Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач звернувся\~до відповідача\~з позовною\~заявою,\~в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 84556 грн та моральну шкоду в сумі 20000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та відповідач при звільненні не провів із позивачем остаточний розрахунок та не виплатив нараховану позивачу заробітну плату. Крім того, позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилась у втраті нормальних життєвих зв`язків, а саме протягом тривалого часу позивач був позбавлений можливості отримувати належну заробітну плату, внаслідок чого був позбавлений можливості купувати собі речі та їжу. У зв`язку з неотриманням заробітної плати позивач не міг в повному обсязі забезпечити членів своєї сім`ї у предметах першої необхідності, не міг сплачувати за комунальні послуги та житло, внаслідок чого переніс моральні страждання. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 19 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 20 червня 2025 року відповідач отримав в електронному вигляді ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками до його електронного кабінету, проте будь-яких заяв по суті справи не подавав. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Позивач з 11 вересня 2006 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та 14 березня 2025 року позивача було звільнено згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.17-23). При звільненні з підприємства позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 84556 грн, в тому числі: за травень 2021 року 1609 грн; за червень 2021 року 1908 грн; за липень 2021 року 1711 грн; за серпень 2021 року 1787 грн; за вересень 2021 року 1928 грн; за жовтень 2021 року 1956 грн; за листопад 2021 року 1957 грн; за грудень 2021 року 2001 грн; за січень 2022 року 2084 грн; за лютий 2022 року 2087 грн; за квітень 2022 року 120 грн; за січень 2023 року 2130 грн; за лютий 2023 року 2138 грн; за березень 2023 року 2423 грн; за квітень 2023 року 2868 грн; за липень 2023 року 2863 грн; за серпень 2023 року 2492 грн; за вересень 2023 року 2814 грн; за грудень 2023 року 2823 грн; за січень 2024 року 3380 грн; за лютий 2024 року 3372 грн; за березень 2024 року 3373 грн; за квітень 2024 року 3375 грн; за травень 2024 року 3086 грн; за червень 2024 року 2842 грн; за грудень 2024 року 4348 грн; за лютий 2025 року 11274 грн, заробітна плата та остаточний розрахунок в місяці звільнення 9807 грн (а.с.16). Вирішуючи позовні вимоги судом враховується наступне. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець\~виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 84556 грн. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 84556 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 ЦК України). Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 682/1892/15-ц, відповідно до яких підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення підприємством трудових прав працівника, а саме невиплата всіх належних сум, що змусило докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, внаслідок чого в житті працівника відбулися вимушені зміни негативного характеру. Отже, суд виходить з того, що сам факт порушення прав позивача щодо невиплати всіх належних йому сум, свідчить про перенесені останнім моральні страждання, оскільки позивач об`єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 5000 гривень, а тому позовні вимоги слід в даній частині задовольнити частково. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем під час подання позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн (а.с.1). Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 757 грн (3028*5000/20000). За розгляд позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 84556 грн з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 14000 грн. На підтвердження понесених судових витрат суду надано (а.с.24-27): - копію Договору № 06062502/Б про надання правової допомоги/юридичних послуг від 06 червня 2025 року; - копію Акта приймання-передачі наданих послуг № 06062502Б до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 06062502Б, відповідно до якого виконавець надав юридичні послуги/правову допомогу, а саме підготовка проекту позовної заяви, та вартість послуг виконавця за цим актом складає 14000 грн; - копії платіжних інструкцій від 06 червня 2025 року на суму 5000 грн та від 09 червня 2025 року на суму 9000 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з 14000 грн до 4000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає\~стягненню сума\~судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4757 грн (757+4000).

Outcome: partial