Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 20 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник [PERSON] адвокат Кіцану А.Л. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про: 1) розірвання укладеного між сторонами шлюбу, зареєстрованого 14\~жовтня 2022 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №\~2246; 2) стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 4\~000 гривень, щомісячно; 3)встановлення факту спільного проживання та самостійного виховання позивачем неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с.\~1 5). В обґрунтування позовних вимог представник [PERSON] адвокат Кіцану А.Л. зазначив, що між сторонами 14 жовтня 2022 року був укладений шлюб. У шлюбі, у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Представник позивача вказує, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. У чоловіка та дружини різні погляди на життя. Адвокат посилається на те, що з вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні відносини між ними фактично припинені з серпня 2024 року, відтак, збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. Також адвокат зазначає, що позивач категорично заперечує щодо надання судом строку для примирення. Представник [PERSON] адвокат Кіцану А.Л. вказує, що його довіритель проживає та один виховує їхню неповнолітню доньку [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що може підтвердити [PERSON] . Крім того, у позовній заяві зазначено, що сторони разом не проживають, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку. Такий належний рівень, на думку позивача, у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Адвокат звертає увагу суду на ту обставину, що позивач не може забезпечити такий рівень, а тому, мати, яка є здоровою та працездатною, зможе сплачувати аліменти у сумі 4\~000 гривень, крім того, у [PERSON] інших осіб на утриманні немає, вона отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, її стан здоров`я дозволяє працювати, а тому, може сплачувати заявлений розмір аліментів. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею\~178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористалася. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2024\~року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.\~27, 28). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2025\~року позовну вимогу про: «встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , її батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] » у цивільній справі за позовом [PERSON] , поданої в його інтересах адвокатом Кіцану Андрій Лазаревич, до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі залишено без розгляду (а.с.\~59, 60). Представник позивача [PERSON] адвокат Кіцану А.Л. в судовому засіданні, яке відбулося 06 травня 2025 року, позов підтримав у повному обсязі, з мотивів наведених у позовній заяві та просив його задовольнити. Допитана в судовому засіданні 06 травня 2025 року в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона є матір`ю відповідачки та, відповідно, бабусею [PERSON] . Свідок вказала, що після того як [PERSON] припинила годувати дитину у сім`ї почали виникати проблеми й вона почала залишати дитину на позивача. [PERSON] засвідчила, що згодом її дочка приїхала та залишила дитину у неї на вихованні. Тепер вона живе разом з зятем та внучкою в Тернополі, відповідачка практично не цікавиться дитиною, не бере участі у вихованні дитини, проживає в місті Львові вже з іншим чоловіком і не бажає поновлювати шлюбні відносини та займатися дитиною (а.с.\~65, 67). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, проте, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.\~42, 43). Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. 14 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , актовий запис №\~2246, виданим Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.\~14, 23). У цьому шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис №\~946, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.\~13). Відповідно до довідки №\~47 видана [PERSON] про те, що вона дійсно знаходиться на спостереженні в ФОП [PERSON] (а.с.64). Також, долучено позивачем декларацію №\~0001-4Р5К-ЕЕ10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 18 березня 2025 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] (а.с.\~75). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 2.1. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК\~України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (стаття 4 ЦПК України). За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша). Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка; кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Конституційний Суд України у Рішенні від 29 жовтня 2024 року №\~1-р/2024 зазначив, що Конституція України містить систему гарантій, що утворюють фундаментальну основу захисту права на шлюб і створення сім`ї, зокрема визначає гідність людини основою для здійснення нею всіх основних прав, серед інших права на шлюб; зобов`язує державу створювати умови для реалізації права на шлюб, які мають бути визначені законом та не повинні містити необґрунтованих перепон; встановлює фундаментальний принцип рівності, визначає, що права людини є невідчужуваними та непорушними; передбачає заборону скасування конституційних прав, звуження їх змісту та обсягу, а також заборону дискримінації за різними ознаками, зокрема при укладенні шлюбу (статті 3, 21, 24); Конституція України також установлює основні засади регулювання шлюбних і сімейних відносин: шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка; кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї; батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51) (абзац перший підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини). У статті 5 Протоколу №\~7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказано, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частинами восьмою та дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною другою статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті\~110 цього Кодексу. Судом встановлено, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розбіжності в поглядах на сімейні відносини та обов`язки щодо ведення спільного господарства. У чоловіка та дружини різні погляди на життя, з вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з серпня 2024 року; збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача. Суд вважає, що призначення судом строку на примирення, як це передбачено статтею\~111 СК України, не змінить на краще стан шлюбних відносин, оскільки вказані обставини продовжуються протягом тривалого проміжку часу, а спроби примирення між сторонами не принесли жодних результатів. Крім того, позивач стосовно встановлення строку на примирення категорично заперечують. За змістом статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у цього подружжя відсутні. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №\~11 звернуто увагу на ту обставину, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. 2.2. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів Відповідно до\~статті 51\~Конституції України\~батьки зобов`язані\~утримувати дітей\~до їх\~повноліття;\~повнолітні діти\~зобов`язані піклуватися\~про своїх\~непрацездатних батьків (частина друга); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №\~9-зп). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 1989 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вказано у статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами частини першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №\~2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК\~України); способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини перша третя статті 181 СК\~України). Системне тлумачення зазначених норм дає підстави для висновку, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, зазначених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вказано, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України (див. пункт 17). При цьому частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX у 2025 році встановлені наступні розміри прожиткового мінімуму на одну особу для дітей віком до 6 років 2 563 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень. Зі змісту статті 184 СК України простежується, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~статті 191\~СК України\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу \~із дня\~подання такої\~заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як встановлено у судовому засіданні, підтверджено матеріалами справи, донька [PERSON] проживає разом із батьком (позивачем) та перебуває на його утриманні. Позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути на його користь з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 4\~000 гривень, щомісячно. Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні позовних вимог суд бере до уваги, що в поданій до суду позовній заяві та в судовому засіданні позивачем [PERSON] відповідно до статті 81 ЦПК України обґрунтовано розмір матеріальної допомоги, яку він потребує щомісячно від відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , а також наведено докази у підтвердження того, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 4\~000 гривень на дитину щомісячно та до досягнення нею повноліття. Відповідач подала заяву, у якій вказала, що не заперечує проти задоволення усіх позовних вимог. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач є працездатною, особою молодого віку, а тому, суд вважає, що вона спроможна сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини. Доказів того, що за станом здоров`я та/або матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів наявності у відповідача інших утриманців. За таких обставин суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 4\~000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення позивачки до суду та до досягнення дитиною повноліття. Суд керується виключно інтересами дитини та вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги. Стягнення аліментів у цьому розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у такому віці. Цей розмір аліментів на думку суду, не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності, моральності. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви 3.1. Враховуючи наведене вище, суд встановив, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, відтак, є очевидним те, що їх шлюб носить формальний характер, а його збереження неможливе й недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що відповідно до вимог статті 112 СК України шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи той факт, що позов про розірвання шлюбу задоволений у повному обсязі, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 969 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №\~ПН1709201 від 03 грудня 2025 року (а.с.\~22), обов`язок щодо сплати судового збору на користь [PERSON] , [INFO] , у розмірі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень, слід покласти на [PERSON] , [INFO] . 3.2. З огляду на вимоги норм чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд доходить висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4\~000 (чотири тисячі) гривень, щомісячно, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня подачі позову до суду, тобто з 20 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно частиною першою статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення, в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до\~частини першої,\~пункту 3\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що позов про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі задоволений, а позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача [PERSON] , [INFO] , слід стягнути на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1\~211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20\~(двадцять) копійок.

Outcome: approved