Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

29.08.2025 року до суду звернувся [PERSON] з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON] . В заяві посилався на те, що з 2017 року він перебуває у шлюбі з [PERSON] , від шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини припинились через постійні фізичні та психічні насильство з боку [PERSON] . З метою припинення шлюбу [PERSON] до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя подано позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, ухвалою від 07.08.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду справу № 334/6321/25 на 04.11.2025 року. Все розпочалось як вона влаштувалась на роботу (приблизно 7 місяців), розпочала заробляти кошти. До того, впродовж 8 років вона ніде не працювала, займалась вихованням дітей, та вела спільне господарство. В зв`язку з тим, що з початку її роботи вона розпочала вимагати у нього купити їй нову машину, хоча на даний час вона керує автомобілем марки «ЗАЗ 110307», 2004 року випуску (зареєстрованого за [PERSON] ). Так як він працює та утримує родину понад вісім років, є певні фінансові труднощі з придбанням нового автомобіля, це вкрай дороговартісна покупка, на яку у нього немає коштів. Він їй це пояснював, але вона розпочала знаходити будь-які підстави для вчинення скандалу, що в останній час є щоденними. Більше того, зараз [PERSON] та її матір [PERSON] постійно ображають його та відкрито заявляють, що вони будь-яким способом виживуть з будинку або ініціюють моє ув`язнення, або відправлення до лав ЗСУ. Це стало їх ідеєю-фікс та нав`язливим бажанням, щоб заволодіти моїм майном. Наразі вони свідомо створюють штучні конфлікти, прагнучи довести його до межі. До того ж вона почала його висиляти з будинку, де він мешкає. В будинку були зареєстровані її діти (син та донька від попереднього шлюбу), їх двоє спільних дітей, та [PERSON] . Після того, як вона погрожувати йому, що виселить з будинку, не пустить до власних дітей для спілкування, він виписав її дітей з будинку та її. Постійні скандали з боку дружини перетворились на суцільний безперервний жах. Вона розпочинала скандали з будь-якого приводу. Коли почалися погрози про позбавлення можливості спілкуватись з дітьми, проводити з ними вільний час, вона поцупила у нього правовстановлюючі документи на будинок та особисті документи. Все це продовжувалось поки не було складено заяву (07.07.2025 року, талон-повідомлення № 23919) до поліції. Після проведення співбесіди поліції остання повернула документи. Дії відповідача носять відвертий характер захоплення чужого житла та є свідомим зловживанням правом. Останнім часом її перебування в будинку перетворилося на реальну загрозу його життю та безпеці. Вона є неврівноваженою, агресивною та постійно створює конфліктні ситуації, її поведінка спрямована на моральний та психологічний тиск, аби змусити його покинути власне житло. Відповідач була знята з реєстрації за вказаною адресою і не має жодних законних прав на проживання чи користування належним йому житлом, що підтверджується Довідкою № 18035-06.4-27 від 13.08.2025 року. Спільне проживання в одному будинку неможливе внаслідок її численних сварок та зловживань своїм становищем «жінка». Вона починає сваритися, злословити, ображати його та рідних (в тому числі покійних), провокуючи на відповідь. Коли він намагається уникати конфлікту, це дратує її ще більше, і вона кидається з кулаками, після чого викликає поліцію, стверджуючи, що саме він вчинив сварку та ображав. 06.07.2024 року відносно нього винесено Терміновий обмежувальний припис на 10 діб, складено протокол, проте постановою суду від 06.08.2024 року по справі № 334/5829/24 провадження закрито. 09.08.2025 року поліцією складено Терміновий заборонний припис, внаслідок чого його виштовхнули з власного будинку на 10 діб (з 10.08.2025 року 00:10 до 20.08.2025 року 00:10). 20.08.2025 року поліцією складено Терміновий обмежувальний припис відносно нього на 5 діб (з 13:00 20.08.2025 року по 25.08.2025 року до 13:00), яким заборонено наближатись до [PERSON] . Також поліцією було винесено Терміновий заборонний припис, яким заборонено [PERSON] наближатися до нього протягом 5 діб (з 20.08.2025 року по 25.08.2025 року). 21.08.2025 року Дніпровським районним судом м. Запоріжжя по справі № 334/6724/25 було винесено обмежувальний припис на строк шість місяців, яким: заборонено [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до [PERSON] , заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 27.08.2025 року своїм приїздом до нього додому вона намагалася його скомпрометувати, визнавши винним у порушенні обмежувального припису. Вчинене домашнє насильство відносно нього має системний характер, спричиняє значні моральні та психологічні страждання, створює реальну загрозу життю та здоров`ю. [PERSON] порушує закон, прийшовши до будинку, оскільки її дії суперечать чинному судовому рішенню, а отже наразі вона не може жити разом ним, щоб не порушувати припис, який забороняє йому наближатися до [PERSON] . Це означає, що коли вона приходить до будинку, то створює ситуацію, в якій він ризикує порушити судову заборону, просто перебуваючи у власному помешканні. Оскільки припис [PERSON] закінчився, вона більше не обмежена в пересуванні та може приходити до будинку. Таким чином, [PERSON] використовує своє право, щоб створити юридичну пастку для чоловіка. Вона не порушує закон, приходячи до будинку, але її дії змушують чоловіка порушувати припис, якщо вони не дотримуються дистанції, що в контексті припису є зловживанням її правом. Прохав видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким встановити такі заходи на строк шість місяців: заборонити проживання [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися до нього та його місця проживання ( [ADDRESS] ), роботи, навчання та інших місць, що він регулярно відвідує, на відстань ближче ніж 100 метрів; заборонити [PERSON] листування, телефонні переговори, контакти через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; заборонити [PERSON] вчиняти будь-які дії, що містять ознаки домашнього насильства, погрози, психологічний та емоційний тиск. 29.08.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження в судове засідання за участю заявника і заінтересованої особи. 01.09.2025 року до суду звернувся представник: адвокат Мурашко І.О. в інтересах [PERSON] з запереченнями на заяву, в яких посилалися на те, що сімейні відносини між сторонами досить напруженні, фактично припинені, тому нею подано позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. За час проживання заявник постійно підіймав руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень. Постійні побиття, сварки, психологічний моральний тиск з боку заявника та зловживання ним алкогольних напоїв стали підставою розриву шлюбних відносин. Внаслідок чого вона зверталася до поліції для фіксування вказаних обставин. 06.08.2024 року заявником у стані алкогольного сп`яніння вчинено психологічне насильство відносно неї, а саме: висловлювався нецензурною лайкою. Працівниками поліції видано терміновий заборонний припис стосовно заявника на 10 діб. Відносно нього складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП, проте постановою суду від 06.08.2024 року по справі №334/5829/24 провадження було закрито. 05.06.2025 року заявником повторно вчинено домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно неї: ображав нецензурною лайкою та вдарив рукою по обличчю в присутності малолітніх дітей, чим завдав психологічну та фізичну шкоду. Працівниками поліції повторно видано терміновий заборонний припис стосовно заявника строком на 5 діб. Відносно нього складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2025 року по справі № 334/4866/25 заявника було визнано винним у вчиненні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 09.08.2025 року заявник повторно вчинив домашнє насильство відносно неї та малолітніх дітей. Ввечері, близько 22:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння разом зі свої братом [PERSON] , прийшли за місцем нашого мешкання, коли вона займалася підготовкою дітей до сну, почали разом неадекватно себе поводити, були агресивними, влаштували сварку, виражалися в присутності малолітніх дітей нецензурною лайкою та погрожували застосувати до заявника сексуальне насильство. Після чого вона почала їхні дії фіксувати на відео, вони почали разом до неї застосовувати фізичну силу - викручувати руки, щоб забрати телефон. Заявник почав бити руками та душити, з метою захисту у відповідь заявник почала його кусати, завдяки чому в неї з`явилася змога звільнитися, вибігти на вулицю та почати кликати сусідів на допомогу та викликати поліцію. Після приїзду працівники поліції повторно видали 3 термінових заборонних приписи строком на 10 діб з 09.08.2025 року по 19.08.2025 року: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника відносно постраждалої малолітньої дитини [PERSON] ; 2) терміновий заборонний припис стосовно кривдника відносно [PERSON] ; 3) терміновий заборонний припис стосовно кривдника відносно постраждалої малолітньої дитини [PERSON] . Заявник на період дії термінового заборонного припису покинув місце проживання та почав проживати разом зі своїм братом за адресою: [ADDRESS] . Працівниками поліції відносно заявника було складено 3 адміністративних протоколи за ч.1,2 ст.173-2 КУпАП. На офіційному порталі «Судова влада» оприлюднено інформацію, що 13.08.2025 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшли адміністративні матеріали №334/6539/25, №334/6542/25 та № 334/6541/25 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст.173-2 КУпАП. 13.08.2025 року через за стосунок «Дія» на її телефон прийшло сповіщення, що заявник зняв її з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] . 18.08.2025 вона звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису і 21.05.2025 року рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя по справі №334/6724/25 заяву задоволено частково: заборонено [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до [PERSON] , заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. Обмежувальний припис видано на строк 6 місяців. Проте, після закінчення дії останнього термінового заборонного припису, який діяв до 20.08.2025 року, заявник прийшов за її місцем мешкання та почав вимагати, щоб остання покинула будинок, оскільки він відповідно правовстановчих документів є власником будинку, а вона взагалі знята з місця реєстрації за вказаною адресою. Вона відмовила, бо також є власником, може в ньому проживати та розпоряджатися ним, оскільки будинок придбаний у шлюбі та є спільною власністю подружжя. Заявником та заінтересованою особою було викликано поліцію. Після приїзду працівників поліції відносно заявника винесено терміновий заборонний припис строком на 5 діб на період з 20.08.2025 року по 25.08.2025 року, яким заборонено наближатися до [PERSON] . Також винесено терміновий заборонний припис відносно заінтересованої особи, яким заборонено [PERSON] наближатися до заявника протягом 5 діб у період з 20.08.2025 по 25.08.2025 року. Вона добровільно забрала речі першої необхідності для себе, своїх дітей, покинула будинок та поїхала проживати до матері. На теперішній час з дітьми проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Своїми діями заявник фактично залишив на вулиці свою дружину разом з дітьми. За адресою місця проживання її матері приходили працівники соціальної служби та служби у справах дітей. Дітей взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах з причини вчинення домашнього насильства з боку батька. 27.08.2025 року вона приїхала за місцем мешкання заявника, оскільки в будинку знаходилися особисті речі, речі дітей та інше, саме в той момент, коли заявника не було вдома, щоб не зустрічатися, не наближатися один до одного та не порушувати своїми діями рішення суду про видачу обмежувального припису від 21.08.2025 року. Після чого приїхав заявник та влаштував сварку, виганяв з будинку, хоча жодного наміру залишатися та проживати в будинку вона на мала. Звертають увагу, що відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договір купівлі-продажу на будинок укладено 19.08.2020 року, а шлюб між сторонами укладено 16.12.2017 року, тобто за час перебування у шлюбі, що є спільною власністю подружжя. Заявником до заяви про видачу обмежувального припису не надано оцінки ризиків та не надано жодного доказу про вчинення домашнього насильства, в тому числі і постанов про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Прохали відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі. 03.09.2025 року в судовому засіданні представник заявника: адвокат Ускова І.І. заяву підтримала та прохала задовольнити. 03.09.2025 року в судовому засіданні заінтересована особа: [PERSON] та її представник: адвокат Мурашко І.О. заперечували проти задоволення заяви. \~ \~ \~ \~03.09.2025 року в судове засідання заявник не з`явився. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши думки учасників справи, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Матеріалами справи встановлено наступні обставини справи. \~ \~ \~ \~ [INFO] в м. Запоріжжя народився заявник [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. [INFO] в м. Запоріжжя народилася заінтересована особа [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. З 16.12.2017 року сторони у справі перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.12.2017 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.04.2022 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.08.2018 року. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3220 від 19.08.2020 року. 21.08.2025 року рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/6724/25 заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено частково, заборонено [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до [PERSON] , заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видано на строк шість місяців. В провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа №334/6321/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, судове засідання по справі призначено на 04.11.2025 року, що підтверджується копією ухвали суду від 07.08.2025 року про відкриття провадження. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] взяті на облік Служби (управління) у справах дітей ЗМР, як діти, що опинилися у складних життєвих обставинах (скоєння психологічного насильства над дитиною), що підтверджується копіями наказів №4630 та №4631 від 20.08.2025 року. Судом встановлено, що до суду звернувся заявник [PERSON] з заявою про видачу обмежувального припису відносно його дружини, з підстав того, що [PERSON] щодо нього вчиняє домашнє насильство, яке має системний характер, спричиняє значні моральні та психологічні страждання, створює реальну загрозу життю та здоров`ю, через наявність відносно нього обмежувального припису дружина порушує закон, коли приходить до його будинку, чим створює ситуацію, в якій він ризикує порушити судову заборону. Суд, відмовляючи у задоволенні заяви, виходить з наступного. Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства\~про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству\~незалежно від\~факту спільного\~проживання поширюється\~на таких\~осіб: 1) подружжя. Відповідно ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч.2\~ст.26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»\~обмежувальним приписом\~визначаються один\~чи декілька\~таких заходів\~тимчасового обмеження\~прав кривдника\~або покладення\~на нього\~обов`язків: 1)\~заборона перебувати\~в місці\~спільного проживання\~(перебування)\~з постраждалою\~особою; 2)\~усунення перешкод\~у користуванні\~майном,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності або\~особистою приватною\~власністю постраждалої\~особи; 3)\~обмеження спілкування\~з постраждалою\~дитиною; 4)\~заборона наближатися\~на визначену\~відстань до\~місця проживання\~(перебування),\~навчання,\~роботи,\~інших місць\~частого відвідування\~постраждалою особою; 5)\~заборона особисто\~і через\~третіх осіб\~розшукувати постраждалу\~особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (Постанови Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №756/2072/18, від 09.12.2019 року у справі № 756/11732/18, від 02.11.2020 року у справі № 336/3551/18-ц, від 17.02.2021 року у справі № 766/13927/20-ц). Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (Постанова Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 127/9600/22). В Постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №756/2072/18 зазначено, що обмежувальний припис є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з 16.12.2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 05.06.2025 року стосовно [PERSON] було встановлено терміновий заборонний припис строком на 5 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] з заходами термінового заборонного припису: заборона на вхід та перебування у місці перебування постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. 05.06.2025 року стосовно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.173-2 КУпАП. 06.07.2024 року стосовно [PERSON] було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] з заходами термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. 09.08.2025 року стосовно [PERSON] було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] з заходами термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. 09.08.2025 року стосовно [PERSON] було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] з заходами термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. 09.08.2025 року стосовно [PERSON] було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] з заходами термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. 09.08.2025 року стосовно [PERSON] було встановлено терміновий заборонний припис строком на 10 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] з заходами термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи. 20.08.2025 року стосовно [PERSON] було встановлено терміновий заборонний припис строком на 5 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] з заходами термінового заборонного припису: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. 20.08.2025 року стосовно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 20.08.2025 року стосовно [PERSON] було встановлено терміновий заборонний припис строком на 5 діб стосовно постраждалої особи [PERSON] з заходами термінового заборонного припису: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування у місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Також, 25.06.2025 року Постановою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 06.08.2025 року Постановою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито. Таким чином, судом встановлено факт притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно дружини за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Крім того, в провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя на розгляді перебувають адміністративні матеріали №334/6539/25, №334/6542/25, № 334/6541/25 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст.173-2 КУпАП. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявність тривалого конфлікту між сторонами, факти застосування психологічного та фізичного насильства заявником щодо дружини, зумовило необхідність видачі 21.08.2025 року судом обмежувального припису відносно заявника. Доказів вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно заявника суду не надано, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише постановою суду у справі про адміністративне правопорушення або вироком суду у кримінальному провадженні. Надані заявником в якості доказів термінові заборонювальні приписи щодо [PERSON] від 09.08.2025 року та 20.08.2025 року судом не беруться до уваги, оскільки останні не підтверджують вчинення нею домашнього насильства щодо заявника та не свідчать про його систематичність, при цьому за фактами цих подій протоколи про адміністративні правопорушення за ст.173-2 КУпАП відносно [PERSON] не складалися. Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (Постанова Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі № 161/16344/20). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (Постанова Верховного Суду від 24.02.2025 року у справі № 569/11625/24). Разом з тим, судом встановлено, що між сторонами існує тривала конфліктна ситуація, в тому числі і щодо вирішення питання про поділ майна. Суд вважає, що спір між сторонами щодо користування нерухомим майном не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису (Постанова Верховного Суду від 10.02.2023 року у справі № 676/3259/22). Судом враховано, що застосування обмежувального припису являє собою істотне втручання у зміст права на повагу до приватного життя та права на житло. Отже застосування таких заходів слід оцінювати в контексті відповідності їх принципу нагальної необхідності таких заходів у демократичному суспільстві (легітимність мети та пропорційність). Зміст принципу пропорційності полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла та до приватного життя, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. У справі № 640/23804/18 Верховний Суд у Постанові від 29.08.2019 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказав, що звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом про запобігання домашньому насильству. Аналогічні висновки щодо звернення до компетентного органу із заявою про вчинене домашнє насильство без результатів по ним (зокрема, визнання особи винною у заявлених порушеннях) як недостатніх доказів для задоволення заяв про видачу обмежувального припису відповідно Закону також містяться у Постановах Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 545/744/19, 06.02.2020 року у справі № 753/8626/19, від 05.03.2020 року у справі № 755/5273/19, від 10.02.2021 року у справі № 761/49109/19. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19). Тому, на думку суду, відсутні підстави для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, оскільки не надано доказів на підтвердження обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису. Всебічне дослідження усіх обставин справи та наданих доказів, дають об`єктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню, так як не підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed