Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

І. Суть спору. У квітні 2025 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 24.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200513880, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 20 099,91 грн., на строк з 24.04.2016 по 24.04.2018, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений у кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір № 7_БМ від 20.07.2020, який укладений за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором укладеним із відповідачем. Відтак ТОВ «Діжи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача, заборгованість якого станом на 16.04.2025 становить 52615,56 грн., з яких: 18119,91 грн. - заборгованість за кредитом; 34495,65 грн. - заборгованість за відсотками. Також позивач просить стягнути суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 22 845,64 грн. Загальний розмір заборгованості становить 80 200,92 грн. Таким чином, підставою для позову є невиконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Позивач є правонаступником первісного кредитору, який надав кредит відповідачу, на підставі договору відступлення права вимоги. Зазначені суми заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витратами. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому суд відповідно ст. 19 ЦПК України вирішуючи питання про розгляд справи у спрощеному провадженні враховує ціну позову і складність справи. Також суд приймає до уваги клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно з відкриттям провадження у справі Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, 21.08.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник Позивача у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив розглядати справу його за відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. Його представник - адвокат Чередніченко О.М. надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також 02.07.2025 року до суду надійшов відзив, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що відповідач визнає факт укладення угоди №200513880 щодо кредитування 24.04.2016 з ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до якого банк надав відповідачу у користування кредитні кошти в сумі 20 099,91грн., з встановленим строком користування з 24.04.2016 по 24.04.2018.Так на адресу відповідача в травні-червні 2016 року надійшли листи від ПАТ «Банк Михайлівський», ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ «ФК «ФАГОР», в яких повідомлялось про зміну кредитора по угоді №200513880 щодо кредитування, укладеній 24.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем [PERSON] , та остаточне набуття право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «ФАГОР». На вимогу відповідача підтвердити законність набуття права вимоги по кредитному договору, ТОВ «ФК «ФАГОР» направила позивачу належним чином оформлені копії договорів факторингу, укладені між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА», а також між ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ «ФК «ФАГОР». Вказані договори достовірно підтверджували, що саме ТОВ «ФК «ФАГОР» набуло право вимоги за кредитним договором №200513880 від 24.04.2016, а тому жодних сумнів у відповідача щодо переходу права вимоги по кредитному договору до ТОВ «ФК «ФАГОР» не було. У зв`язку з чим відповідач, з метою добросовісного виконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів, сплачував на рахунок ТОВ «ФК «ФАГОР» періодичні платежі на банківські реквізити рахунку, повідомлені новим кредитором. За наслідком виконанням в повному обсязі взятих на себе зобов`язань з повернення коштів, ТОВ «ФК «ФАГОР» надало відповідачу довідку від 10.03.2017, згідно якої товариство повідомило, що будучи станом на 10.03.2017 єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «Банк Михайлівський» за договором №200513880 від 24.04.2016, визнає, що заборгованість [PERSON] за договором погашена в повному обсязі та договір закритий. Додатково кредитор повідомив, що відповідно до діючого законодавства України (зокрема ст.ст. 204, 1082 ЦК України), дії боржників по виконанню обов`язку на користь ТОВ «ФК «Фагор» будуть вважатися належним виконанням зобов`язання за договором. Наведеною довідкою достовірно підтверджується, що зобов`язання, які виникли за кредитним договором №200513880 від 24.04.2016 є припиненими, в зв`язку з їх належним виконанням відповідачем. Також факт виконання зобов`язань відповідача з повернення кредитних коштів підтверджується Кредитним звітом, який наданий Українським Бюро Кредитних історій 16.06.2025. Згідно інформації під №7 наведеної у Кредитному звіті по договору по кредиту від 24.04.2016 в сумі 20 099,91грн., термін кредиту до 24.04.2016, донор інформації ТОВ ФК «ФАГОР», поточна заборгованості 0,00, поточна прострочена заборгованість 0,00, термінів прострочення немає, сума прострочення 0,00, кредитних траншів не має. Отже, як довідкою нового кредитора ТОВ «ФК «ФАГОР», так і Кредитним звітом, достовірно підтвердження належне виконання відповідачем зобов`язань з повернення коштів за кредитним договором №200513880 від 24.04.2016. Отже, відповідач, отримавши повідомлення від ПАТ «Банк Михайлівський», ТОВ «ФК«ПЛЕЯДА» та ТОВ «ФК «ФАГОР» про перехід права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «ФАГОР», з наступним підтвердженням на вимогу відповідача копіями договорів факторингу, зобов`язаний був повертати кошти на виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором саме ТОВ «ФК «ФАГОР». Відповідач також звертає увагу на те, що він не брав участі у розгляді справи №910/11298/16, не залучався як третя особа до розгляду справи за заявою позивача, оскільки рішення суду могло вплинути на його права та обов`язку, ніхто взагалі не повідомляв відповідача про розгляд даної справи. Також і постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 в справі №910/11298/16 обставини щодо відповідача не встановлювалися. Зважаючи на наведене, зазначене судове рішення не має преюдиційного значення в цій справі у відношенні до відповідача. При цьому у відносинах споживчого кредитування, споживач є слабкою стороною договору, він не наділений правом отримувати банківську таємницю. Як і не наділений законом обов`язками перевіряти законність переходу прав вимоги чи їх оспорювати, за наявності повідомлення кредитора про перехід права вимоги, підтвердженого чинним договором. Більш того, відповідач належним чином виконуючи свої зобов`язання за кредитним договором та повертаючи грошові кошти новому кредитору ТОВ «ФК «ФАГОР», діяв добросовісно, він не знав і міг знати про майбутнє рішення Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021, яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» визнано новим кредитором за зобов`язаннями перед ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Зобов`язання з повернення грошових коштів новому кредитору ТОВ «ФК «ФАГОР», відповідач виконав ще задовго до ухвалення рішення суду про визнання договору факторингу недійсним, а тому сплачені відповідачем коштів новому кредитору є належним виконанням зобов`язань. На час виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань в 2017 році, позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не набуло прав вимоги за цим кредитним договором. Подальше встановлення нікчемності договорів факторингу, не може невілювати факт виконання відповідачем свого обов`язку як позичальника і не створює підстав та обов`язку для повторної сплати відповідачем коштів за тим же договірним зобов`язанням. Крім цього, ТОВ «ДІДЖСИ ФІНАНС» звертаючись до суду з позовом про застосування наслідків нікчемності договорів факторингу в господарській справі №910/11298/16, мало право заявити вимоги не тільки щодо повернення документів та визнання відсутності прав вимоги у ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ «ФК «ФАГОР», але й про повернення безпідставно отриманих ними коштів за кредитними договорами від позичальників до моменту ухвалення судового рішення від 01.07.2021, а не пред`являти свої вимоги для повторного стягнення коштів з позичальників, які належно виконали свої зобов`язання за кредитними договорами до моменту ухвалення цього рішення. Водночас це не позбавляє права позивача звернутись з вимогою до ТОВ «ФК «ФАГОР» про повернення безпідставно отриманих коштів від позичальників на виконання зобов`язань за кредитними договорами. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 24.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200513880, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 20 099,91 грн., на строк з 24.04.2016 по 24.04.2018 (а.с. 44-46). 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір № 7_БМ від 20.07.2020, відповідно до якого позивач став новим кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за кредитним договором укладеним із відповідачем (т. 1 а.с. 15-16). На підтвердження вказаної обставини позивачем надано Додаток № 1 до договору № 7_БМ від 20.07.2020 реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами (т. 1 а.с. 17-19). Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього (т. 1 а.с. 26-37). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича від 29.12.2022 року, виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання наказу № 910/11298/16, виданого Господарським судом міста Києва 12.07.2021 року, закінчене. (т. 1 а.с. 28). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А.М. від 17.01.2023 року, виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання наказу № 910/11298/16, виданого Господарським судом міста Києва 12.07.2021 року, закінчене. (т. 1 а.с. 29) Відповідно до довідки виданої директором ТОВ «ФК «ФАГОР 10.03.2017 року, ТОВ «ФК «ФАГОР», що станом на 10.03.2017 є єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» клієнту [PERSON] , за договором № 200513880 від 24.04.2016, повідомляє Клієнта, що станом на 10.03.2017 заборгованість за Договором погашена в повному обсязі та Договір закритий; Додатково повідомляє, що відповідно до діючого законодавства України (зокрема ст.ст. 204, 1082 ЦК України), дії боржників по виконанню обов`язку на користь ТОВ «ФК «ФАГОР» будуть вважатися належним виконанням зобов`язання за Договором. Зазначений факт має місце, оскільки, відповідно до чинного законодавства України, вирішення судом спору, який існує між кредиторами буде мати негативні наслідки не для боржника (Клієнта), який повністю виконав свої обов`язки перед ТОВ «ФК «ФАГОР», а для сторони спору, не на користь якої прийняте судове рішення. Звертаємо Вашу увагу, що виконані належним чином та в повному обсязі зобов`язашня боржника (Клієнта) за Договором, мають наслідок припинення зобов`язань за Договором та погашення прав вимог кредитора, в зв`язку з чим відсутній ризик виконання боржником одного зобов`язання на користь обох кредиторів одночасно. Отже, в даному випадку інтереси Клієнта, що повернув у повному обсязі заборгованість на користь ТОВ «ФК «ФАГОР», повністю захищені законодавством України. V. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду. У ч. 1 ст.14 ЦК України закріплено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. При укладенні між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] договору № 200513880 від 24.04.2016 сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як убачається із матеріалів по справі сторонами не оспорюється укладання між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] договору № 200513880 від 24.04.2016. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Цивільно-правове зобов`язання - це правовідношення, в якому одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З цього визначення випливає, що цивільно-правове зобов`язання це таке правовідношення, в якому управомочна особа діє як кредитор, а зобов`язана особа - як боржник. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст.512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до правової позиції КГС ВС викладеної у постанові від 03.06.2020 року у справі № 916/1410/19, щодо розмежування правочину з відступлення права вимоги (цесія) та договору факторингу, під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і негрошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, а договору факторингу отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». З матеріалів справи вбачається, що Договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року за своєю правовою природою є фактично Договором факторингу. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Як убачається з довідки виданої директором ТОВ «ФК «ФАГОР» 10.03.2017 року, ТОВ «ФК «ФАГОР», що станом на 10.03.2017 є єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» клієнту [PERSON] , за договором № 200513880 від 24.04.2016, та повідомляє Клієнта, що станом на 10.03.2017 заборгованість за Договором погашена в повному обсязі та Договір закритий. Таким чином, Відповідач виконав свої зобов`язання за кредитом, сплативши суму заборгованості новому кредитору - ТОВ «ФК «ФАГОР» ще 10.03.2017. Твердження позивача, щодо належного стягувача, право вимоги за який перейшло до позивач 20 липня 2020 року, на підставі укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» договору № 7_БМ від 20.07.2020, який укладений за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 суд не бере до уваги, оскільки відповідачем станом на 10.03.2017 заборгованість по договору погашена ТОВ «ФК «ФАГОР», тобто до моменту переходу права вимоги до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Щодо переходу до Позивача (ТОВ «Діджи фінанс») права вимоги за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором укладеним із відповідачем, які Позивач набув за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/1 суду зазначає, що на цей час Відповідач вже сплатив всю суму заборгованості перед попереднім кредитором. Відтак, передача права вимоги за цим договором на користь позивача є нікчемною, оскільки суперечить доктрині nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet, за якою ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Аналізуючи матеріали по справі, з урахуванням положень Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що оскільки «ФК «ФАГОР» є кредитором за кредитним договором № 200513880 від 24.04.2016, укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] , та статус кредитора за вказаним договором перейшов до ТОВ «ФК «ФАГОР» у порядку відступлення права вимоги, що є правомірним відповідно до ст. 512 ЦК України, а отже боржник зобов`язаний виконати своє зобов`язання новому кредитору. На момент погашення Відповідачем зобов`язань за договором (березень 2017 року) ТОВ «ФК «ФАГОР» був належною стороною у зобов`язанні. Враховуючи, що станом на 10.03.2017 [PERSON] зобов`язання перед новим кредитором - ТОВ «ФК «ФАГОР» виконані у повному обсязі, що підтверджує факт припинення зобов`язань, отже договір вважається закритим, а права вимоги реалізованими в повному обсязі. Відтак [PERSON] добросовісно виконав зобов`язання належному кредитору. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що Позивач не надав достатніх, допустимих та належних доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог. Під час розгляду справи Позивач не довів фактичних підстав для задоволення позову, не обґрунтував свої вимоги належним чином та не спростував заперечень, викладених Відповідачем у відзиві на позовну заяву. Суд зазначає, що саме на Позивача покладається обов`язок доведення заявлених ним вимог. Водночас, відсутність активної позиції щодо реагування на доводи Відповідача, а також ненадання доказів, які б викликали сумнів у правомірності позиції Відповідача, свідчать про безпідставність позовних вимог. Ураховуючи, що заявлені вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, а доводи Відповідача залишилися неспростованими, суд не вбачає правових підстав для їх задоволення. Таким чином, позов підлягає залишенню без задоволення. VII. Розподіл судових витрат. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про відсутність підстав до задоволення позову, то судовий збір, сплачений Позивачем, не розподіляється. З тих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги Позивача про стягнення витрат на правову допомогу. Представником відповідача адвокатом Чередніченком О.М. заявлено клопотання про стягнення з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. ч. 1 - 6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18. Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Такі докази, відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, згідно з статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що на підтвердження заявленої суми витрат у розмірі 12 000 грн на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії документів: договір про надання правничої допомоги від 04 червня 2025, довідку від 02.07.2025 про те, що [PERSON] виконав оплату вартості наданої правничої допомоги у повному обсязі у сумі 12 000 грн, ордер на надання правничої допомоги від 04 червня 2025 року. Відтак, суд дійшов висновку, що враховуючи категорію спору та зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, співмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

Outcome: approved