Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

І. Описова частина Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідачів До Маловисківського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява, в якій представник позивача [PERSON] адвокат Жеребенко О.В. просила суд: - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» повернути [PERSON] земельну ділянку площею 6,1684 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), кадастровий номер 3523182400:02:001:0175, що розташована на території Ленінської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області; - скасувати рішення державного реєстратора Маловисківської міської ради Кіровоградської області Сойченко Сергія Валентиновича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37217240 від 22.09.2017 року, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Колос» права оренди належної [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер 3523182400:02:001:0175, площею 6,1684 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, Ленінська сільська рада (номер запису про інше речове право 22471639). - стягнути з відповідача на користь позивача усі судові витрати. На обґрунтування позову зазначила, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 6,1684 га, що розташована на території Ленінської сільської ради Новоукраїнського (Маловисківського) району Кіровоградської області, кадастровий № 3523182400:02:001:0175 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія КР № 093379 від 23 грудня 2008 року. 15 квітня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «АГРОФІРМА КОЛОС» укладено договір оренди землі на підставі якого орендодавець передав орендарю в платне користування свою земельну ділянку строком на 5 років. Договір зареєстровано у Маловисківському районному відділі КРФЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 листопада 2009 року за № 040937400097. 27 березня 2012 року відділом Держкомзему у Маловисківському районі зареєстровано додаткову угоду про зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеної між ТОВ «АГРОФІРМА КОЛОС» та [PERSON] , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 березня 2012 року за № 352318244002082. Відповідно до цієї додаткової угоди внесено зміни в п. 6 договору шляхом викладення змісту цього пункту в новій редакції за якою договір укладено строком на 25 років. Початок строку його дії обчислюється після підписання сторонами цієї угоди та з дня державної реєстрації. 20 вересня 2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор Маловисківської міської ради Сойченко С.В. здійснив державну реєстрацію іншого речового права права оренди земельної ділянки, орендодавець [PERSON] , орендар ТОВ «Агрофірма Колос», строком дії 25 років, номер запису про інше речове право: 22471639. Про реєстрацію вказаної додаткової угоди позивач дізнався у 2018 році з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вказану угоду позивач не підписував та не мав наміру укладати. В зв`язку з чим, позивач у 2018 році звернувся до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про визнання правочину недійсним та скасування запису про реєстрацію права оренди. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю з підстав обрання позивачем способу захисту права, який не може забезпечити поновлення прав позивача внаслідок його невідповідності закону, договору або змісту порушеного права, та не є ефективним. При цьому, в ході судового розгляду було призначено та проведено судово-почеркознавчу експертизу, відповідно до якої підпис від імені [PERSON] в графі «орендодавець» в додатковій угоді без дати про зміни до договору оренди земельної ділянки, що зареєстрована 27 березня 2012 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідачем свідомо збільшено строк оренди та зареєстровано додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, текст якої позивач не погоджував, не укладав, а тому договір оренди земельної ділянки є таким, що порушує права позивача та відповідач неправомірно користується належною позивачу на праві власності земельною ділянкою та відмовляється повернути її власнику. Оскільки орендодавець [PERSON] не підписував додаткову угоду про зміни до договору оренди земельної ділянки, що зареєстрована у відділі Держкомзему у Маловисківському районі від 27.03.2012 року, то сторони не досягли згоди з усіх істотних умов цього договору, та він є неукладеним, тобто є таким, що не відбувся, а, наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладений), не може бути визнано недійсним, він є неукладеним.\~ Посилаючись на висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України №145/2047/16-ц від 16.06.2020 року, №227/3760/19-ц від 26.10.2022 року, 543/253/16-ц від 10.11.2021 року, 352/1021/19 від 16.09.2020 року просила задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Агрофірма Колос» 05.07.2024 року, подав письмові дебати по справі, в яких зазначив, що з 15 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі строком на 5 років. 27 березня 2012 року сторони додатково врегулювали свої правовідносини шляхом укладання Додаткової угоди до Договору оренди землі від 15 квітня 2009 року та збільшили строк дії основного договору до 25 років. Весь цей час відповідач користувався та користується на даний час орендованим майном і сплачує за нього орендовану плату, а позивач в свою чергу приймає такі платежі, що підтверджується відповідними квитанціями. Просив звернути увагу суду, на те, що під час нового розгляду судам необхідно перевірити, чи виконувався оспорюваний договір обома сторонами (зокрема, чи користувався орендар майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав такі платежі). З моменту укладання оспорюваного договору, відповідач постійно, безперервно та відкрито володіє і користується земельною ділянкою позивача на підставі договору оренди землі та сплачує позивачу плату за користування землею, у розмірі передбаченому договором оренди. Орендодавець в свою чергу приймає таку плату. Тобто договір який виконується обома сторонами протягом 16 років не може розглядатися судом як неукладений, а тому на думку сторони відповідача, позивачем обрано неправильний спосіб захисту. Крім того, вважає, що враховуючи принцип «заборони суперечливої поведінки» та вирішувати питання щодо визнання такого договору недійсним, у позивача сплив строк позовної давності і сторона відповідача заявляє суду клопотання про застосування до даних правовідносин строку давності. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області Кратка Д.М. від 27.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.05.2024 року вказану справу для розгляду передано судді Бадердіновій А.В. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.05.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16.09.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Жеребенко О.В. про витребування доказів. 20.09.2024 року представник відповідача ТОВ «Агрофірма Колос» повідомив про неможливість надання витребуваних доказів ухвалою суду від 16.09.2024 року, у зв`язку з тим, що оригінали витребуваних доказів знаходяться в матеріалах цивільної справи 392/1677/18. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2024 року задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «Агрофірма Колос» та витребувано докази для огляду в судовому засіданні оригіналів документів. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2025 року долучено до матеріалів справи документи, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Позиції учасників справи В судовому засіданні 12.03.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Жеребенко О.В. зазначила, що у 2009 році [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Колос» уклали договір оренди землі, який того ж року зареєстрований у Держаному реєстрі земель. У 2012 році відділом Держкомзему у Маловисківському району зареєстровано додаткову угоду (згідно якої в п.6 Договору шляхом викладення змісту цього пункту в новій редакції за якою договір укладено строком на 25 років) до договору оренди земельної ділянки укладеної між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Колос» строком на 25 років. У 2017 році на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор Маловисківської міської ради здійснив державну реєстрацію іншого речового права права оренди земельної ділянки укладеного між орендодавцем якої є [PERSON] , орендарем ТОВ «Агрофірма Колос», строком на 25 років. Про реєстрацію додаткової угоди [PERSON] дізнався у 2018 році з державного реєстру речових прав, оскільки в період 2012 року такого реєстру не існувало, тому він не мав можливості дізнатися про наявність зареєстрованої додаткової угоди, яку він не підписував, що підтверджується оригіналом висновку експерта від 18.11.2019 року, що знаходиться у справі №392/1677/18. Клопотання про призначення експертизи не заявляє, оскільки встановлення факту в іншому судовому рішенні є в даному випадку приюдиційним і відповідно їх доведення не є необхідним в даному судовому провадженні, в той же час рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області відмовлено у задоволенні позову лише з підстав неефективного способу захисту порушеного права, враховуючи, що в той час змінилася судова практика вже в процесі судового розгляду і відповідно не можливо було повернутися до попередньої стадії чи змінити позовні вимоги, що також було підтверджено судом апеляційної інстанції. На даний час вважає, ефективний спосіб захисту саме зобов`язання повернути земельну ділянку власнику та скасувати рішення державного реєстратора. Крім того, дана вимога не обмежується строком позовної давності, оскільки вказаний позов пред`являється протягом всього часу вчинення порушеного права позивача. Окрім того, просила врахувати суд, що позивач з 2018 року з моменту коли дізнався про додаткову угоду, яка ним не підписувалася, не отримував орендну плату, що фактично свідчить про те, що він не визнає дану додаткову угоду укладеною. Надалі подала заяву, в якій просила провести судове засідання без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач ТОВ «Агрофірма Колос» подав заяву про розгляд справи без участі, в якій просив врахувати суд, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2021 року у справі №392/1677/18, встановлено, що позивач отримував від ТОВ «Агрофірма Колос» оренду плату за землю до 29.11.2018 роки, тобто позивача влаштовували договірні правовідносини. При прийнятті рішення просив врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 26 жовтня 2022 року у справі 227/3760/19-ц. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,1684 га, кадастровий номер: 3523182400:02:001:0175, яка розташована на території Ленінської сільської ради Маловисківського (Новоукраїнського) району Кіровоградської області, що підтверджується копією державного акту про право власності на землю серія КР № 093379 та інформаційною довідкою про реєстрацію права власності згідно якої право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.09.2017, номер запису право власності: 22471540 (а.с.12). Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Агрофірма Колос», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ з питань державної реєстрації виконавчого комітету Маловисківської міської ради Кіровоградської області про визнання недійсною додаткову угоду про зміни до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованої у відділі Держкомзему у Маловисківському районі Кіровоградської області 27.03.2012 року за №353318244002082 та скасування запису №22471639 про реєстрацію права оренди, належної [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер 3523182400:02:001:0175, площею 6,1684 га, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.09.2017 року, державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Маловисківської міської ради Кіровоградської області Сойченко С.В. у зв`язку з тим, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту в частині позовної вимоги визнання недійсною додаткову угоду про зміни до договору оренди земельної ділянки та наявність правової підстави для застосування позовної давності у справі до вимог про скасування державної реєстрації (а.с. 23-28). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.11.2024 року задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «Агрофірма Колос» та витребувано з архіву Маловисківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу № 392/1677/18 за позовом [PERSON] до ТОВ Агрофірма Колос» про визнання правочину недійсним для огляду оригіналів документів в судовому засіданні. 15 квітня 2009 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Колос» укладено договір оренди землі на підставі якого орендодавець передав орендарю в платне користування свою земельну ділянку строком на п`ять років (п. 6 договору). Даний договір зареєстровано у Маловисківському районному відділі КРФЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 листопада 2009 року за № 040937400097 (справа 392/1677/18 том 1 а.с. 7-9). 27 березня 2012 року відділом Держкомзему у Маловисківському районі зареєстровано додаткову угоду про зміни до договору оренди земельної ділянки, укладену між ТОВ «Агрофірма колос» та [PERSON] , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 березня 2012 року за № 352318244002082. Відповідно додаткової угоди внесено зміни в п. 6 договору шляхом викладення змісту цього пункту в новій редакції за якою договір укладено строком на 25 років. Початок строку його дії обчислюється після підписання сторонами цієї угоди та з дня державної реєстрації. (справа 392/1677/18 том 1 а.с. 13). 20\~вересня 2017\~року на\~підставі рішення\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень державний\~реєстратор Маловисківської\~міської ради\~Сойченко С.\~В.\~здійснив державну\~реєстрацію іншого\~речового права\~-\~права оренди\~земельної ділянки,\~орендодавець [PERSON] ,\~орендар ТОВ\~«Агрофірма Колос»,\~строком дії\~-\~25\~років,\~номер запису\~про інше\~речове право:\~22471639 (справа №392/209/24 а.с. 10-11, справа 392/1677/18 том 1 а.с. 20-21). За результатами\~розгляду апеляційної\~скарги Кропивницький\~апеляційний суд\~дійшов висновку\~про те,\~що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, але це не привело до неправильності вирішення позовної вимоги по суті, а тому у постанові\~від 26.01.2022\~року змінено\~мотивувальну частину\~рішення,\~а саме змінено рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про скасування запису про реєстрацію іншого речового права оренди земельної ділянки, змінено, викладено його мотивувальну частину у відповідній частині, яка оскаржується, у редакції цієї постанови, а в іншій оскаржувану частину рішення суду залишено без змін (а.с.29- 38). Відповідно до висновку експерта № 19/17/3-184/СЕ/19 від 18 листопада 2019 року оригінал якого за клопотанням представника позивача, суд оглянув у витребуванній справі №392/1677/18), підпис від імені [PERSON] в графі «орендодавець» в додатковій угоді без дати про зміни до договору оренди земельної ділянки, що зареєстрована 27 березня 2012 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою (справа 392/1677/18 том 1 а.с. 181-192, справа №392/209/24 а.с.15-20). Крім того, судом досліджено копію видаткового касового ордера за 2012 рік, копію відомості про виплату орендної плати за 2013 рік, копію відомості про виплату орендної плати за 2014 рік, копію відомості про виплату орендної плати за 2015 рік, копію відомості про виплату орендної плати за 2016 рік, квитанції (фіскальні чеки) Укрпошти щодо виплати орендної плати за 2017 - 2021 роки, платіжні інструкції за 2023 рік, відомості розподілу виплат ТОВ «Агрофірма Колос» (а.с.59-73). Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82\~ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність грунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі №922/643/19). Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 по справі №520/11429/17). Частиною першою статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 по справі №641/1793/17). Суд, враховуючи досліджені судом докази у цій справі і факти, встановлені рішеннями Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.09.2021 року та Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26.01.2022 року (справа №392/1677/18), дійшов обґрунтованого висновку про те, що 27.03.2012 року відділом Держкомзему у Маловисківському районі зареєстровано додаткову угоду про зміни до договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 3523182400:02:001:0175, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Колос», а згідно висновку експерта №19/17/3-184/СЕ/19 від 18.11.2019 року, підпис від імені [PERSON] строком на 25 років, в графі «орендодавець» в додатковій угоді без дати про зміни до договору оренди земельної ділянки, що зареєстрована 27.03.2012 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). За змістом статті 11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Стаття 15\~ЦК\~України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання. У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року (справа № 380/715/19) викладений такий правовий висновок щодо застосування норми у спірних правовідносинах. "Згідно із частиною першою статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203\~ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627\~ЦК України і відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 дійшов висновку, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. Реєстрація права оренди на земельну ділянку, коли договір оренди власник ділянки фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). За змістом статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною п`ятою статті 6\~Закону України\~"Про\~оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 3\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом пункту 1 частини першої статті 2\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини четвертої статті 9\~зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Отже, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом вказаної норми наразі виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19,№ 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19,від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, від 06 жовтня2021 року у справі № 754/8547/19. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.\~ Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 543/253/16-ц (провадження № 61-18491св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 125/2053/18 (провадження № 61-18916св20), від 01 грудня 2021 року у справі № 656/239/18 (провадження № 61-1429св21), від 20 квітня 2022 року у справі № 454/148/20 (провадження № 61-12834св21), а також постановами Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 478/777/17 та від 20 січня 2023 року у справі № 624/928/19. Крім того, у постановах Верховного Суду, а саме: Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 р. у справі №352/1021/19 та Касаційного господарського суду у постанові від 03.09.2020 р. у справі №914/1201/19, суди зазначили, що починаючи з 16.01.2020 р. скасування запису про проведену державну реєстрацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі. Тобто, рішення суду про зобов`язання відповідача повернути позивачеві земельну ділянку не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. Отже у цьому разі слід одночасно заявляти вимогу про скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Згідно ч.1 ст. 34 Закону України «Про оренду зелі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів"). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. (справа № 129/1033/13-ц), постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. (справа № 910/18036/17), від 23.10.2019р. (справа № 917/1307/18), від 18.11.2019р. (справа № 902/761/18), від 04.12.2019р. (справі № 917/2101/17) наголошується щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування і стверджується, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Так, позивач звертаючись до суду із даним позовом, вказує, що додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, він не підписував, не погоджував та не мав наміру її укладати. В той, же час матеріалами справи, зокрема, підтверджується висновком експерта №19/17/3-184/СЕ/19 від 18.11.2019 року, що підпис від імені [PERSON] в графі «орендар» в додатковій угоді без дати про зміни до договору оренди земельної ділянки, що зареєстрована у відділі Держкомзему у Маловисківському районі 27.03.2012 - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Отже враховуючи вище викладене, додаткова угода між ТОВ «Агрофірма Колос» та [PERSON] про зміни до договору оренди земельної ділянки є неукладеною, та такою, що не відбулася, а наведені в ній умови (внесено зміни п.6 договору шляхом викладення змісту цього пункуту в новій редакції за якою договір укладено на 25 років) умови не є такими, що регулюють спірні відносини, оскільки [PERSON] не підписував додаткову угоду про зміни до договору оренди земельної ділянки,площею 6,1684 га, кадастровий номер 3523182400:02:001:0175, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ленінської сільської ради Маловисківського (Новоукраїнського) району Кіровоградської області. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд дійшов переконливого висновку про відсутність волевиявлення [PERSON] (орендодавця) на укладення оспорюваної додаткової угоди до договору оренди землі строком на 25 років, яку позивач з відповідачем не укладав і не підписував, волевиявлення та наміру на її укладення не мав, інших осіб на вчинення правочину щодо належної йому земельної ділянки не уповноважував, що зокрема підтверджується висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, а тому вказана додаткова угода до договору оренди землі є неукладеною, а відповідач продовжує користуватися належною на праві власності [PERSON] земельною ділянкою, тим самим порушуючи права позивача. Крім того, позивач [PERSON] починаючи з 2018 року, а саме з моменту коли він дізнався про укладання додаткової угоди від 27 березня 2012 року, яка була 20 вересня 2017 року зареєстрована державним реєстратором Маловисківської міської ради не здійснював жодних дій на отримання орендної плати за земельну ділянку, що свідчить про фактичне не визнання ним додаткової угоди та погодження на договірні правовідносини між ним та ТОВ «Агрофірма Колос». Надалі представник відповідача надав копії квитанцій, а саме: квитанції Укрпошти від 12.11.2018, 18.11.2019, 23.11.2020, 16.11.2021 року, платіжні інструкції, відомості розподілу виплат від 20.12.2023 року про переказ коштів на ім`я [PERSON] , що не є належним доказом отримання позивачем орендної плати за земельну ділянку від ТОВ «Агрофірма Колос», оскільки такі докази не спростовують позовних вимог позивача. Окрім того, висновок експерта від 18.11.2019 року № 19/17/3-184/СЕ/19 підтверджує, що підпис від імені [PERSON] в графі «орендодавець» в додатковій угоді без дати про зміни до договору оренди земельної ділянки, що зареєстрований у відділі Держкомзему у Маловисківському районі 27.03.2012 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Враховуючи доводи позивача про безпідставне знаходження у фактичному користуванні відповідача належної позивачу земельної ділянки, що позбавляє його, як власника, права володіння на вказану земельну ділянку і обмеження права розпорядитися своїм майном, суд дійшов висновку, що у даному випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки, а тому позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку площею 6,1684 га, кадастровий номер 3523182400:02:001:0175, що розташована на території Ленінської сільської ради Маловисківського (Новоукраїнського) району Кіровоградської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку є ефективним, а задоволення позову забезпечить реальне відновлення порушеного права. Щодо посилання представника відповідача на те, що позивачем здійснювалися дії, які свідчать про укладання додаткової угоди, а саме отримання орендної плати, суд зазначає наступне. [PERSON] отримував оренду плату за період з 2013 року по 2016 рік. Тобто, до часу, коли дізнався про державну реєстрацію додаткової угоди про зміни до договору оренди земельної ділянки, що також не заперечувалося позивачем [PERSON] , оскільки отримання орендної плати не суперечить термінам та правовідносинам, що склалися та висвітлені в позовній заяві. Разом з тим, суд не приймає до уваги квитанції (фіскальні чеки) Укрпошти щодо виплати орендної плати за 2017 - 2021 роки на ім`я [PERSON] , оскільки дані копії квитанції не містять повного ім`я позивача, відомості про призначення переказу та отримання позивачем [PERSON] коштів за додатковою угодою від 27.03.2012 року, саме по собі ініціювання боржником переказу коштів засобами поштового зв`язку не свідчить про те, що позивач отримав кошти у готівковій або будь-якій іншій формі. На підставі чого, суд доходить висновку, що відповідач не довів у встановленому законом порядку обставини, на які він посилається в обґрунтування доводів, як і не довів отримання коштів за платіжними інструкціями № АТ КБ «ПриватБанк» за 2023 рік, оскільки в графах отримувач зазначено: ТОВ «Агрофірма Колос», ГУК у Кір. Обл./тг Смоліне/11010400, ГУК у Кір обл./Маловиск. Р-н/1101100, що також не свідчить про отримання коштів позивачем [PERSON] . Щодо посилання відповідача на позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 22 жовтня 2022 року у справі №227/3760-19-ц, суд зазначає наступне. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц). На підставі вищевикладеного, суд вважає хибним, посилання представника відповідача на позицію Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі №227/3760/19-ц, щодо необхідності застосування критеріїв подібності правовідносин, оскільки правовідносини у вищевказаних висновках є відмінними від за змістом позовних вимог і встановлених судом фактичних обставин справи, та не підлягають застосуванню у даній справі. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.\~260\~ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253, 255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія (період), характеризується початковим й кінцевим моментом. Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, проміжок часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня настання події, які своєю чергою до цього строку не включаються. За змістом частин 1, 3 ст.\~254\~ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку, а коли він визначений місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Положенням абзацу 2 ч. 1 ст.\~19\~ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц, у п. 7.27 зазначено: «Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц(пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)». Отже, суд доходить висновку, що позивачем [PERSON] подано позов протягом часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки [PERSON] , а тому, суд вважає помилковими доводи відповідача про необхідність застосування строків позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Щодо розподілу судового збору. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем в розмірі 2422,40 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved