Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

06.08.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник позивача - адвокат Казаков О.А., до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.07.2006 позивачка та відповідач уклали шлюб. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні відносини припинилися у листопаді 2024 року. Позивачка вважає, що примирення і збереження шлюбу є неможливим, також подальше спільне проживання буде суперечити її інтересам За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 06.08.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 07.08.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 14.08.2025. Ухвалою суду від 19.08.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У судове засідання 08.09.2025 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивачка [PERSON] разом з позовною заявою подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі(а.с. 8). Представник позивачки - адвокат Казаков О.А., у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення повісток до електронного кабінету Електронного суду, яку відповідно до довідок про доставку повістки на 08.09.2025 отримано 20.08.2025 о 12:32:08 (а.с. 22). 08.09.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області від представника позивачки - адвоката Казакова О.А., надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити (а.с. 29). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення конверту з повісткою за встановленим місцем реєстрації особи. 05.08.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області від відповідача [PERSON] , надійшло клопотання у якому він просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 27). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 28.07.2006 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Демидівською сільською радою Решетилівського району Полтавської області, актовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.07.2006 (а.с. 6). Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.06.2024, орган що видав свідоцтво - Полтавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (а.с. 7). Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2024 року, спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, відповідачка вирішила залишити прізвище - « [PERSON] ». Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № ВРКН-ТОХТ-КСТ1-1ТТ9 від 05.08.2025 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 11). Разом із тим, позивачка у своїй позовній заяві просить судові витрати покласти на відповідача. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивача підлягає поверненню 50% сплаченого ним судового збору, що становить 605,60 грн. (1211,20 х 50% = 605,60). Інші 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 605,60 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved