Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

23.12.2024 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , у якій позивач просила: - визначити, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру по [ADDRESS] становила 1/2 частину; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку квартиру по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . 03.03.2025 від позивача [PERSON] надійшла заява про зміну предмету позову в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Позивач у цій заяві зазначала, що вважає за необхідне змінити предмет позову шляхом доповнення позовних вимог вимогою про визначення частки померлої [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У обґрунтування позову [PERSON] зазначала, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та у вигляді 1/4 частки в праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не залишила. Спадкоємці за законом першої черги після смерті [PERSON] , своєчасно, в межах встановленого законом шестимісячного строку звернулися до нотаріуса з відповідними заявами. А саме, мати [PERSON] баба позивача [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь позивача. Брат позивача [PERSON] відмовився від спадщини на користь їх батька [PERSON] . Таким чином, спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняли позивач та її батько [PERSON] . 27.09.2018 [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, набутому у зареєстрованому шлюбі. Однак за життя не зміг отримати таке свідоцтво. [INFO] [PERSON] помер. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Якушевої О.І. від 22.03.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] . Підставою відмови нотаріус зазначила: - що неможливо врахувати чи має право чоловік померлої [PERSON] право на частку у спільному майні подружжя, яке складається з квартири за адресою: [ADDRESS] ; - відсутність правовстановлюючого документу на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Вказувала, що іншим способом, аніж в судовому порядку реалізувати свої спадкові права позивач не має можливості, посилаючись на викладене, просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 30.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.04.2025 задоволено заяву позивача про зміну предмету позову у цивільній справі, прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову в редакції, що надійшла до суду 03.03.2025. Ухвалою суду від 21.05.2025 за клопотанням позивача з Державного нотаріального архіву Миколаївської області витребувані копії спадкових справ, заведених після смерті її батьків позивача [PERSON] , померлої [INFO] , та [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті. 05.07.2025 на адресу суду надійшли витребувані копії спадкових справ. Сторони та третя особа у судове засідання 04.09.2025 не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені своєчасно і належним чином. Позивач та третя особа [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач Миколаївська міська рада відзив на позовну заяву не подавав, натомість від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 3 ст. 1261 ЦК України). За правилами ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкування за заповітом чи за законом, в тому числі і обов`язкової частки є правом, а не обов`язком спадкоємця. У зв`язку з чим, такі особи мають реалізувати своє право шляхом здійснення визначених законом дій щодо прийняття спадщини, та, відповідно, або можуть відмовитися від реалізації нього, в тому числі не вчиненням дій, направлених на прийняття спадщини у визначеному законом порядку. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що суди при розгляді справ цієї категорії мають звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що 27.08.1983 Новоіванівською сільською радою Баштанського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , складено актовий запис № 6 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] у м. Миколаєві померла [PERSON] (а. с. 17). Після її смерті відкрилася спадщина. За життя спадкодавець заповіт не складала. 25.06.2018 приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Якушева О.І. відкрила спадкову справу № 57/2018, реєстровий № 62620399, після смерті [PERSON] . Викладене підтверджується відповідними витягами зі Спадкового реєстру (а. с. 90-92). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] (а. с. 18-19), син [PERSON] (а. с. 37) та мати [PERSON] . З огляду на матеріали спадкової справи, спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] . Син спадкодавця [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь батька [PERSON] , а мати спадкодавці [PERSON] на користь онуки позивача [PERSON] . 27.09.2018 [PERSON] також подав заяву про власність у спільному майні подружжя, набутому під час зареєстрованого шлюбу, а саме квартирі за адресою [ADDRESS] . Вказану квартиру [PERSON] придбала у [PERSON] на підставі договору № 5260 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 17.12.2001 на товарній біржі «Нерухомість-Південь». Право власності на вказане майно за [PERSON] зареєстроване 03.01.2002 у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації та записане у книзі 183 за № 4794 (а. с. 25, 39). [INFO] [PERSON] помер у м. Миколаєві (а. с. 38). Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Якушевої О.І. від 22.03.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] . Підставою відмови нотаріус зазначила: - що неможливо врахувати чи має право чоловік померлої [PERSON] право на частку у спільному майні подружжя, яке складається з квартири за адресою: [ADDRESS] ; - відсутність правовстановлюючого документу на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог [PERSON] про визначення розміру частки померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру по [ADDRESS] судом встановлено таке. Перебуваючи у шлюбі зі [PERSON] , [PERSON] 17.12.2001 уклала договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого придбала у [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] . Вказаний договір № 5260 був укладений на товарній біржі «Нерухомість-Південь», а право власності на вказане майно за [PERSON] зареєстроване 03.01.2002 у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації та записане у книзі 183 за № 4794. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 5 ЦК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VII Прикінцевих положень СК України, правовий статус майна, щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Згідно зі ст. 22 КпШС (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. Згідно зі ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. При видачі свідоцтва нотаріус перевіряє факт належності майна подружжю на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п. 4.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 при оформленні спадщини за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і має право на частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Таким чином, зважаючи на те що квартира, яка є спадковим майном, придбана спадкодавцем під час перебування у шлюбі, тому вона вважається спільною сумісною власністю подружжя, а частки кожного з подружжя у цьому нерухомому майні є рівними, тобто [PERSON] за життя належало 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене, саме на 1/2 частку вказаної квартири відкрилася спадщина після смерті [PERSON] . Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , у рівних частках, на момент відкриття спадкової справи № 57/2018 були чоловік спадкодавця [PERSON] та дочка [PERSON] . З огляду на правило рівності часток у спадщині кожного із спадкоємцев за законом, встановлене ч. 1 ст. 1267 ЦК України, вони успадкували по 1/4 частці вказаної квартири. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.08.2001 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, по кожному, належить квартира за адресою [ADDRESS] . Право власності на вказане майно за співвласниками зареєстроване у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації та записане у книзі 100 за № 6715. Згідно з п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі оригіналів правовстановлюючих документів. У силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або ними оспорюється (пункт 37 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Отже, у разі втрати, пошкодження або відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця, та неможливістю у зв`язку з цим отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, права спадкоємців можуть бути захищені в судовому порядку у спосіб, визначений ст. 392 ЦК України. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази іншого, суд вважає доведеним, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частку у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , у рівних частках, на момент відкриття спадкової справи № 57/2018 були чоловік спадкодавці [PERSON] та дочка спадкодавиці [PERSON] . З огляду на правило рівності часток у спадщині кожного із спадкоємцев за законом, встановлене ч. 1 ст. 1267 ЦК України, вони успадкували по 1/8 частці вказаної квартири. Позивач своєчасно прийняла після смерті своєї матері [PERSON] спадщину за законом, до складу якої входить нерухоме майно, яке на час відкриття спадщини дійсно належало спадкодавцю на праві власності і це право не припинилося внаслідок її смерті. Спадкоємці які мають право на обов`язкову частку у спадщині відсутні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визнання за позивачем права власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частину квартири за адресою [ADDRESS] , та на 1/8 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , не порушить прав інших осіб, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визначення часток спадкодавця у праві власності на нерухоме майно, яке є спадковим, суд дійшов такого висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2023 у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України). З огляду на викладене, вимоги позивача в частині визначення часток померлої [PERSON] у праві спільної власності подружжя на квартиру по [ADDRESS] та у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , не можуть бути задоволені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачено при зверненні з позовом. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Outcome: partial