своїм процесуальним\~правом \~та надала\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~просила відмовити\~в задоволенні\~позовних вимог\~посилаючись на\~наступне. Позивач\~всупереч вимогами\~ст.\~516-517\~ЦКУ не\~повідомив її\~як боржника\~про заміну\~кредитора,\~в додатках\~до позовної\~заяви немає\~будь яких\~доказів про\~надсилання/відправлення\~боржнику копії\~договору №\~2253/К\~від 02\~червня 2020\~року укладеного\~між AT\~«Дельта-Банк»\~та ТОВ\~«ПРОФІТ ФАЙНЕНС»\~як новим\~(кредитором/позивачем)\~про відступлення\~прав вимоги. Представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано лише графік платежів за № 012-99916-241112 від 24 листопада 2012 року та розрахункову квитанцію на видачу готівки від 24.11.2012р. на 10 000,00 (десять тисяч) грн., без виписки про рух коштів по рахунку. Відповідно до таблиці орієнтовних щомісячних платежів, щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості розраховується як процент від суми кредиту, сплачується щомісячно у гривнях у складі ануїтетних платежів. Дана послуга включає в себе розрахунок та надання позичальнику інформації про стан його заборгованості по кредиту, інформування про виникнення простроченої заборгованості, формування та надання виписок по рахунку, надання консультацій, тощо. Таким чином сам по собі графік платежів не може слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором ПАТ «Дельта-Банк» та [PERSON] кредитних відносин. Тільки виписка по рахунку може містити точну інформацію про заборгованість по тілу кредиту та по процентах, а також про суми погашення відповідачкою кредитної заборгованості. Відповідачка вважає, що позивач звернувся до суду із даним позовними вимогами з пропуском строку позовної давності. З огляду на вищенаведене відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник позивача надав відповідь на відзив в якому наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Сума заборгованості за Кредитним договором, яка була зафіксована у Витягу під час укладення Договору відступлення фактично є належним чином обґрунтованою та сумнівам піддаватися не може. Відповідачка не спростувала належними доказами заявлену заборгованість. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє боржника від обов`язку погашення кредиту. Доводи Відповідача щодо відсутності кредитних відносин між Банком та [PERSON] є необґрунтованими. Представник позивача вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки під час карантину в Україні в період з 2020 р. по 2023 р. строк, встановлений ст.ст. 257, 258 ЦК України, продовжувався, а на час воєнного стану в Україні зупинений. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, в позові міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена, заяв про відкладення слухання справи не заявляла, поважних причин неявки суду не повідомила. З огляду на те, що відповідачкою, яка обізнана про час, дату та місця слухання справи, викладено письмово її позицію з приводу заявлених вимог, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їй правовідносини. 24 листопада 2012 року, згідно поданої [PERSON] заяви №012-99916-241112, між нею та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 10 000,00 грн. строком 36 місяців. Згідно з пунктом 2.4 частини 2 даного договору, розмір процентної ставки за кредитом є фіксованим та становить 9, 99 % річних. Відповідно до пункту 2.5 частини 2 договору клієнт зобов`язується сплатити комісію у розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, погашення кредитної заборгованості щомісячно не пізніше 24 числа кожного місяця шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 672,00 грн. у відповідності до Графіку платежів, наведеному у додатку 1 до цієї Пропозиції, який є невід`ємною частиною цієї пропозиції на відкритий рахунок, обумовлений сторонами в п. 7 цього договору. Відповідно до Графіку платежів, кредитні кошти, проценти за їх користування, комісія за обслуговування кредиту, має бути сплачена позичальником в період з 24.11.2012 р. по 24.11.2015 р. Вищевказані умови кредитування також відображені в Довідці про кредит №012-99916-241112 від 24.11.2012 р., яка підписана позичальницею та представником кредитодавця. Відповідно до квитанції на видачу готівки 24 листопада 2012 року [PERSON] отримала 10 000 грн. від ПАТ «Дельта Банк» згідно заяви №012-99916-241112 від 24 листопада 2012 року. 02 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги з додатками до нього, відповідно до яких право вимоги до позичальниці [PERSON] за кредитним договором №012-99916-241112 від 24.11.2012 р. відступлене позивачу у цій справі. Так, відповідно до витягу (додаток №1 до договору 2253/К про відступлення прав вимоги від 02 червня 2020 року) до ТОВ «Профіт Файненс» перейшло, зокрема, право вимоги до [PERSON] щодо її заборгованості у розмірі 5605,67 грн. по тілу кредиту, 2220,76 гр. - заборгованість по процентам, 5584,00 грн. заборгованість по комісії, що в загальній сумі становить 13410,43 грн. Частинами 1 та 2\~ст. 512 ЦК України\~передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3)виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до ТОВ «Профіт Файненс» перейшли всі права щодо права вимоги до відповідачки за кредитним договором №012-99916-241112 від 24.11.2012 р. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. Таким правовий висновок Верховного Суду викладений також у постанові від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідачка Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається Позивач в\~позові зазначає\~про наявну\~заборгованість \~за вказаним\~кредитним договором,\~а саме:\~по тілу\~кредиту у\~розмірі 5605,67\~грн.; по оплаті процентів - 2220,76 грн., по оплаті комісії - 5584,00 грн., яка відповідачкою станом як на день закінчення обумовленого сторонами в кредитному договорі строку погашення, тобто 23.11.2015 р. первісному кредитору, і до теперішнього часу новому кредитору не погашена. Відповідачкою у відзиві зазначено, що вона здійснювала погашення кредитних коштів разом з процентами відповідно до наведеного вище графіку платежів, чим вона визнає наявність цих кредитних відносин, при цьому належними доказами нею не підтверджено, що вона сплатила в повному обсязі обумовлені кредитним договором платежі. Таким чином, відповідачка не спростувала належними доказами заборгованість по тілу кредиту, відсоткам, комісії, яка відступлена первісним кредитором позивачу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховані 3% річних на несплачену суму тіла кредиту за період прострочення з 02.06.2020 р. по 23.02.2022 р. на суму 290,92 грн., та на несплачену суму процентів за користування кредитними коштами за період з 02.06.2020 р. по 23.02.2022 р. у розмірі 115,25 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачка у відзиві на позов заявила про застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників(частина перша статті 1 ЦК України). Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно - правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18квітня 2022 року у справі № 520/1185/16?ц). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту «на власний розсуд» має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Натомість, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України). У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою ст. 261ЦК України починаєтьсяпісля невиконаннячи неналежноговиконання (зокрема,прострочення виконання)позичальником обов`язкуз внесеннячергового платежуй обчислюєтьсяокремо щодокожного простроченогоплатежу.Встановлення строкукредитування укредитному договорі,що передбачаєвнесення позичальникомщомісячних платежів,має значенняне длявизначення початкуперебігу позовноїдавності завимогами кредитодавцящодо погашеннязаборгованості зацим договором,а,насамперед,для визначенняпозичальнику розмірущомісячних платежів.Відтак,за вказанихумов початокперебігу позовноїдавності неможна визначатиокремо дляпогашення всієїзаборгованості задоговором (зіспливом строкукредитування)і дляпогашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 та № 6-120цс13. У цій справі право вимоги у ТОВ «Профіт Файненс» на пред`явлення позову щодо стягнення в судовому порядку з відповідачка заборгованості за кредитним договором, в тому числі по поверненню тіла кредиту, процентів за користування, та комісії у заявлених позивачем розмірі, виникло з настанням часу несплати позичальницею останнього чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку останнього платежу, а саме, з 25 листопада 2015 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі № 910/4590/19 в п.43 виснує, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги». В строк до 25.11.20218 р., тобто в межах строку позовної давності, кредитор не звернувся з вимогами про стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування, комісії за обслуговування кредиту, 3% річних за невиконання зобов`язання, тому трирічна (загальна) позовна давність для стягнення тілу кредиту, відсотків, комісії, 3 % річних (які не є штрафними санкціями і тому на них розповсюджується також загальний (трирічний) строк позовної давності), як додаткового зобов`язання, сплила 25.11.2018 року, оскільки кредитор звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі лише 04.11.2024 року. Із заявою по визнання поважними причини пропуску строку позовної давності позивач до суду не звертався. Посилання представника позивача про те, що у даному випадку мало місце переривання перебігу позовної давності у зв`язку з здійсненням відповідачкою 10.10.2024 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором переказу коштів на корить ТОВ «Профіт Файненс» у розмірі 190,00 грн., суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. В наданій платіжній інструкції відсутні відомості, що даний платіж здійснила саме відповідач, тому суд вважає даний письмовий доказ не достовірним. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладеної у справі № 686/23170/19, відповідно до якої переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності. Неможливим у даній справі при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи є застосування правового висновку Верховного Суду, викладений у постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц (в якій 3% річних нараховувались позивачем за триваюче порушення в межах 3-х років до дати звернення з позовом від 2016 року до суду за наявності вже рішення суду від 2009 року про стягнення основного боргу за кредитним договором), оскільки наведені у постанові Верховного Суду та в цьому рішенні фактичні обставини є різними. Тобто, після закінчення строку позовної давності та за відсутності судового рішення про стягнення боргу по тілу кредиту та відсоткам, позивач не обґрунтовано нарахував 3 % річних за вказаний в позові період на суму основного боргу та відсотків. З огляду на вищевказане, в зв`язку з тим, що позивачем пред`явлені дані позовні вимоги поза межами строку позовної давності, і відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed