Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

у вересні 2024 року [PERSON] звернулася до Машівського районного суду Полтавської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.05.2023 року, але у зв`язку з тим, що сімейні відносини у них не склалися, з квітня 2024 року вони стали проживати окремо та у липні 2024 року позивачка звернулася також до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка покликається на те, що за період перебування у шлюбі ними з спільні кошти був придбаний житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок зареєстроване за відповідачем, а позивачка, як його дружина надавала згоду на укладення договору купівлі-продажу вказаного майна. Після того, як сторони стали окремо проживати вони не можуть дійти добровільної згоди щодо вирішення питання розподілу цього майна. За заявою власника вищевказаного житлового будинку [PERSON] відповідачем по справі було знято відповідачку з зареєстрованого місця проживання, без її відому. Позивачка вважає, що зважаючи на те, що майно було придбане сторонами в період шлюбу за спільні кошти, воно належить їм на праві спільної сумісної власності, як подружжю, а тому вона має намір поділити це майно. У зв`язку з наведеним в порядку поділу майна подружжя позивачка просить: 1) визнати за нею право власності на частку садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., сараями літ. Б, б, Г, Д, вбиральнею літ. В, погребом літ. г, колодязем питним №1, огорожею №2, ворота огорожі №3, огорожею №4; 2) визнати за нею право власності на частку земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 5323086604:04:001:0313, цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, позивачка просить судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою від 18.09.2024 року суддею Кравець С.В. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.35). За ухвалою суду від 10.10.2024 року було зупинено провадження у даній справі, до припинення перебування відповідача [PERSON] у Збройних Силах України (а.с.45). В подальшому, 11.11.2024 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було визначено для розгляду судді Косик С.М., у зв`язку з звільненням у відставку судді [PERSON] (а.с.50,51). 21.05.2025, 03.07.2025 суд поновив провадження у даній справі та призначив судове засідання (а.с.57,63). У судове засідання сторони не з`явилися вдруге, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендовані поштові конверти адресовані позивачці з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.70,71,77,78), розписка про отримання судової повістки відповідачем (а.с.60), також судова повістка для вручення відповідачу направлялася на адресу командира ВЧ [NUMBER] [INFO] , де він наразі проходить військову службу, у відповідь на що до суду повернулася копія розписки з відміткою про одержання 24.06.2025 року та 18.08.2025 року судової повістки відповідачем [PERSON] (а.с.79,80,96,97). 05.06.2025 року позивачка направила до суду пояснення по суті заявлених позовних вимог, у яких повідомила, що за рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 29.05.2025 року шлюб між сторонами розірвано, а тому питання про врегулювання спору про поділ спільного майна подружжя наразі не вирішений. Стверджує, що спільний житловий будинок та земельна ділянка були придбані у період перебування їх у шлюбі та за спільні кошти. Повідомила, що право власності на придбаний житловий будинок зареєстрований на відповідача. Після придбання житлового будинку, вони спільно проживали у ньому та організовували господарство, сімейний побут до квітня 2024 року. Також повідомила, що 27.05.2024 року за заявою відповідача та без її відому було знято з реєстрації місця проживання в цьому будинку. Спірне питання щодо поділу спільного майна у позасудовому порядку результату не дало, а тому з позицією відповідача щодо вчинення ним перешкод, шляхом позбавлення її права на спільне майно не погоджується, а тому вирішила звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Також зауважила, що якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. За вказаних обставин, позивачка просить задовольнити заявлені нею позовні вимоги, а також просить судовий розгляд даної справи провести без її участі за наявними у суду матеріалами справи (а.с.61,62). Відповідач причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 22.05.2023 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 22.05.2023 року (а.с.10). За повідомленням позивачки, рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 29.05.2025 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно з договором купівлі продажу від 27.06.2023 року відповідач [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5323086604:04:001:0313 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, місце розташування яких: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно п.3.6 даного договору зазначено, що даний договір укладається зі згоди дружини покупця [PERSON] , що викладено у її заяві та підпис її засвідчений приватним нотаріусом (а.с.12 на зв.). За довідкою, виданою приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Уразовської - Будігай В.В. №206/01-16 від 22.08.2024 року, нею 27.06.2023 року за реєстровим №659 засвідчено справжність підпису [PERSON] на заяві про згоду чоловікові [PERSON] на придбання та укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 5323086604:04:001:0313, з розташованим на ній житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,5000 га, кадастровий номер 5323086604:04:001:0025, розташовану у цьому ж населеному пункті (а.с.15). Власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] відповідач по справі, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №389812564 від 06.08.2024 року (а.с.14). Позивачка [PERSON] 27.05.2024 року була знята за заявою власника житла з зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , що підтверджується наданою випискою з домової книги №02 громадян, які проживають в с. Тимченківка Полтавського району Полтавської області №08-07/12/174 від 08.08.2024 року (а.с.16,17). [PERSON] відповідач по справі зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.34). Відповідно до частини 1 статі 16\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). У сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності права власності на майно подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23). У постановах Верховного Суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) та від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18 (провадження № 61-4114св20) зроблено висновки про те, що тлумачення статті 60\~СК\~України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначену презумпцію може бути спростовано й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що придбані у період шлюбу житловий будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, та відповідно підлягають розподілу між сторонами в рівних частинах відповідно до ч. 1ст. 70 СК України. Згідно зі ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивачки потрібно стягнути судовий збір сплачений останньою в розмірі 1\~189,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved