Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Представником позивачки подано до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву, у якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над малолітньою [PERSON] та призначити опікуном її бабусю [PERSON] . Позов мотивує тим, що 05 грудня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 листопада 2023 року у цивільній справі №725/7153/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Мати малолітньої [PERSON] , [PERSON] , в травні 2023 року виїхала за кордон і з того часу ухиляється від обов`язку повноцінно утримувати дитину. [PERSON] не підтримує будь-якого зв`язку із своєю донькою, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не піклується належним чином про її фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє, будь-яких коштів, продуктів харчування, речей, засобів гігієни, ліків на утримання дитини з моменту переїзду за кордон також не надавала. В подальшому сповіщенням №8000 від 13 жовтня 2024 року матір [PERSON] [PERSON] повідомлено про те, що її син 29 вересня 2024 року зник безвісти, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України, під час виконання бойового завдання в районні населеного пункту Веселе Курської області російської федерації. У зв`язку із зазначеним малолітня [PERSON] , яка була повністю позбавлена материнського піклування (у зв`язку з самоусуненням [PERSON] від виконання своїх материнських обов`язків), фактично залишилася ще й без батьківської опіки. На даний момент малолітня [PERSON] проживає разом з бабусею та дідусем за адресою: [ADDRESS] та повністю перебуває на їх утриманні. Згідно з наказом Служби у справах дітей Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №16 від 22 листопада 2024 року «Про тимчасове влаштування дитини, залишеної без батьківського піклування» [PERSON] тимчасово влаштовано у сім`ю бабусі [PERSON] . Бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] є єдиними рідними людьми, що опікуються малолітньою [PERSON] , займаються її фізичним та духовним розвитком, забезпечують всім необхідним: їжею, одягом, ліками, іграшками, стежать за здоров`ям дитини, відводять на профілактичні огляди та щеплення, приводять та забирають онучку із садочку Вікнянського закладу дошкільної освіти. Таким чином, відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, не бере жодної участі в житті дитини. На даний час дитина проживає разом з позивачкою. Всі питання щодо виховання онучки вирішуються самостійно позивачкою. Саме вона забезпечує розвиток та виховання доньки відповідачки. Так, бабуся [PERSON] тривалий час опікується малолітньою [PERSON] , добросовісно виконує взяті на себе обов`язки з виховання та утримання внучки. [PERSON] є повнолітньою дієздатною особою і бажає здійснювати опіку над дитиною, з правовими наслідками встановлення опіки вона ознайомлена. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] . Дідусь не заперечує проти оформлення опіки над їхньою малолітньою внучкою. Вони проживають родиною в будинку [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання та виховання дитини. За місцем проживання [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони. Офіційно працевлаштована у товаристві з обмеженою відповідальністю «Новий розроблювач», має постійний дохід. Позивачка не має судимості, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та/або лікаря нарколога. Згідно з висновком про стан здоров`я від 27 травня 2025 року у [PERSON] відсутні будь-які хвороби, що перешкоджають їй бути опікуном. Інших осіб, які мають переважне право та бажання опікуватись дитиною, немає. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької від 16 червня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд в загальному порядку. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької від 15 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з зазначених підстав, просили його задовольнити. Надали пояснення, близькі за змістом до обґрунтувань позову. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про наявність поважної причини неявки до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився, хоча повідомлений про час, дату та місце його проведення у встановленому законом порядку, заяв чи клопотань до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивачку, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28.05.2021. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою [INFO] №100 від 02.09.2024 [PERSON] призвано до Збройних Сил України з 29.06.2024. Сповіщенням сім`ї №8000 від 13.10.2024 повідомлено про зникнення безвісти [PERSON] при захисті територіальної цілісності та державного суверенітету України, під час виконання бойового завдання 29.09.2024. Службою у справах дітей Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області 22.11.2024 видано наказ №16 про тимчасове влаштування дитини, залишеної без батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , у сім`ю бабусі [PERSON] . 18.12.2024 Вікнянським сільським головою складено висновок №16 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] . Цей висновок затверджено 20.12.2024 рішенням виконавчого комітету Вікнянської сільської ради №19/8. В інформації на запит №129 від 02.09.2024 зазначається, що дитина [PERSON] знаходиться під постійним наглядом лікаря-педіатра, до грудня 2023 року щомісячно з матір`ю приходила на профілактичні огляди, щеплення, а з січня 2024 року мати за медичною допомогою не зверталася, не цікавилася станом дитини та на телефонні дзвінки не відповідала. За медичною допомогою та на профілактичні огляди з дитиною з цього часу звертались батько, бабуся, тітка. Рекомендації лікаря виконувалися в повному обсязі, останній візит до лікаря-педіатра відбувався 13.08.2024 в супроводі бабусі та тітки. Довідка №231 від 18.10.2024 видана про те, що [PERSON] проживає без реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживають [PERSON] та [PERSON] . Довідка №28 від 21.10.2024 видана Вікнянським закладом дошкільної освіти про те, що дитина [PERSON] з 09.10.2024 відвідує даний заклад. Згідно з інформацією №29 від 21.10.2024 участь у вихованні [PERSON] цілком і повністю приймає її бабуся [PERSON] , яка влаштувала онуку до цього закладу, кожного дня приводить та забирає дівчинку із закладу дошкільної освіти, цікавиться життєдіяльністю дитини. Дівчинка відвідує заклад з 09.10.2024, проте [PERSON] жодного разу не приходила та не цікавиться життєдіяльністю доньки в садочку. В судовому засіданні свідок [PERSON] , який з 2015 року проживає в селі Брідок, за професією лікар, є сусідом сім`ї [PERSON] та [PERSON] , часто консультує їх та надає лікарську допомогу, в тому числі і їх внучці [PERSON] , яка проживає разом з ними, з 2021 року матір дитини в селі не бачив взагалі, дитину водять в садочок її бабуся та дідусь, дитини завжди доглянута, охайна, вже добре розмовляє, однак ніколи в своїх розмовах не згадує про свою матір. Свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки та дідусем [PERSON] суду повідомив, що мати дівчинки виїхала за кордон, а дитина залишилася з батьком, [PERSON] , проте коли сина мобілізували, внучка залишилася з ними, де проживає і досі. Мати дитини не телефонує, на дзвінки не відповідає, зі своєю свахою (матір`ю відповідачки) і він з дружиною, і внучка [PERSON] підтримують спілкування, повідомляли їй про те, що звернулися до суду з цим позовом, однак і після цього [PERSON] на зв`язок не вийшла. За вказаних обставин, діючи в інтересах дитини, позивач звернулася до суду з позовом за захистом порушеного права малолітньої дитини. Спірні правовідносини з приводу позбавлення батьківських прав, що виникли між сторонами у справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 13 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Згідно з ч. 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). Під час судового розгляду суд установив, що відповідач матеріально дитину не забезпечує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, підготовкою до самостійного життя, тобто свідомо ухиляється від виховання своєї дитини і свідомо нехтує своїми обов`язками, при цьому перешкод у спілкуванні з дочкою ніхто не створює. Належними доказами в повній мірі доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а також ту обставину, що така поведінка відповідача ставить під реальну загрозу фізичний, психологічний, моральний, духовний тощо розвиток дитини. За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання своєї дитини, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками і її поведінка є винною, оскільки, на думку суду, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків не унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Враховуючи зазначене у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дитини [PERSON] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини, і свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є підставою для позбавлення її батьківських прав. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, виконання своїх батьківських обов`язків, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо призначення позивача опікуном відносно малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Статтею 243 СК України передбачено перелік дітей, над якими встановлюється опіка, піклування. Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Положенням статті 244 СК України передбачено перелік осіб, які можуть бути опікуном, піклувальником дитини: опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Частиною 3, 4 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку/піклування над малолітньою/неповнолітньою особою якщо при розгляді справи буде встановлено що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Положеннями ст. 58-59 ЦК України передбачено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно з п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Пунктом 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Отже, призначення опікуна в даному випадку здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Всупереч вищезазначеним вимогам закону до позовної заяви не додано доказів того, що позивач зверталась з приводу цього питання до органу опіки та піклування. Службою у справах дітей Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області надано суду лише висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо її малолітньої доньки. Подання про призначення опікуна органом опіки та піклування до суду не подано. Таким чином, зважаючи на те, що у суду відсутнє подання органу опіки та піклування про встановлення опіки над [PERSON] , а системний аналіз вищевказаних норм вказує на те, що вирішення питань які стосуються встановлення опіки над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою є дискреційними повноваженнями органу опіки та піклування, то в задоволенні позову в частині встановлення опіки (піклування) необхідно відмовити.

Outcome: partial