Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

у лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому в порядку поділу майна подружжя просить: - визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку апартаментів, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на 3/4 частки апартаментів, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що із 07.07.2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2023 року в справі № 752/9208/23 шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Позивач зауважує, що за час перебування в шлюбі 29.09.2018 року нею з відповідачем набуто у власність автомобіль марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , орієнтовною ринковою вартістю 19 000,00 доларів США, еквівалент станом на момент звернення до суду з вказаним позовом 727 409,30 грн, який зареєстровано на ім`я відповідача та, який знаходиться у фактичному постійному користуванні останнього, та проти виділення якого у власність відповідача вона не заперечує. Крім того, [PERSON] зазначає, що 24.03.2021 року ними придбано апартаменти, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , ринковою вартістю 69 732,00 доларів США, еквівалент станом на момент звернення до суду з вказаним позовом 2 669 668,70 грн, якими, як їй відомо, відповідач не користується. Позивач, зазначає, що наявні підстави для відступу від рівності часток подружжя, оскільки, починаючи з моменту розірвання шлюбу вона самостійно здійснювала оплату житлово-комунальних послуг житлового приміщення, що є спільною власністю, а відповідач не бере участі в утриманні вказаної нерухомості, також з 24.04.2023 року обоє спільних дітей проживають з нею за кордоном у Словацькій Республіці та перебувають на її утриманні, та саме вона несе витрати з оплати додаткових занять, самотужки забезпечує дітей необхідною комп`ютерною технікою та іншими матеріалами для навчання, а [PERSON] в добровільному порядку не виконував своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, ухилявся від сплати аліментів. Посилаючись на викладене, а також з огляду на згоду компенсувати частку в спільному транспортному засобі за рахунок відповідного збільшення її частки в нерухомому майні, що підлягає поділу, позивач просить первісний позов задовольнити. Ухвалою судді від 04.03.2024 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 120). У травні 2024 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] , в якому відповідач, з урахуванням зміни предмета позову, просить: - визнати його особистою приватною власністю 48/100 частки приміщення [ADDRESS] ; - визнати 52/100 частки приміщення [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя його та [PERSON] ; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: - визнати за ним право власності на 26/100 частки приміщення [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 26/100 частки приміщення [ADDRESS] ; - визнати за ним та [PERSON] право власності в ідеальних частках по 1/2 кожному на автомобіль марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова/шасі [NUMBER] , вартістю 656 761,00 грн; - визнати спільними сумісними зобов`язаннями його та [PERSON] грошові зобов`язання за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року, укладеним між ним та АТ «Правекс Банк», в особі директора Саксаганського відділення АТ «Правекс Банк» Усатюк Ю.В.; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя здійснити поділ в рівних частках між ним та [PERSON] грошових зобов`язань за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року, укладеним між ним та АТ «Правекс Банк», в особі директора Саксаганського відділення АТ «Правекс Банк» Усатюк Ю.В., розмір яких станом на 22.04.2024 року становить 255 191,58 грн, в тому числі: позичкова заборгованість - 253 139,28 грн, відсотки - 2 052,30 грн; - стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування 1/2 частки виконаного ним зобов`язання за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року за період з травня 2022 року по квітень 2024 року в розмірі 124 340,28 грн; - визнати спільними сумісними зобов`язаннями його та [PERSON] боргові зобов`язання за ремонтними роботами, які виконані ФОП [PERSON] в приміщенні [ADDRESS] ; - в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя здійснити поділ в рівних частках між ним та [PERSON] боргових зобов`язань за ремонтними роботами, які виконані ФОП [PERSON] в приміщенні [ADDRESS] . Зустрічний позов з урахуванням заяви про зміну предмета, [PERSON] мотивовано тим, що крім вказаного позивачем рухомого та нерухомого майна, також підлягають поділу між колишнім подружжям борги та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, зокрема: за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року, укладеним між ним та АТ «Правекс Банк» на суму 700 000,00 грн на купівлю товарів або послуг в ТОВ «Компанія з управління активами «Фінанс-Інвест», поручителем за яким є [PERSON] . При цьому, зауважує, що між ним та ТОВ «Компанія з управління активами «Фінанс-Інвест» 24.03.2021 року укладено договір купівлі-продажу деривативу № 8-Б-2.1-2-17 щодо майнових прав на приміщення № 16 за адресою: [ADDRESS] . Отже, боргові зобов`язання виникли за вказаним кредитним договором в інтересах сім`ї, який укладено під час перебування сторін в шлюбі, де 1/2 частка виконаного [PERSON] за період з травня 2022 року по квітень 2024 року зобов`язання становить 124 340,28 грн. Крім того, [PERSON] вказує, що між ним та ФОП [PERSON] досягнуто усних домовленостей щодо виконання ремонтних робіт в приміщенні [ADDRESS] , загальна вартість яких склала 224 240,00 грн, з яких колишнім подружжям сплачено лише 115 000,00 грн, тому заборгованість перед ФОП [PERSON] становить 109 240,00 грн, яку вважає об`єктом спільної сумісної власності подружжя. При цьому, додає, що [PERSON] з моменту фактичного припинення шлюбних відносин не здійснила жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за договорами, що укладено ним в інтересах сім`ї. Також [PERSON] зазначає, що з метою придбання приміщення [ADDRESS] , вартістю 2 210 900,67 грн, крім спільних коштів подружжя, вкладено його особисті кошти в розмірі 1 070 080,00 грн, адже він 28.02.2020 року відчужив належному йому до шлюбу частку квартири [ADDRESS] , та вклав вказану суму коштів у придбання спірних апартаментів. Крім того, зауважує, що не має можливості внести на депозитний рахунок суду суму грошової компенсації вартості частки [PERSON] за автомобіль марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , в розмірі 328 380,50 грн, а також остання заперечує проти такої компенсації та припинення режиму спільної сумісної власності на це майно. Посилаючись на викладене, просить зустрічний позов задовольнити. 09.05.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на первісну позовну заяву, в якому адвокат Северин Я.В. просить первісну позовну заяву задовольнити частково, а саме визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , а в іншій частині первісних позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що на придбання приміщення № 16 за адресою: [ADDRESS] вкладені особисті кошти відповідача набуті ним у власність в порядку приватизації та спадкування в розмірі 1 070 080,00 грн, кредитні кошти в сумі 700 000,00 грн та 440 820,00 грн - спільних заощаджень подружжя; в [PERSON] наявна заборгованість за виконані ремонті роботи в приміщенні [ADDRESS] , в розмірі 109 240,00 грн та за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року в розмірі 255 191,58 грн; правові підстави для відступу від рівності часток подружжя під час поділу майна відсутні; заборгованість у [PERSON] зі сплати аліментів відсутня та він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (т. 2, а.с. 70-79). 27.05.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на первісну позовну заяву, в якій [PERSON] вказує, що заборгованість за проведення ремонтних робіт в приміщенні № 16 за адресою: [ADDRESS] виникла в період перебування сторін у шлюбі та не вказує на зміну частки під час поділу майна; кредитний договір № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року укладено та виконувався в період перебування сторін у шлюбі за спільні кошти та [PERSON] несе солідарну відповідальність перед кредитором згідно з договором поруки № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року; докази добровільної сплати коштів відповідачем на утримання дітей відсутні; підтвердження того, що саме отримані відповідачем кошти від продажу частки в квартирі ним використано для придбання приміщення [ADDRESS] відсутні (т. 2, а.с. 192-196). 07.06.2024 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на первісну позовну заяву, в яких [PERSON] зазначає, що позивач приймала участь у виконанні кредитних зобов`язань за рахунок спільних коштів подружжя та до моменту фактичного припинення шлюбу; оплата позивачем комунальних послуг за приміщення [ADDRESS] , не є підставою для відступу від рівності часток під час поділу майна подружжя; отримані відповідачем кошти від продажу 28.02.2020 року квартири [ADDRESS] , вкладені останнім у придбання за договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості від 24.03.2021 року спірних апартаментів, що підтверджується доданими квитанціями (т. 2, а.с. 209-213). Ухвалою суду від 17.10.2024 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: АТ «Правекс Банк», про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя та призначено підготовче судове засідання (т. 2, а.с. 226-227). 04.11.2024 року до суду від представника позивача надійшов відзив на зустрічний позов, у якому [PERSON] просить у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що підтвердження про те, що отримані [PERSON] грошові кошти вкладено в придбання приміщення № 16 за адресою: [ADDRESS] відсутні; вимоги про визнання 52/100 частки приміщення [ADDRESS] , грошових зобов`язань за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року та боргових зобов`язань за ремонтними роботами, які виконані ФОП [PERSON] в приміщенні [ADDRESS] сумісною власністю подружжя є неефективним способом захисту; запропонований позивачем варіант поділу автомобіля марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , враховує права та інтереси сторін та їх спільних дітей; 1/2 частка погашених відповідачем зобов`язань за кредитним договором за період з 24.07.2023 року (розірвання шлюбу) по 22.04.2024 року становить 43 745,81 грн; позивач не надавала згоду на укладення договорів про виконання робіт/надання послуг і з матеріалів справи не вбачається, що такі договори є реальними, сторонами не погоджено ціну, предмет та строк, а також відсутні докази проведення оплати за договором (т. 2, а.с. 235-245). 22.11.2024 року до суду від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, у якому [PERSON] зазначає, що особисті кошти, які зберігалися в орендованому в АТ «РВС Банк» сейфі (скриньці) відповідачем вкладено в придбання спірного нерухомого майна та напередодні укладення договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості № 7-27.12.2019-20-14 МП та в день здійснення платежів відповідач відвідував приміщення зберігання сейфу (скриньки) та відкривав його; відповідач вважає за можливе залишити у своїй власності спірний автомобіль, а за рахунок боргових кредитних зобов`язань компенсувати [PERSON] її частку; позивач ініціювала розірвання шлюбу та зазначила, що з 2022 року подружні стосунки із [PERSON] припинено, що вказує на те, що зазначений позивачем період виконання відповідачем кредитних зобов`язань за рахунок особистих коштів не відповідає дійсності; [PERSON] не заперечує факт виконання ремонтних робіт у спірного приміщенні, особисто обирала підрядника, та погоджувала всі ремонті роботи (т. 3, а.с. 1-10). 25.11.2024 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов, у якому [PERSON] вказує, що матеріали справи не містять підтверджень про те, що саме зберігав відповідач у орендованому сейфі (скриньці), а сам факт укладення договорів про надання банківських послуг та відвідування приміщення зберігання сейфу (скриньки) не свідчить про те, що [PERSON] зберігав в них кошти, отримані ним від продажі частки квартири; за приміщенням [ADDRESS] станом на 01.10.2024 року обліковується заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 11 048,30 грн; дати припинення проживання сторін разом і ведення спільного господарства не встановлено (т. 3, а.с. 39-45). Ухвалою суду від 10.06.2025 року підготовче провадження в указаній цивільній справі закрито та призначено судовий розгляд по справі (т. 3, а.с.121). 13.06.2025 року до суду від третьої особи АТ «Правекс Банк» надійшли письмові пояснення, в яких вказано, що банк просить відмовити в задоволенні позовних вимог, що порушують права банку та заперечує щодо внесення будь-яких змін до договорів, а вимоги про визнання спільними сумісними зобов`язаннями та поділ грошових зобов`язань за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року, порушують зобов`язання, взяті на себе сторонами та суперечать умовам цього договору. В судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи. Від представника позивача надійшла заява в якій [PERSON] просить справу розглянути без її та позивача участі та первісний позов задовольнити, а проти задоволення зустрічного позову заперечує. Від представника відповідача надійшла заява в якій [PERSON] просить розглянути справу без участі сторони відповідача та зустрічний позов задовольнити. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 07.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (т. 1, а.с. 16). Сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с.17,18). 03.11.2017 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т. 1, а.с. 13). Вказані обставини сторонами визнаються та не заперечуються, а також встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.07.2023 року в справі № 752/9208/23, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1, а.с. 19-21). Також судом з`ясовано, що 20.04.2021 року на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості № 7-27.12.2019-20-14-МП від 24.03.2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на апартаменти загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (номер інформаційної довідки: 348983724 від 03.10.2023 року) (т. 1, а.с. 29-30). Вартість майнових прав за договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості № 7-27.12.2019-20-14-МПвід 24.03.2021 року становить 604 668,09 грн (еквівалент 21 805,95 доларів США) (п. 3.1. цього договору), яка має бути внесена покупцем не пізніше 31.03.2021 року (п. 3.6. договору) (т. 1, а.с. 241-250, т. 2, а.с.1). Відповідно до договору купівлі-продажу деривативу № 8-Б-2.1-2-17 від 24.03.2021 року, укладеного між ТОВ «Компанія з управління активами «Фінанс-Інвест» за рахунок та в інтересах Закритого недиверсифікованого венчурного пайового інвестиційного фонду «Центр-Фінанс» та [PERSON] , продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити дериватив з наступними характеристиками: назва деривативу - форвардний контракт, номер деривативу - 7-27.12.2019-20-14, базовий актив деривативу - майнові права на об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення (апартаменти) № [NUMBER] , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (п. 1.1.2. договору). Ціна договору - 1 606 232,67 грн (еквівалент 57 925,05 доларів США), а платіж повинен бути здійснений не пізніше 31.03.2021 року (п. п. 3.1., 3.2. договору)(т. 2, а.с. 4-10). Згідно актом від 30.03.2021 року відповідач прийняв від ТОВ «Компанія з управління активами «Фінанс-Інвест» вказаний дериватив вартістю 1 606 232,67 грн (т. 2, а.с. 11). Відповідно до платіжних доручень [PERSON] за договором купівлі-продажу деривативу № 8-Б-2.1-2-17 від 24.03.2021 року сплачено 906 232,67 грн - 25.03.2021 року, 700 000,00 грн - 26.03.2021 року та 604 668,00 грн - 29.03.2021 року (т. 2, а.с. 13-15). Згідно із звітом про оцінку майна, виконаним 07.07.2023 року ТОВ «Ленд Бізнес Консалт» за замовленням [PERSON] , станом на 07.07.2023 року ринкова вартість апартаментів загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , становить 69 732,00 доларів США (еквівалент 2 550 000,00 грн)(т. 1, а.с. 32-46). Відповідно до висновку про вартість майна № 3030/24-1 від 03.05.2024 року, дата оцінки 30.04.2024 року, виконаного на замовлення [PERSON] ринкова вартість апартаментів загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , становить 3 034 700,00 грн, офіційний курс НБУ на дату оцінки - 39,6688 грн за 1,00 долар США (т. 1, а.с. 142-177). Також як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] 29.09.2018 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова/шасі [NUMBER] (т. 1, а.с. 54-55). З наданих стороною позивача оголошень продажу автомобілів марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, вбачається, що заявлені продавцями ціни становлять від 19 000,00 доларів США до 21 900,00 доларів США (т. 1, а.с. 58-62). Відповідно до висновку про вартість майна № 3030/24-2 від 03.05.2024 року, дата оцінки 30.04.2024 року, виконаного на замовлення [PERSON] ринкова вартість автомобіля марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , становить 656 671,00 грн, офіційний курс НБУ на дату оцінки - 39,6688 грн за 1,00 долар США(т. 1, а.с. 199-230). Згідно з платіжними інструкціями позивачем сплачувалися житлово-комунальні послуги за утримання апартаментів загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 36 135,00 грн (т. 1, а.с. 63-65, т. 2, а.с. 246). З рахунків на оплату житлово-комунальних послуг (за вересень, жовтень 2024 року), вбачається, що за приміщенням [ADDRESS] наявна заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 15 194,92 грн (т. 3, а.с. 47-49). Відповідно до постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 74767954 від 16.04.2024 року із [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно заборгованість на користь ОСББ «Деміївка-Б» (адреса: [ADDRESS] ) за щомісячними внесками по витратах на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 29 363,16 грн та судові витрати (т. 2, а.с. 89-90) Також судом встановлено, що спільні неповнолітні діти сторін навчаються у приватній школі в м. Братислава Словацької Республіки, що підтверджується рішеннями від 12.09.2023 року (т. 1, а.с. 66-68, 69-71). Позивач несе витрати по оплаті орендних платежів в Словацькій Республіці, комп`ютерної техніки, за їдальню та за навчання в приватній школі дітей [PERSON] , та [PERSON] , придбання книг, а також інші витрати (т. 1, а.с. 72-98, 100-107). Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 72398881 від 01.08.2023 року із [PERSON] на користь [PERSON] на підставі судового наказу № 752/9735/23 від 24.05.2023 року стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та постановою від 26.10.2023 року у вказаному виконавчому провадженні звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (т. 1, а.с. 108-109, 110-111). Станом на 15.01.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 3 522,26 грн (сукупний розмір заборгованості, травень 2023 року) (т. 1, а.с. 113). Відповідно до довідки № 9 від 12.04.2024 року [PERSON] працює в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» на посаді лікаря ЗПЛС, його заробіток за липня 2023 року по березень 2024 року становить 195 926, 76 грн, а станом на 12.04.2024 року сума заборгованості за період з 16.05.2023 року по 30.09.2023 року у виконавчому провадженні ВП № 72398881 в розмірі 20 444,25 грн утримано в повному обсязі, що підтверджується довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» від 12.04.2024 року № 408 (т. 2, а.с. 80). Згідно з повідомленнями начальника Голосіївського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 19.04.2024 року та від 02.05.2024 року № 72398881заборгованість зі сплати аліментів відповідача станом на 01.03.2024 року становила 2 795,49 грн, а 02.05.2024 року до відділу надійшов звіт відрахувань відповідно до якого заборгованість відсутня (т. 2, а.с. 86-87, 186-187). Також судом з`ясовано, що відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1999 року належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] , а також перейшла 1/3 частки вказаного житлового приміщення на підставі договору про розподіл спадкового майна від 24.04.2008 року, які [PERSON] продано 28.02.2020 року за ціною 1 070 080,00 грн (т. 2, а.с. 16, 17, 18-18 зворот). 26.03.2021 року [PERSON] укладено кредитний договір № 065RPUA210850001 з АТ «Правекс Банк» на суму 700 000,00 грн. Цільове призначення - на купівлю товарів або послуг в ТОВ «Компанія з управління активами «Фінанс-Інвест» (т. 2, а.с. 19-25, 25 зворот). 26.03.2021 року між [PERSON] та АТ «Правекс Банк» укладено договір поруки № 065RPUA210850001, відповідно до умов якого позивач зобов`язалася нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року на суму 700 000,00 грн (т. 2, а.с. 26-28). 14.08.2023 року між [PERSON] та АТ «Правекс Банк» укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року та підписано новий графік повернення кредиту та сплати процентів за кредитом (т. 2, а.с. 34-37, 38-40). Згідно з довідкою АТ «Правекс-Банк» від 22.04.2024 року № 182/405 станом на 22.04.2024 року загальна сума заборгованості за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року становить 255 191,58 грн, а згідно з випискою банку за період з 25.03.2021 року по 26.03.2024 року [PERSON] здійснювалися оплати з погашення кредиту на процентів за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року (т. 2, а.с. 41-42). Відповідно до акта звірки взаєморозрахунків від 25.04.2024 року, складеним і підписаним між ФОП [PERSON] та [PERSON] борг замовника перед виконавцем за виконані роботи в приміщенні [ADDRESS] , становить 109 240,00 грн (т. 2, а.с. 67). Також судом встановлено, що 27.02.2020 року, 18.05.2020 року, 16.11.2020 року, 16.02.2021 року між відповідачем та АТ «РВС Банк» укладалися договори надання банківської послуги (індивідуального сейфа), які [PERSON] відкривалися 28.02.2020 року, 27.08.2020 року, 28.12.2020 року, двічі 16.02.2021 року, 25.02.2021 року та 29.03.2021 року (т. 3, а.с. 11-13, 17-18, 23-25, 29-31, 34). За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт у судовому порядку. Водночас тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року в справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року в справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року в справі № 404/1515/16-ц, від 29.01.2020 року в справі № 205/1255/17. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 22, 30 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В силу вимог ч.2ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно із положенням ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 року в справі № 373/185/21. Що ж стосується посилання позивача як на підставу відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна на: проживання дітей з нею, існування в [PERSON] в певні періоди заборгованості зі сплати аліментів, яка згідно з останніми відомостями державної виконавчої служби станом на 02.05.2024 року відсутня, то з огляду на встановлені положення ст. 70 СК України, самі по собі вказані обставини не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Крім того, не мають правового значення і доводи позивача про те, що лише вона самостійно здійснює утримання нежитлового приміщення, сплачує комунальні послуги, оскільки такі обставини не є предметом доказування в указаній справі та не впливають на наявність правових підстав для відступу від засади рівності часток подружжя. Водночас, в такому випадку позивач, як співвласник, вправі заявити відповідні вимоги до [PERSON] , як іншого співвласника, про відшкодування частини здійснених витрат. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивачем також не доведено. До того ж, у разі подальшої несплати відповідачем аліментів і існування заборгованості, позивач не позбавлена можливості у порядку ст. 190 СК України укласти договір про припинення права на аліменти для дітей в зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, а в разі незгоди з розміром аліментів чи не покриття першочергових потреб дітей, [PERSON] не позбавлена права звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів або подавши позов про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Саме до цього зводяться висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15.11.2023 року в справі № 521/11825/20. Щодо заявлених вимог сторонами про поділ:автомобіля марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та апартаментів, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , то вказане майно відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Відповідно до ч. 1-2ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі ст. 364 ЦК України. Враховуючи висловлену позицію кожним з подружжя щодо варіантів поділу вказаного транспортного засобу, за якою в цій частині сторони виходили з презумпції рівності часток, при цьому, позивач, яка постійно проживає за кордоном не претендує на цей транспортний засіб, що знаходиться в постійному користуванні відповідача, який, в свою чергу, змінив позицію щодо доцільності залишення у його приватній власності спірного автомобіля через неможливість внести попередньо вартість частки майна на депозитний рахунок суду та компенсувати, тим самим [PERSON] належну їй частку, суд вважає, ефективним та таким, що буде виправдовувати цілі, які кожен із сторін ставить перед судом, в порядку поділу майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . При цьому, з метою забезпечення рівності часток обох з подружжя під час поділу спільного майна, суд вважає правильним збільшити частку позивача в апартаментах, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за рахунок вартості отриманої [PERSON] у власність 1/2 частки належного позивачу рухомого майна, про що не заперечувала і сама [PERSON] . Щодо визначення грошової вартості транспортного засобу, то суд в цьому випадку виходить із наданого відповідачем висновку про вартість майна № 3030/24-2 від 03.05.2024 року, згідно з яким ринкова вартість автомобіля марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , становить 656 671,00 грн, оскільки позивачем вказано орієнтовну ринкову вартість транспортного засобу з огляду лише на розміщені оголошення про продаж інших автомобілів аналогічної марки та моделі, однак за змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно з ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них у апартаментах, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Що ж стосується посилань позивача на те, що 48/100 частки вказаного нерухомого майна є його особистою власністю, оскільки придбані за його особисті кошти в розмірі 1 070 080,00 грн, отримані внаслідок відчуження частки у нерухомому майні, набутому ним в порядку приватизації та спадкування, то відповідач не надав суду підтвердження того, що 28.02.2020 року він продав частку в нерухомому майні, яке є його особистою приватною власністю за вказаною вище сумою та більше ніж через рік (кінець березня 2021 року) вклав саме ці грошові кошти в придбання апартаментів, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Самі по собі обставини укладення відповідачем договорів надання банківської послуги (індивідуального сейфа)не доводять факту поміщення [PERSON] конкретної суми грошових коштів до скриньки, а за змістом п. 12. вказаних договорів робота із вмістом скриньки клієнтом здійснюється самостійно. Так само, як і відмітки про відкриття відповідачем індивідуальних сейфів також не підтверджують, що саме у ці дні та у який з них конкретно, вказана сума коштів відповідачем безпосередньо поміщалася чи забиралася з відповідної скриньки, при цьому п. 12. Договорів надання банківської послуги (індивідуального сейфа) також визначено, що опис і оцінка майна клієнта, що розміщується в сейфі, банком не проводиться. Тобто, АТ «РВС Банк» не приймав від позивача конкретні документи та цінності на зберігання за описом, а тільки надав позивачу в тимчасове платне користування (оренду) конкретно визначений сейф в приміщенні сховища банку. За викладених обставин, суду не надано належних і допустимих доказів, що частка в спірному нерухомому майні придбана відповідачем саме за його особисті кошти, а також з підстав, викладених вище, не встановлено жодних інших обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя за наведених мотивів стороною позивача, в зв`язку із чим, суд вважає, що частки в апартаментах, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] дружини та чоловіка є рівними. Поряд із цим, судом береться до уваги наданий саме відповідачем і виконаний на його замовлення висновок про вартість майна № 3030/24-1 від 03.05.2024 року, дата оцінки 30.04.2024 року, відповідно до якого ринкова вартість спірного нежитлового приміщення становить 3 034 700,00 грн, адже оцінювачем для проведення оцінки майна використовувалися три різні методи: витратний, дохідний та порівняльний, а також мало місце ознайомлення з об`єктом, про що свідчать додані до висновку фотографії об`єкта оцінки, до того ж вартість майна, що підлягає поділу, визначається саме, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Що ж стосується наданого [PERSON] та виконаного на її замовлення звіту про оцінку майна, виконаного 07.07.2023 року ТОВ «Ленд Бізнес Консалт», то суд вважає його неналежним і недопустимим доказом, оскільки для визначення ринкової вартості оцінювачем використовувався лише один методичний підхід - порівняльний, при цьому він не містить підтверджень щодо дотримання процедури оцінки, зокрема етапу 2 процедури оцінки - натурного обстеження об`єкта оцінки, проведення фотофіксації. Отже, суд, з огляду на правила рівності часток подружжя в спільному майні, зазначає, що грошовий еквівалент 1/2 частки апартаментів, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належить кожному із подружжя становить по 1 517 350,00 грн (3 034 700,00 грн - ринкова вартість нерухомого майна згідно із висновком експерта № 3030/24-1 від 03.05.2024 року/2). Поряд із цим, враховуючи 1/2 частку позивача у ринковій вартості автомобіля марки Mitsubishі, модель Outlander, 2017 року випуску, номер кузова/шасі [NUMBER] , що становить 328 335,50 грн (656 671,00 грн - ринкова вартість транспортного засобу згідно з висновком експерта № 3030/24-2 від 03.05.2024 року), яка перейшла у власність [PERSON] , суд розподіляє частки сторін у вказаному нежитловому приміщенні наступним чином: 1) 3 034 700,00 грн - ринкова вартість апартаментів/100 %=30 347,00 грн - грошовий еквівалент 1 %, тобто вартість 1/100 частки апартаментів, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; 2) 1 517 350,00 грн - ринкова вартість 1/2 частки апартаментів +328 335,50 грн - ринкова вартість 1/2 частки автомобіля = 1 845 685,50 грн (грошовий вираз частки позивача в нерухомому майні)/30 347,00 грн - грошовий еквівалент 1 %, тобто вартість 1/100 частки апартаментів = 60,81 %=61/100 (округлення до найближчого цілого) - частка [PERSON] у праві власності апартаментів, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; 3) 1 517 350,00 грн - ринкова вартість 1/2 частки апартаментів - 328 335,50 грн - ринкова вартість 1/2 частки автомобіля = 1 189014,50 грн (грошовий вираз частки відповідача в нерухомому майні)/30 347,00 грн - грошовий еквівалент 1 %, тобто вартість 1/100 частки апартаментів = 39,18 %=39/100 (округлення до найближчого цілого) - частка [PERSON] у праві власності апартаментів, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; Таким чином, частка [PERSON] в праві власності на спірне нежитлове приміщення підлягає зменшенню на вартість отриманої у власність частки позивача в транспортному засобі, тобто становить 39/100, а частка позивача в апартаментах, загальною площею 59 кв. м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] збільшується за рахунок переданого у власність відповідача вказаного рухомого майна, та становить відповідно 61/100. Тому, суд задовольняє в цій частині позовні вимоги первісного та зустрічного позовів частково. Що ж стосується заявлених у зустрічній позовній заяві вимог про визнання спільними сумісними зобов`язаннями сторін грошових зобов`язань за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року, здійснення поділ в рівних частках вказаних грошових зобов`язань та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування 1/2 частки виконаного ним зобов`язання за цим кредитним договором, то суд зазначає, що борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (п.п. 23,24 Пленум Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами ст. 544 ЦК. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 712/6574/16-ц. Судом встановлено, що [PERSON] не здійснив повне погашення заборгованості за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року,за яким [PERSON] зобов`язалася нести солідарну відповідальність згідно з укладеним 26.03.2021 року між нею та АТ «Правекс Банк» договором поруки № 065RPUA210850001, що прямо передбачає, що зобов`язання відповідача щодо повернення кредитних коштів є належним чином та повністю виконаним лише після сплати ним грошових коштів в повному обсязі. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення з позивача компенсації за часткове погашення солідарного зобов`язання за кредитним договором у розмірі 124 340,28 грн задоволенню не підлягають в зв`язку з їх необґрунтованістю. При цьому, з огляду на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.01.2024 року в справі № 523/14489/15-ц, суд вважає заявлені вимоги [PERSON] про визнання спільними сумісними зобов`язаннями сторін грошових зобов`язань за кредитним договором № 065RPUA210850001 від 26.03.2021 року та здійснення їх поділу в рівних частках є неефективно обраним способом захисту. З аналогічних підстав суд відмовляє у задоволенні вимог зустрічного позову про визнання спільними сумісними зобов`язаннями сторін боргових зобов`язань за ремонтними роботами, які виконані ФОП [PERSON] в приміщенні № 16 за адресою: [ADDRESS] та здійснення їх поділу, адже такі не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя. При цьому, підтвердження про здійснення відповідачем оплати та понесення витрат на ремонтні роботи, які виконані ФОП [PERSON] спільному нежитловому приміщенні суду не надано, та вимог про стягнення частки компенсації вартості виконаних робіт не заявлено, однак саме такий спосіб захисту захищає та відновлює в результаті його порушене право, а не той спосіб, який обрано [PERSON] в даному випадку. За викладених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів. У разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Слід розуміти, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами у тому випадку, коли недотримано вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання робіт; обсягом наданих послуг; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підставі п. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладену більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи зазначені правові норми, суд дійшов висновку про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] різниці сплаченого судового збору в розмірі 6 823,44 грн, оскільки як вбачається, позивач сплатила 15 140,00 грн судового збору, а відповідач сплатив загальну суму 18 773,20 грн судового збору, при цьому з урахуванням часткового задоволених вимог первісного позову з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню пропорційно 3 270,24 грн, а із [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до часткового задоволення вимог зустрічного позову 10 093,68 грн. Крім того, стороною позивача заявлено про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 40 000,00 грн. На підтвердження чого надає копію договору про надання правової допомоги № 24/07 від 24.07.2023 року, протокол № 1 погодження договірної ціни до договору про надання правової допомоги № 24/07 від 24.07.2023 року, в якому сторони домовились, що розмір винагороди становить 40 000,00 грн та акт виконаних робіт із вказаним в ньому детальним їх описом. Враховуючи зазначене, суд вважає, що заявником документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу. З урахуванням складності справи та виконаних робіт, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 12 000,00 грн витрат, понесених на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial