Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточненим у подальшому до Акціонерного товариства «Укрпошта» (далі-АТ«Укрпошта»), посилаючись на те, що 12 травня 2011 року на підставі наказу №997-к від 04 травня 2011 року вона була прийнята на посаду оператора поштового зв`язку 1 класу у 98 відділення зв?язку поштамт-центру поштового зв?язку №1 ОДУДППЗ «Укрпошта». Зазначила, що 01 лютого 2021 року на підставі наказу 153-к від 12 січня 2021 року вона була звільнена з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв?язку з втратою довір?я при обслуговуванні матеріальних цінностей. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021 року по справі №522/4530/21 наказ 153-к від 12 січня 2021 року про її звільнення був визнаний незаконним та скасований. На підставі вказаного рішення її було поновлено на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу дільниці обробки та контролю первинної документації Одеського дирекції АТ «Укрпошта». 09 листопада 2021 року вона на адресу Одеської дирекції АТ «Укрпошта» поштою направила заяву від 08 листопада 2021 року про звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю. 25 листопада 2021 року на підставі наказу № 5169-к від 25 листопада 2021року її було звільнено з посади за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року по справі №522/59/22, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі №522/53/22 наказ № 5169-к від 25 листопада 2021року був визнаний незаконним та скасований. 02 серпня 2022 року наказом Одеської дирекції АТ «Укрпошта» №2398-к на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року по справі №522/59/22 було скасовано наказ № 5169-к від 25 листопада 2021року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року у справі №522/12345/23, яке було скасовано постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року її було поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток, починаючи з 16 червня 2023 року по 22 січня 2024 року у розмірі 86653,01 грн. Наказом АТ «Укрпошта» №5714 від 19 липня 2024 року її було поновлено на посаді оператора поштового зв?язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» з 26 листопада 2021 року. Зазначила, що 27 липня 2024 року вона надіслала до АТ «УКРПОШТА» заяву про звільнення з 29 липня 2024 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 К3пП України у зв?язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та заяву із вимогою виплатити їй заробітну плату, які були отримані відповідачем 30 липня 2024 року. Вказувала, що 27 липня 2024 року вона відразу передала на пошту - оператору поштового зв?язку заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 К3пП України у зв?язку з порушенням, невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а саме: не виплату середнього заробітку за період з 25 листопада 2021 року по 16 червня 2023 року та з 22 січня 2024 року по сьогоднішній день, а також за несвоєчасне поновлення її на роботі, так як наказ про звільнення від 25 листолпада 2021 року було визнано незаконним та скасовано ще рішенням Приморського районного суду від 27 червня 2022 року по справі № 522/59/22, яке набрало законної сили 14 лютого 2023 року. Стверджувала, що відповідачем до теперішнього часу так і не було їй виплачені вищевказані суми. Факт отримання 30 липня 2024 року вказаних заяв підтверджуються поштовим відправленням та повідомленням про вручення, накладною. 16 жовтня 2024 року наказом АТ «Укрпошта» за № 8313 від 15 жовтня 2024 року її було звільнено з посади оператора поштового зв?язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗаП України (за прогули без поважних причин), а саме за відсутність на роботі (робочому місці) без поважних причин протягом всього часу робочих днів 16 вересня 2024 року, 17 вересня 2024 року, 18 вересня 2024 року, 19 вересня 2024 року, 20 вересня 2024 року з виплатою грошової компенсації за 72 календарних дня невикористаної відпустки за період роботи з 26 листопада 2021 року по 16 жовтня 2024 року, в тому числі 64 календарних дні щорічної основної відпустки та 08 календарних днів щорічної додаткової відпустки за роботу з ненормованим робочим днем. Стверджувала, що вказана грошова компенсація так і не була їй виплачена. Зазначила, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення щодо її звільнення є те, що вона не надала письмові пояснення на лист АТ «Укрпошта» №1.03.001-25608 від 18 вересня 2024 року «Щодо надання письмових пояснень щодо поважності причин відсутності на роботі», відповідно до якого вона зобов?язана була протягом трьох робочих днів з дня отримання даного листа надати письмові пояснення про причини своєї відсутності на роботі за період з 01 по 20 вересня 2024 року включно, який був отриманий нею 06 жовтня 2024 року та залишений без відповіді. Вказувала, що 07 жовтня 2024 року нею було надіслано засобами поштовому зв?язку АТ «Укрпошта» письмові пояснення від 07 жовтня 2024 року у відповідь на лист АТ «Укрпошта» №1.03.001-25608 від 18 вересня 2024 року. Посилаючись на порушення своїх прав у зв`язку з незаконним звільненням, позивачка просила суд визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Укрпошта» №8313 від 15 жовтня 2024року; поновити її на посаді оператора поштового зв?язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» з 16 жовтня 2024 року; стягнути з АТ «Укрпошта» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 жовтня 2024 року по 25 червня 2025 року у розмірі 99899,33 грн.; стягнути з АТ «Укрпошта» на її користь усі понесені судові витрати, у тому числі, витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 27 500,00 грн. Ухвалою суду від 02 січня 2025 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.63-64). Ухвалою суду від 07 травня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду (а.с.207). Позивачка та її представник, діючий на підставі ордеру від 22 листопада 2024 року та договору про надання правничої (правової) допомоги від 24 жовтня 2024 року в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надали заперечення на письмові пояснення відповідача (а.с.16,17,54-56183-185,219-224). Представник відповідача, діючий на підставі довіреності від 19 червня 2024 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовти в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надав пісьмові пояснення на позов та на заперечення позивачки, в обгрунтування яких зазначив, що суть заявлених вимог позивачки зводиться до того, що вона має право на власний розсуд не виходити на роботу, а АТ «Укрпошта» за цей період повинна зберігати за нею середній заробіток. Своє право не виходити на роботу зі збереженням середнього заробітку, позивачка обґрунтовує не згодою з рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27 червня 2022 у справі № 522/59/22, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, та постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 у справі № 522/12345/23. Позивачка вважає своє звільнення незаконним з тієї підстави, що АТ «Укрпошта» при застосуванні до неї догани, не дочекалось поданих нею пояснень. За таких обставин, АТ «Укрпошта» вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на законі, та подані з метою безпідставного збагачення. Вважає, що обставини на які посилається позивачка у своєму позові, вже встановлені судовими рішеннями, та не підлягають повторному встановленню при розгляді даної справи. Вказував, що судовими рішеннями були встановлені наступні обставини, а саме 12 травня 2011 року позивачка була прийнята на роботу оператора поштового зв`язку 1 класу 98 відділення зв`язку поштамт-центру поштового зв`язку № 1 ОДУДППЗ «Укрпошта». 01 лютого 2021 року наказом № 153 - к від 12 січня 2021 року позивачку було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу дільниці обробки та контрою первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» на підставі п.2 ст.41 КЗпП України. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021року у справі № 522/4530/21 позивачку було поновлено на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу дільниці обробки та контрою первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта». 09 листопада 2021 року на адресу Одеської дирекції AT «Укрпошта» від позивачки поштою надійшла заява від 08 листопада 2021 року про звільнення її за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. 25 листопада 2021 року Одеською дирекцією AT «Укрпошта» було видано наказ № 5169-к про припинення трудового договору (контракту), яким було звільнено позивачку з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта», причина звільнення - ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, підстава звільнення - заява працівника, про що до трудової книжки позивачки 25 листопада 2021 року було зроблено відповідний запис № 44. 04 січня 2021 року позивачка звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до АТ «Укрпошта» в особі Одеської дирекції про визнання незаконним та скасувати наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 5169-К від 25 листопада 2021 року, яким її було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням; про зміну причини формулювання звільнення позивачки із «звільнити за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням», - на «звільнити за власним бажанням внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, ч. 3 ст. 38 КЗпП України»; про стягнення з АТ «Укрпошта» на користь позивачки вихідної допомоги в розмірі 33 943, 71 грн., середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги в розмірі 11 590, 53 грн., компенсацію моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №5169-к від 25 листопада 2021 року, яким позивачку було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 02 серпня 2022 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022року наказом Одеської дирекції АТ «Укрпошта» було скасовано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 5169/К від 25 листопада 2021року. Стверджував, що позивачка в період з 02 серпня 2021 року (дати звільнення) до 14 лютого 2023 року (дати набрання чинності рішення Приморського районного суду м. Одеса від 27 червня 2022 року у справі № 522/59/22 яким їй було відмовлено в зміні причин формулювання звільнення) на робочому місці була відсутня, та до виконання трудових обов`язків не приступала. Враховуючи відсутність позивачки на роботі, заробітна плата після 25 листопада 2021 року до 15 червня 2023 року не нараховувалась. Зазначив, що після набрання законної сили рішення Приморського районного суду м. Одеса від 27 червня 2022 року у справі № 522/59/22, яким позивачці було відмовлено в задоволенні позовної вимоги про зміну причин формулювання звільнення, на адресу Одеської дирекції АТ «Укрпошта» надійшов лист представника позивачки від 29 березня 2023 р. № 1-1/29.03/23 з проханням виконати добровільно рішення Приморського районного суду м. Одеса від 27 червня 2022 року, в якому була зазначена резолютивна частина рішення. 15 червня 2023 року позивачка звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до АТ «Укрпошта» в особі Одеської дирекції про поновлення її на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року; стягнення з АТ «Укрпошта» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2021 року по 22 січня 2024 року у сумі 221 875,86 грн. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року у справі №522/12345/23 в задоволенні позову було відмовлено, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Постановою Одеського апеляційного суду у справі № 522/12345/23 від 13 червня 2024 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року у справі № 522/12345/23 було скасовано, та ухвалено нове, яким було частково задоволені позовні вимоги позивачки, а саме в частині поновлення позивачці на роботі, та стягнуто середній заробіток починаючи з 16 червня 2023 року по 22 січня 2024 року (дату ухвалення рішення) в розмірі 86 653,01 грн. При винесені постанови від 13 червня 2024 року у справі № 522/12345/23, колегія суддів Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 р. зазначила, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №5169-к від 25 листопада 2021 року, яким позивачку було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниціокуобробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року, на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Отже, у вказаній справі було встановлено, що відповідачем самовільно змінено підстави звільнення, у зв`язку із чим наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 5169-к від 25 листопада 2021 року підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з ухваленням рішенням про скасування наказу про звільнення позивачки із займаної нею посади, АТ «Укрпошта» повинно було поновити останню на роботі. Крім того, колегія суддів не погоджувалась із заявленою кількістю робочих днів вимушеного прогулу, зазначеного позивачкою у заяві про збільшення позовних вимог за період з 25 листопада 2021 року по 22 січня 2024 року, оскільки виходячи із позиції ВП Верховного Суду викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Колегія суддів вважала, що вказаний період необхідно обраховувати з моменту звернення до суду із позовом про поновлення на роботі, тобто з 16 червня 2023 року (за період розгляду спору). З огляду на вказане, кількість робочих днів вимушеного прогулу з 16 червня 2023 року по 22 січня 2024 року складає - 157 робочих днів. Отже, середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, складає 86 653,01 грн.(551,93 грн. х 157 робочих днів), який був визначений без відрахування податку на доходи фізичних осіб і інших загальнообов`язкових платежів, суми яких підлягають утриманню при виплаті вказаної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вищевказані обставини, не підлягають доказуванню при розгляді судом даної справи. На виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 522/12345/23, яка була оприлюднена 17 липня 2024 року відповідачем було видало наказ № 5714 «По особовому складу (щодо поновлення на роботі [PERSON] та виплату середнього заробітку), яким позивачку було поновлено на роботі та виплачено середній заробіток, а також повідомлено про необхідність прибути на робоче місце для виконання трудових обов`язків. Позивачка своїм правом на припинення трудового договору за власним бажанням на під час розгляду справи № 522/12345/23 не скористалась, отже повинна була прибути на роботу, приступити до виконання трудових обов`язків, але вчинила прогули, у зв`язку з чим її було звільнено за п. 4 ч. 1 статті 40 КЗпП України, за вчинення прогулу без поважних причин. 19 липня 2024 року АТ «Укрпошта» на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 522/12345/23 видало наказ № 5714 «По особовому складу (щодо поновлення на роботі [PERSON] та виплату середнього заробітку)», за п.1 якого позивачку було поновлено на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з 26 листопада 2021 з посадовим окладом 7035,0 грн. Листом від 20 липня 2024 року АТ «Укрпошта» направило на адресу позивачки копію наказу № 5714, та повідомила останню про те, що вона повинна вийти на роботу наступного робочого дня, за днем отримання наказу № 5714, за адресою та графіком роботи зазначеними в п. 3 Наказу № 5714. 26 липня 2024 року позивачка під розписку отримала вказаний лист від 20 липня 2024 року разом з копією наказу № 5714 та повинна була приступити до роботи 29 липня 2024 року. 29 липня 2024 року позивачка на робоче місце не прибула, та до виконання трудових обов`язків не приступила. 31 липня 2024 року АТ «Укрпошта» направила на адресу позивачки лист від 31 липня 2024 року №888.1.03.001.115.-20504-24 «Щодо надання письмових пояснень щодо поважності причин відсутності на роботі» та звернулась до [PERSON] щодо її відсутності на роботі з невідомих для Товариства - роботодавця причин 29 липня 2024 року та 30 липня 2024 року, наступного змісту «Відповідно до наказу АТ «Укрпошта» від 19 липня 2024 № 5714, яким Вас поновлено на роботі на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 522/12345/23 та який Вами був отриманий поштою 26 липня 2024 року, Ви повинні були приступити до роботи з наступного робочого дня з дня отримання та ознайомлення з даним наказом. Тобто 29 липня 2024 року для Вас мав бути першим робочим днем. Проте на роботу 29 липня 2024 року та 30 липня 2024 року Ви не вийшли, про причини своєї неявки роботодавця Ви не повідомили, на телефонні дзвінки не відповідаєте, що є грубим порушенням трудової дисципліни. Ваша відсутність на роботі зафіксована Актами про відсутність працівника на роботі (робочому місці) та підтверджена табелем обліку використання робочого часу. В особистому електронному кабінеті роботодавця - АТ «Укрпошта» на вебпорталі Електронних послуг Пенсійного фонду України не зафіксовано формування щодо Вас електронних листків непрацездатності в ці дні. У зв`язку з цим, АТ «Укрпошта» вимагає від Вас в строк протягом двох робочих днів з дня отримання даного листа надати/надіслати письмові пояснення про причини Вашої відсутності на роботі 29 липня 2024року та 30 липня 2024року і докази їх поважності до відділу сервісного обслуговування персоналу Одеського регіону АТ «Укрпошта» за адресою: м. Одеса, вул. Садова, 10, каб. 205, режим роботи: понеділок - п`ятниця 08:30-17:30, п`ятниця - 08:30- 16:15, перерва з 13:00 до 13:45, номер мобільного телефону працівника, який здійснює кадровий супровід [PERSON] телефон: [NUMBER] . Також Ви можете додатково, до вище зазначеного способу комунікації, продублювати Ваші письмові пояснення на e-mail: ukrposhta@ukrposhta.ua. В разі не отримання АТ «Укрпошта» від Вас у строк протягом двох робочих днів з дня отримання даного листа письмових пояснень з доказами (документами) поважності причин Вашої відсутності на роботі, АТ «Укрпошта» вважатиме що Ви відмовились від їх надання. Звертаємо Вашу вагу, що нормою пункту 4 ч.1 статті 40, статті 147 передбачено право роботодавця застосувати до порушника трудової дисципліни захід дисциплінарного стягнення - звільнення з підстав відсутності працівника на роботі без поважних причин - прогул». Письмові пояснення з доказами поважності причин відсутності на роботі 29 липня 2024 року та 30 липня 2024 року позивачка не надала. 02 серпня 2024 року на адресу АТ «Укрпошта» надійшло дві заяви позивачки, а саме: заява від 27 липня 2024 року № б/н з проханням виплатити середню заробітну плату за період з 16 червня 2021 року та з 22 січня 2024року та по сьогоднішній день; заява від 02 серпня 2024 року № б/н з проханням, звільнити за власним бажанням на підставі ч. 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, яке виразилось у наступному: не виплата середньої заробітної плати за період з 16 червня 2021 року та з 22 січня 2024 року та по сьогоднішній день; не своєчасне поновлення роботі, так як наказ про звільнення від 25 листопада 2021 року було визнано незаконним та скасовано ще рішенням Приморського районного суду від 27 червня 2021 року по справі № 522/59/22, яке набрало законної сили 14 лютого 2023 року. Стверджував, що вказані заяви від 27 липня 2024 року № б/н та від 02 серпня 2024 року № б/н не направлялись на адресу АТ «Укрпошта» саме поштовим відправленням, як про це зазначає в позові позивачка. Додані до позовної заяви, непоіменовані листки з написом Кур`єрська служба доставкита печаткою ТОВ «Двадцять п`ять годин», ніякого відношення до поштових послуг, порядок надання яких врегульовано Законом України «Про поштовий зв`язок», Правилами надання послуг поштового зв`язку затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року, не мають (обґрунтування наведене в п. 3 даних письмових пояснень). Листом №1.03.001.-21215-24 від 07 серпня 24 року АТ «Укрпошта» повідомила позивачку про відмову в задоволенні викладених в заявах від 27 липня 2024 року № б/н та від 02 серпня 2024 р. № б/н вимогах, зазначивши наступне: постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 рокуу справі № 522/12345/23 Вас було поновлено на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу дільниця обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта», та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 16 червня 2023 року по 22 січня 2024р. в розмірі 86 653, 01 грн. з утриманням з цієї суми при її виплаті установлених законодавством податків та зборів. В мотивувальній частині постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі № 522/12345/23, надано правову оцінку обставинам встановленим рішенням Приморського районного суду м. Одеса, вирішено питання, щодо стягнення середнього заробітку у відповідності до вимог ч. 2 статті 235 КЗпП України, та враховано розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця шляхом зменшення заявленої кількості робочих днів вимушеного прогулу за період з 25 листопада 2021 року по 22 січня 2024 року, до 157 днів за період 16 червня 2023 року. АТ «Укрпошта» після отримання повного тексту постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 у справі № 522/12345/23 (дата отримання 16.07.2024р.), в добровільному порядку його виконало, шляхом видачі наказу № 5714 від 19 липня 2024року про поновлення Вас на роботі, та 22 липня 2024 року сплатило на Вашу користь середній заробіток, а також утримало при його виплаті установлені законодавством податки та збори. Наказ № 5714 від 19 липня 2024 р. про поновлення Вас на роботі, був отриманий Вами 26.07.20204 р. особисто. Тобто, прохання викладені в заяві від 27 липня 2024 року № б/н та від 02 серпня 2024 року № б/н 1 були вирішені Одеським апеляційним судом при ухваленні постанови по справі № 522/12345/23, яка на дату складання Вами вказаних заяв була виконана АТ «Укрпошта» в добровільному порядку. З урахуванням вищевикладеного, прохання викладені в заявах не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, не пізніше наступного дня з дати отримання даного листа, АТ «Укрпошта» вимагає надати письмові пояснення про причини Вашої відсутності на роботі з 29.07.2024р. з відповідними підтвердними документами. Також інформуємо, що у випадку ненадання письмових пояснень з доказами (документами) поважності причин Вашої відсутності на роботі, АТ «Укрпошта» вважатиме, що Ви відмовились від їх надання, та повідомляє, що Вас може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності, передбаченої чинним законодавством. Лист АТ «Укрпошта» №1.03.001.-21215-24 від 07 серпня 24року був отриманий позивачкою 09 серпня 2024року. Зазначив, що позивачка має право оскаржити вказану відмову АТ «Укрпошта» в судовому порядку, проте вказане оскарження не наділяє позивачку правом вчиняти на роботі прогули. Станом на дату подання письмових пояснень, позивачка не оскаржувала відмову АТ «Укрпошта» в судовому порядку. Вказував, що листом №1.03.001.-25608-24 від 18 вересня 2024 року АТ «Укрпошта» в третій раз звернулась до позивачки з вимогою надати письмові пояснення щодо відсутності її на роботі з невідомих для роботодавця причин в період з 12 по 31 серпня 2024 року та з 01 по 20 вересня 2024 року включно, та вказало, що її відсутність на роботі зафіксована Актами про відсутність працівника на роботі (робочому місці) та підтверджена табелем обліку використання робочого часу. Крім того, в особистому електронному кабінеті АТ «Укрпошта» на вебпорталі Електронних послуг Пенсійного фонду України не зафіксовано формування щодо позивачки електронних листків непрацездатності в ці дні, тому останній необхідно в строк протягом трьох робочих днів з дня отримання даного листа надати/надіслати на ім`я Генерального директора АТ «Укрпошта» письмові пояснення про причини її відсутності на роботі в період з 12 по 31 серпня 2024 року та з 01 по 20 вересня 2024 року включно з доказами (відповідними документами) поважності таких причин. В разі не отримання АТ «Укрпошта» в строк протягом трьох робочих днів з дня отримання даного листа, письмових пояснень позивачки з доказами (документами) поважності причин її відсутності на роботі, вважатиме що вона відмовилась від їх надання. Лист АТ «Укрпошта» був отриманий [PERSON] 06 жовтня 2024 року під підпис та залишений нею без відповіді, про що був складений акт від 10 жовтня 2024року . У зв`язку з численним ігноруванням позивачкою правил трудової дисципліни, наказом АТ «Укрпошта» № 8313 від 15 жовтня 2024 року [PERSON] , оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» було звільнено за п. 4 ст. 40 КЗпП у зв`язку з відсутністю її на роботі (робочому місці) в період з 16 вересня 2024 року по 20 вересня 2024 року включно без поважних причин, що підтверджується Актами про відсутність працівника на роботі (робочому місці) та інформації про причини його відсутності від 16 вересня 2024рокаув, від 17 вересня 2024 року, від 18 вересня 2024 року, від 19 вересня 2024 року, від 20 вересня 2024 року, табелем обліку використання робочого часу за вересень 2024 року, чим вчинили грубе порушення трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених Колективним договором АТ «Укрпошта» на 2016-2020 року (зі змінами та доповненнями), п.п.2.2.9, 2.2.23, 2.2.25 пункту 2 розділу ІІ «Посадової інструкції оператора 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта». Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Вважає, що, звільнення позивачки було проведено у повній відповідності з вимогами чинного законодавства, у зв`язку з чим позов є безпідставним та необґрунтованим, та задоволенню не підлягає. Щодо пропуску позивачкою місячного строку звернення до суду встановленого статтею 233 КЗпП України, за вирішенням спору про поновлення на роботі. Наказ № 8313 від 15 жовтня 2024 року про звільнення з роботи був отриманий позивачкою 24 жовтня 2024 року під розписку. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Строк для звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі закінчився 25 листопада 2024року. Позовна заява була отримана та зареєстрована судом 31 грудня 2024 року. Залучений до матеріалів справи непоіменований листок з написом Кур`єрська служба доставки та печаткою ТОВ «Двадцять п`ять годин», та інформація викладена в ньому, не можуть вважатися судом як поштова кореспонденція, направлення якої передбачено також ЦПК України та ЦК України, про підтвердження факту відправлення позовної заяви на адресу суду 22 листопада 2024року. Відповідно до визначення термінів наведених в ст. 1 Закону України «Про поштовий зв`язок», - поштове відправлення - письмова кореспонденція або посилка, або відправлення ЕМS, адресовані адресату (одержувачу), оформлені відповідно до законодавства та прийняті оператором поштового зв`язку до пересилання; оператор поштового зв`язку - суб`єкт господарювання, що здійснює діяльність на території України та у встановленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку; єдиний державний реєстр операторів поштового зв`язку - інформаційно- комунікаційна система, що містить інформацію про операторів поштового зв`язку України; Відповідно до Єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку, ведення якого покладено згідно з ч. 6 ст. 8 Закону України "Про поштовий зв`язок" на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. В Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв`язку - ТОВ «Двадцять п`ять годин» ( код в ЄДР 37585398)- відсутнє. Обов`язковими документами при наданні послуг поштового зв`язку є: 1) розрахунковий документ, який не доданий до непоіменованих листків з написом Кур`єрська служба доставки та печаткою ТОВ «Двадцять п`ять годин», даних листів. 2) відбиток поштового штемпеля, з датою прийняття поштового кореспонденції до відправлення, який на непоіменованих листках з написом Кур`єрська служба доставки та печаткою ТОВ «Двадцять п`ять годин», відсутній. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. У договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Пунктом 2 Правил визначено, що просте поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без видачі розрахункового документа та доставляється / вручається без розписки; реєстроване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку; рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення. Розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку. Відповідно до абз. 2 п. 3 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів / електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21січня 2016 № 13, - у разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не приймитиметься як розрахунковий. Аналогічні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 20 вересня 2023року у cправі № 916/1746/22. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Зазначив, що останнім часом, доволі поширеною стала практика використання подібних «кур`єрських» листків які видаються за поштові відправлення, але останні такими не вважаються. Загально відомо, що в країні працює значна кількість різних доставок (їжі, квітів, речей і т.п.), у якої подібні «кур`єрські» листки можна придбати або отримати, та власноручно внести до них будь-яку інформацію з будь-якою датою відправлення. Але чинним законодавством вказані «кур`єрські» листки, не відносяться до жодних засобів зв`язку (в т.ч. поштового). Вказував, що позивачка працювала в АТ «Укрпошта» і достовірно знає про дану обставину, але намагається ввести суд в оману. Так само і адвокат, який є фахівцем в галузі права і так само намагається ввести суд в оману. Таким чином, позивачкою було попущено строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, що є самостійною підставою для відмови в позові. За таких обставин, представник відповідача просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог (а.с.90-91,93,199-200). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. АТ «Укрпошта» є юридичною особою та дії на підставі Статуту. Судом встановлено, що 12 травня 2011 року на підставі наказу №997-к від 04 травня 2011року [PERSON] була прийнята на посаду оператора поштового зв`язку 1 класу у 98 відділення зв?язку поштамт-центру поштового зв?язку №1 ОДУДППЗ «Укрпошта», що трудовою книжкою від 12 травня 2011 року (т.1 а.с.48-51). Згідно довідки АТ «Укрпошта» про доходи №585, [PERSON] дійсно працювала в Одеській дирекції ПАТ «Укрпошта» в період з 12 травня 2011 року по 01 лютого 2021 року, та за два останні місяці роботи отримала заробітну плату в розмірі 21525,14 грн. (т.1 а.с.47). 01 лютого 2021 року на підставі наказу 153-к від 12 січня 2021року [PERSON] була звільнена з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України, у зв?язку з втратою довір?я при обслуговуванні матеріальних цінностей (т.1а.с.50). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021року по справі №522/4530/21 наказ 153-к від 12 січня 2021року про звільнення [PERSON] був визнаний незаконним та скасований. Наказом №482 від 03 листопада 2021 року на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2021року [PERSON] було поновлено на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу дільниці обробки та контролю первинної документації Одеського дирекції АТ «Укрпошта» (т.1а.с.51). Встановлено, що 09 листопада 2021 року позивачка на адресу Одеської дирекції АТ «Укрпошта» поштою направила заяву від 08 листопада 2021 року про звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю. 25 листопада 2021 року на підставі наказу № 5169-к від 25 листопада 2021року [PERSON] було звільнено з посади за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023року позовні вимоги [PERSON] до АТ «Укрпошта» в особі Одеської дирекції було задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №5169-к від 25 листопада 2021року, яким позивачку було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 02 серпня 2022р. на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2022 року наказом Одеської дирекції АТ «Укрпошта» було скасовано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 5169/К від 25 листопада 2021року. З матеріалів справи вбачається, що позивачка в період з 02 серпня 2021 року (дати звільнення) до 14 лютого 2023 року (дати набрання чинності рішення Приморського районного суду м. Одеса від 27 червня 2022 р. у справі № 522/59/22 яким позивачці було відмовлено в зміні причин формулювання звільнення) на робочому місці була відсутня, та до виконання трудових обов`язків не приступала, тому заробітна плата їй після 25 листопада 2021 року до 15 червня 2023 року не нараховувалась. Після набрання законної сили рішення Приморського районного суду м. Одеса від 27 червня 2022 року у справі № 522/59/22, яким позивачці було відмовлено в задоволенні позовної вимоги про зміну причин формулювання звільнення, на адресу Одеської дирекції АТ «Укрпошта» надійшов лист представника позивачки від 29 березня 2023р. № 1-1/29.03/23 з проханням виконати добровільно рішення Приморського районного суду м. Одеса від 27 червня 2022 року у справі № 522/59/22, в якому була зазначена резолютивна частина рішення. Встановлено, що відповіддю №103.003.-10542 від 23 серпня 2023 року представнику позивачки було повідомлено про виконання рішення Приморського районного суду м. Одеса від 27 червня 2022 року та зазначено про те, що з урахуванням скасування наказу про звільнення [PERSON] , остання вважається працівником Укрпошти. Проте обов`язок щодо її поновлпення судом не встановлений та відповідна позовна вимога не заявлялась. Враховуючи її відсутність на роботі, заробітна плата після 25 листопада 2021 року не нараховувалась (т.1а.с.34-46). 15 червня 2023 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до АТ «Укрпошта» в особі Одеської дирекції про поновлення її на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року; та стягнення з АТ «Укрпошта» на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2021 року по 22 січня 2024 року у сумі 221 875,86 грн. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року у справі №522/12345/23 [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Постановою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року у справі №522/12345/23, було скасовано тв [PERSON] було поновлено на роботі та стягнуто на її користь середній заробіток, починаючи з 16 червня 2023 року по 22 січня 2024 року у розмірі 86653,01 грн. (т.1 а.с.34-46). Наказом АТ «Укрпошта» №5714 від 19 липня 2024 року на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року [PERSON] було вирішено поновити на посаді оператора поштового зв?язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» з 26 листопада 2021 року з посадовим окладом 7035,00 грн.; внести запис про поновлення на роботі до особової картки працівника та трудової книжки [PERSON] , ознайомити останню з даним наказом; забезпечити допуск [PERSON] до роботи оператора поштового зв?язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта»; виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 червня 2023 року по 22 січня 2024 року у розмірі 86653,01 грн. (т.1 а.с.27-28,154). Встановлено, що листом від 20 липня 2024 року АТ «Укрпошта» направила на адресу позивачки копію наказу №5714 від 19 липня 2024 року та повідомила останню про те, що вона повинна вийти на роботу наступного робочего дня, за днем отримання наказу №5714 від 19 липня 2024 року за адресою та графіком роботи зазначеними у п. 3 Наказу №5714 (т.1 а.с.155). З матеріалів справи вбачається, що позивачка 26 липня 2024 року під росписку отримала лист Одеської дирекції АТ «Укрпошта» від 20 липня 2024 року разом з копією наказу №5714 від 19 липня 2024 року про її поновлення на роботі, та про те, що вона повинна була приступити до роботи 29 липня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням від 26 липня 2024 року (т.1а.с.155). Встановлено, що 27 липня 2024 року [PERSON] направила на адресу АТ «УКРПОШТА» кур`єрською службою доставки заяву про її звільнення з роботи з 29 липня 2024 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 К3пП України у зв?язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та заяву із вимогою виплатити їй заборгованість по заробітній платі за період з 25 листопада 2021 року по 16 червня 2023 року та з 22 січня 2024 року по теперішній час (т.1а.с.23,25,166,167). Вказані заяви позивачки були отримані АТ «УКРПОШТА» 02 серпня 2024 року (т.1а.с.166,167). Встановлено, що 07 серпня 2024 року АТ «УКРПОШТА» направило позивачці відповідь, яка була отримана останньою 09 серпня 2024 року про відмову в задоволенні заяв [PERSON] про звільнення з роботи з 29 липня 2024 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 К3пП України у зв?язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та виплату середньої заробітної плати за період з 25 листопада 2021 року по 16 червня 2023 року та з 22 січня 2024 року по теперішній час, у зв`язку з добровільним виконанням постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі №522/12345/23 шляхом видачи наказу №5714 від 19 липня 2024 року про поновлення її на роботі та 22 липня 2024 року сплатило на її користь середній заробіток, а також утримало при його виплаті установлені законодавством податки та збори (т.1 а.с.168-169,170,170 звор.). З матеріалів справи вбачається, що позивачка відмову АТ «УКРПОШТА» в задоволенні її заяв про звільнення з роботи з 29 липня 2024 року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 К3пП України у зв?язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та виплату середньої заробітної плати за період з 25 листопада 2021 року по 16 червня 2023 року та з 22 січня 2024 року по теперішній час, не оскаржила, тому зобов`язана була приступити до виконання своїх трудових обов`язків. 31 липня 2024 року АТ «УКРПОШТА» направила позивачці лист щодо надання нею письмових пояснень щодо поважності причин відсутності її на роботі 29 липня 2024 року та 30 липня 2024 року і докази їх поважності (т.1 а.с.163,164,165). 18 вересня 2024 року АТ «УКРПОШТА» в черговий направила позивачці лист щодо надання нею письмових пояснень щодо поважності причин відсутності її на роботі в період з 12 по 31 серпня 2024 року та з 01 по 20 вересня 2024 року з доказами поважності таких причин (т.1а.с.136-137,138). 07 жовтня 2024року позивачкою було надіслано засобами поштовому зв?язку АТ «Укрпошта» письмові пояснення від 07 жовтня 2024 року у відповідь на лист АТ «Укрпошта» №1.03.001-25608 від 18 вересня 2024року (т.1 а.с.32). Встановлено, що [PERSON] була відсутня на робочому місті АТ «УКРПОШТА» з 16 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року, що підтверджується актами про відсутність на роботі працівника та інформації про причини його відсутності від 16 вересня 2024 року, 17 вересня 2024 року, 18 вересня 2024 року, 19 вересня 2024 року, 20 вересня 2024 року, 23 вересня 2024 року, 24 вересня 2024 року, 25 вересня 2024 року, 26 вересня 2024 року, 27 вересня 2024 року,30 вересня 2024 року (т.1 а.с.140,141,142,143, 144,145). 11 жовтня 2024 року посадовими особами АТ «УКРПОШТА» складено акт про відмову [PERSON] від надання пояснень про причини відсутності на роботі 20 вересня 2024 року та надання доказів поважності таких причин (т.1 а.с.139). Факт відсутності позивачки на робочему місті підтверджується табелем обліку використання робочего часу (т.1а.с.146). Встановлено, що наказом АТ «Укрпошта» № 8313 від 15 жовтня 2024 року [PERSON] , оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» було звільнено з 16 жовтня 2024 року з роботи за грубе порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на роботі (робочому місці) без поважних причин протягом всього часу робочих днів 16 вересня 2024року, 17 вересня 2024року, 18 вересня 2024року, 19 вересня 2024року, 20 вересня 2024року, за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин) (т.1 а.с.147,148,149). Наказ АТ «Укрпошта» № 8313 від 15 жовтня 2024року [PERSON] отримала особисто під підпис 24 жовтня 2024 року (т.1а.с.149). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулась до суду стосовно скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі тільки 31 грудня 2024 року. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З змісту ст. 22 КЗпП України вбачається, що будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана або звільнення. Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Частинами 1,2 ст.149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Відповідно до п.4 п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Звільнення на підставі п. 4 ч.1 ст.40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (п.2 ч.1 ст.147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Верховний суд у постанові від 26 травня 2023 року у справі № 522/564/21 зазначив, що усправах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Під час розгляду позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суди повинні керуватися тим, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження із власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення із роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п. 4 ч.1ст. 40 КЗпП України, суд повинен керуватися конкретними обставинами і враховувати будь-які докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків.Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом із тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Така процедура є однією з гарантій недопущення безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Проте, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 зазначив, що: «визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до усталеної судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази». Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17. Як було встановлено, наказом АТ «Укрпошта» №5714 від 19 липня 2024 року на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року [PERSON] було поновлено на посаді оператора поштового зв?язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» з 26 листопада 2021 року з посадовим окладом 7035,00 грн.; внести запис про поновлення на роботі до особової картки працівника та трудової книжки [PERSON] , ознайомити останню з даним наказом; забезпечити допуск [PERSON] до роботи оператора поштового зв?язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» ; виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 червня 2023 року по 22 січня 2024 року у розмірі 86653,01 грн. (а.с.27-28,154). Листом від 20 липня 2024 року АТ «Укрпошта» направила на адресу позивачки копію наказу №5714 від 19 липня 2024 року та повідомила останню про те, що вона повинна вийти на роботу наступного робочего дня, за днем отримання наказу №5714 від 19 липня 2024 року за адресою та графіком роботи зазначеними у п. 3 Наказу №5714 (а.с.155). 26 липня 2024 року позивачка під росписку отримала лист АТ «Укрпошта» від 20 липня 2024 року разом з копією наказу №5714, та повинна була приступити до роботи 29 липня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням від 26 липня 2024 року (а.с.155). 27 липня 2024 року [PERSON] направила на адресу АТ «УКРПОШТА» кур`єрською службою доставки заяву про її звільнення з роботи з 29 липня 2024року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 К3пП України у зв?язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та заяву із вимогою виплатити їй заборгованість по заробітній платі за період з 25 листопада 2021 року по 16 червня 2023 року та з 22 січня 2024 року по теперішній час (а.с.23,25,166,167). Вказані заяви позивачки були отримані АТ «УКРПОШТА» 02 серпня 2024 року (а.с.166,167). 07 серпня 2024 року АТ «УКРПОШТА» направило позивачці відповідь, яка була отримана останньою 09 серпня 2024 року про відмову в задоволенні її заяв про звільнення з роботи з 29 липня 2024року за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 К3пП України у зв?язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та виплату середньої заробітної плати за період з 25 листопада 2021 року по 16 червня 2023 року та з 22 січня 2024 року по теперішній час, у зв`язку з добровільним виконанням постанови Одеського апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі №522/12345/23 шляхом видачи наказу №5714 від 19 липня 2024 року про поновлення її на роботі та 22 липня 2024 року сплатило на її користь середній заробіток, а також утримало при його виплаті установлені законодавством податки та збори (а.с.168-169,170,170 звор.). 31 липня 2024 року АТ «УКРПОШТА» направила позивачці лист щодо надання нею письмових пояснень щодо поважності причин відсутності її на роботі 29 липня 2024 року та 30 липня 2024 року і докази їх поважності (а.с.163,164,165). Наказом АТ «Укрпошта» № 8313 від 15 жовтня 2024року [PERSON] , оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції АТ «Укрпошта» було звільнено з 16 жовтня 2024 року з роботи за грубе порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на роботі (робочому місці) без поважних причин протягом всього часу робочих днів 16 вересня 2024року, 17 вересня 2024року, 18 вересня 2024року, 19 вересня 2024року, 20 вересня 2024року, за п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогули без поважних причин) (а.с.147,148,149). Вважаючи своє звільнення незаконним, позивачка 31 грудня 2024 року звернулась до суду з цим позовом, в якому вказувала, що 27 липня 2024 року вона подала відповідачу заяви про звільнення за власним бажанням на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України з 29 липня 2024 року, а тому мала бути звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України з 29 липня 2024 року. Наказ АТ «Укрпошта» № 8313 від 15 жовтня 2024 року [PERSON] отримала особисто під підпис 24 жовтня 2024 року (а.с.149). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Як було встановлено судом, позивачкою 07 жовтня 2024 року було надіслано засобами поштовому зв?язку АТ «Укрпошта» письмові пояснення від 07 жовтня 2024 року у відповідь на лист АТ «Укрпошта» №1.03.001-25608 від 18 вересня 2024 року, в яких не зазначено поважності причин відсутності на роботі(т.1 а.с.32). Оскільки позивачка після поновлення на роботі не прийступила до роботи та не надала пояснення щодо поважності причин відсутності на роботі, то відповідач складав відповідні акти. З змісту позовної заяви вбачається, що позивачка не заперечувала свою відсутність на роботі після поновлення її на роботі з 26 листопада 2021 року на підставі наказуАТ «УКРПОШТА» №5714 від 19 липня 2024 року, однак пов`язувала це не з прогулом, а із поданою заявою про звільнення за власним бажанням. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , виявивши намір припинити трудові відносини із АТ «УКРПОШТА», допустила порушення умов укладеного трудового договору та трудової дисципліни і обґрунтовано була звільнена відповідачем за прогул відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 516/268/15-ц та від 11 вересня 2020 року у справі № 638/14690/18-ц встановив, що обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення здійснюється з дня виявлення не лише факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. Водночас роботодавець наділений правом застосувати дисциплінарне стягнення до працівника не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Крім того, застосувавши 15 жовтня 2024 року на підставі наказу № 8313 від 15 жовтня 2024 року до позивачки дисциплінарне стягнення у виді звільнення, відповідач не порушив строків застосування дисциплінарного стягнення щодо наслідків відсутності [PERSON] на роботі за період, який не перевищує шість місяців до винесення оскарженого наказу. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України (у редакції, чинній на день звільнення позивачки) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц зазначив про те, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст. 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України настає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливо одночасно застосувати стягнення середнього заробітку як за ст. 117 КЗпП України, так і за ст. 235 цього Кодексу, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У правилах статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосовуються правила тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача. Суд вважає, що відповідачка не надала належних та допустимих доказів щодо не виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 червня 2023 року по 22 січня 2024 року включно у розмірі 86653,01 грн. з утриманням з цієї суми при виплаті установлених законодавством податків і зборів (т.1 а.с.28). Відповідно до ч.1ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звернення позивачки до суду) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статті 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Указана судова практика є незмінною. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше. Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18, від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх необгрунтованістю та не доведеністю. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Outcome: dismissed