Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

позивачка [PERSON] , через представника адвоката Скочиляс І.М., звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому після уточнення позовних вимог просить: стягнути із ПрАТ «УТСК» на користь [PERSON] страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 89500,00 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 31\~596,72 грн, три відсотки річних у розмірі 2\~903,13 грн, інфляційні втрати у розмірі 4\~817,25 грн, а всього штрафних санкцій у розмірі 39 317,10 грн. Крім того, просить стягнути із відповідача на користь позивачки понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову адвокат Скочиляс І.М. покликається на те, що 23 квітня 2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», p.н. [NUMBER] , по автодорозі «Київ-Чоп» на ділянці 498 км+950 м, поблизу населеного пункту с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen Transporter», p.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який внаслідок даної ДТП від отриманих тілесних ушкоджень помер. При цьому, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Skoda\~Octavia»,\~p.н.\~ [NUMBER] застрахована згідно Полісу №205848369 у відповідача ПрАТ «УТСК». За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 02 листопада 2022 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022140000000147 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження №12022140000000147 від 15.07.2022 року дане кримінальне провадження закрито у зв?язку зі смертю підозрюваного на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. 31 березня 2023 року на адресу ПрАТ «УТСК» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для [PERSON] (матір загиблого) та для [PERSON] (дружина загиблого). Загальна сума страхового відшкодування із урахуванням встановленого ліміту складала 78 000 грн., із яких: по 39 000 грн. моральної шкоди для кожного із заявників ( [PERSON] , [PERSON] ). 28 квітня 2023 року на адресу ПрАТ «УТСК» надіслано заяву про долучення документів та про виплату страхового відшкодування для [PERSON] (позивачки у справі) та для [PERSON] (дружини загиблого). Після долучення документів (довідки про отримання [PERSON] пенсії по втраті годувальника) загальна сума страхового відшкодування із урахуванням встановленого ліміту змінилася та склала 260 000 грн., із яких: по 39 000 грн. моральної шкоди для кожного із заявників (матері [PERSON] та дружини [PERSON] ), а також 182 000 грн. відшкодування витрат на утримання для позивачки [PERSON] (матері загиблого). Проте, листом ПрАТ «УТСК» від 08.06.2023 року повідомлено, що за результатами розгляду вказаної страхової справи відповідачем частково сплачено страхове відшкодування моральної шкоди для заявників, однак із розтермінуванням виплати страхового відшкодування витрат на утримання. При цьому, загальна сума частково сплаченого страхового відшкодування становила 78 000 грн. та складалася із таких виплат: 39 000 грн. моральної шкоди для матері [PERSON] (позивачки у справі); 39 000 грн. моральної шкоди для дружини [PERSON] . За період із 06 липня 2023 року по 09 серпня 2023 року ПрАТ «УТСК» сплатило у загальному розмірі 60 000 грн. витрат на утримання, проте повідомило, що іншу частину несплаченого страхового відшкодування (122 000 грн.) планує виплачувати щомісячними платежами по 3 250 грн. до 31.12.2026 року. Разом із тим, представник позивачки звертає увагу, що 12 вересня 2023 року, 03 жовтня 2023 року, 01 листопада 2023 року, 05 грудня 2023 року, 03 січня 2024 року, 01 лютого 2024 року, 07 березня 2024 року на банківський рахунок представника позивачки надходили щомісячні платежі від відповідача у розмірі 3 250 грн. Таким чином, із урахуванням вже здійснених щомісячних виплат страхового відшкодування витрат на утримання, несплачена сума якого на утримання для позивачки [PERSON] (матері загиблого) становить 99 250 грн. Проте, із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.06.2024 року, представником позивачки враховано те, що страховиком ПрАТ «УТСК» після подання цієї позовної заяви до суду здійснено часткову виплату страхового відшкодування позивачці щомісячними платежами у розмірі 3 250 грн. (квітень, травень, червень), що призвело до зменшення суми страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю годувальника, що на момент прийняття судом заяви про збільшення позовних вимог становить 89 500 грн. При цьому, позивачкою не оспорюється вказана сума страхового відшкодування, однак спір між сторонами виник саме в частині необхідності проведення вказаного розміру страхового відшкодування одним платежем, зважаючи на непрацездатність позивачки, її потреби в постійній матеріальній допомозі через втрату годувальника (загиблого сина), що забезпечило би позивачці належний рівень її життя у пенсійному віці, а тому представник позивачки не погоджується із рішенням відповідача про виплату позивачці страхового відшкодування щомісячними платежами. Крім того, адвокат Скочиляс І.М. вважає обгрунтованою позовну вимогу про стягнення із відповідача на користь позивачки страхового відшкодування одним платежем в сумі 89 500 грн. Разом із тим, покликаючись на положення ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) із вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, що з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.06.2024 року, представником позивачки визначено в розмірі 31\~596,72 грн. Крім того, покликаючись на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, через прострочення відповідачем виплати страхового відшкодування позивачці, її представник із урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог, просила стягнути з відповідача на користь позивачки три відсотки річних у розмірі 2\~903,13 грн, інфляційні втрати у розмірі 4\~817,25 грн, а всього штрафних санкцій у розмірі 39 317,10 грн. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 11.04.2024 року вказану цивільну справу передано за територіальною підсудністю на розгляд Буського районного суду Львівської області. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 06.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. Представник позивачки адвокат Скочиляс І.М. направила до суду заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України (вх. №3142 від 16.05.2024), у якій повідомила про намір позивачки та їх представника надати до суду детальний опис наданих правничих послуг та підтверджуючих документів щодо оплати гонорару адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду або до завершення розгляду справи по суті. Крім того, від представника позивачки адвоката Скочиляс І.М. надійшла заява про збільшення позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України (вх. №4004 від 21.06.2024), у якій представник позивачки просить стягнути із відповідача ПрАТ «УТСК» на користь довірительки [PERSON] страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 89 500,00 грн., пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 31\~596,72 грн, три відсотки річних у розмірі 2\~903,13 грн, інфляційні втрати у розмірі 4\~817,25 грн, а всього штрафних санкцій у розмірі 39 317,10 грн. Ухвалою суду від 11.07.2024 року прийнято до розгляду вищевказану заяву адвоката Скочиляс І.М. про збільшення позовних вимог від 18.06.2024 року. Ухвалою суду від 21.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті. Відповідач ПрАТ «УТСК», через свого представника за довіреністю Степушенка П.М., направив до суду відзив на позовну заяву та відзив на заяву про збільшення позовних вимог, у яких представник відповідача заперечує проти позовних вимог, покликаючись на те, що між сторонами не існує спору з приводу обставин ДТП, визнання цього випадку страховим та визначення розміру страхового відшкодування по втраті годувальника. Натомість, спірні правовідносини між сторонами стосуються виключно строків виплати страхового відшкодування, де позивачка наполягає на виплаті страхового відшкодування одним платежем протягом 90 днів із дня отримання заяви про страхове відшкодування. Однак, представник відповідача, заперечуючи проти цього, покликається на положення ст. 1202 ЦК України в частині відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого щомісячними платежами, а також правовий висновок у постанові Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 05.12.2022 року в справі №304/936/19, де відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати про наявність підстав, із якими закон пов`язує можливість виплати страхового відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Так, страховиком було прийнято рішення щодо виплати за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO] , внаслідок якої [PERSON] загинув, в наступному порядку: 39 000 грн. моральної шкоди для матері [PERSON] ; 39 000 грн. моральної шкоди для дружини [PERSON] ; 182 000 грн. витрат на утримання для матері [PERSON] . Даний розрахунок страхового відшкодування було здійснено з урахуванням того, що загальна сума заявленого страхового відшкодування становить 260 000 грн., що дорівнює ліміту відповідальності страховика (260 000 грн). Станом на 26 липня 2024 року відповідачем сплачене страхове відшкодування моральної шкоди на користь матері та дружини загиблого в повному обсязі, що підтверджується самим позивачем у тексті позовної заяви. У період із 06.08.2023 року по 26.07.2024 року ПрАТ «УТСК» сплатило на користь матері загиблого 95 750 грн. витрат на утримання. Залишок становить 89 250 грн., що буде виплачений у відповідності до затвердженого графіка, щомісячними платежами по 3 250 грн. Однак, позивачка не погодилась із прийнятим рішенням страховика щодо порядку виплати страхового відшкодування та звернулась до суду з відповідним позовом щодо стягнення страхового відшкодування по втраті годувальника єдиним платежем, що суперечить ст. 1200 ЦК України, якою визначено порядок виплати відшкодування по втраті годувальника щомісячними платежами, а також вищевказаній правовій позиції ОП КЦС ВС у постанові від 05.12.2022 року в справі №304/936/19, яким остаточно врегульовано питання щодо порядку та строків виплати страхового відшкодування по втраті годувальника. Страховиком регулярно здійснюються виплати страхового відшкодування, пов?язаного зі смертю потерпілої особи, відповідно до встановленого графіку страхових платежів, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку частки, що припадала щомісячно на кожного утриманця, зокрема у розмірі 3 250 грн. витрат на утримання, оскільки саме такий розмір припадав на позивача за життя годувальника. Щодо пояснень позивачки [PERSON] , якими вона обґрунтовує вимоги про виплату страхового відшкодування єдиним платежем, представник відповідача заперечує, оскільки доводи позивачки про те, що вона потребує постійного лікування із урахуванням її віку та наявних хронічних хворіб, а також наявність заборгованості за комунальні послуги не підтверджені. При цьому, [PERSON] не надала розрахунку своїх щомісячних витрат, не вказала назву ліків та їх вартість, які необхідно купувати кожного місяця, не надала виписки з медичної карти та/або лікарського висновку щодо необхідності постійного лікування. Тобто, позивачка не надала до страховика жодного належного та обгрунтованого доказу, яким би було підтверджено щомісячні витрати позивача, які виходять за рамки її доходу. Натомість, позивачка [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 7 800 грн. та 3 250 грн. щомісячного страхового відшкодування на утримання. Загальний сукупний дохід [PERSON] становить 11 050 грн., що майже удвічі перевищує середній розмір пенсії по Україні та в чотири рази більший за мінімальний розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (станом на 04.06.2024 становить 2 361 грн). Водночас середня пенсія в Україні, за даними ПФУ, станом на 2024 рік, становить 5 743,27 грн. Крім того, представник відповідача критично сприймає надані позивачкою квитанції про наявність у неї заборгованості за комунальні послуги, оскільки заборгованість за комунальні послуги може свідчити тільки про їх несплату. Наявність у потерпілого заборгованості за надані комунальні послуги не може свідчити про наявність виключних підстав, із якими закон пов?язує можливість виплати страхового відшкодування лише одноразовим платежем, а сплата ним штрафних санкцій безпідставна, оскільки жодних прав позивачки не порушено. За таких обставин представник відповідача вважає, що права позивачки жодним чином не порушено, а тому підстави для задоволення заявленого позову відсутні. Представник позивачки адвокат Скочиляс І.М. направила до суду відповідь на відзив та письмові пояснення, у яких зазначає, що у процитованій відповідачем постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року в справі №304/936/19 також вказано про те, що: «відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за 3 роки. Отже, для відступу від загального порядку відшкодування шкоди (щомісячними платежами), заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, із якими закон пов?язує можливість виплати страхового відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення». Позивачка, дотримуючись позиції, вказаній у вищезазначеній постанові, долучала до матеріалів страхової справи письмові пояснення та документи, що підтверджують наявність закономірних обставин для виплати страхового відшкодування витрат на утримання одним платежем, зокрема: письмові пояснення від 21 листопада 2023 року, долучені до страхової справи та матеріалів даного провадження, де позивачка вказувала, що: «у 2018 році у [PERSON] розпочалися проблеми зі здоров?ям, у неї діагностували цукровий діабет, після чого розпочалися і супутні захворювання, проблеми із артеріальним тиском, серцем та шлунком. Загиблий син [PERSON] купував лікарські препарати та оплачував медичні обстеження, адже розмір пенсії, належний [PERSON] був надто малим для забезпечення достатнього життєвого рівня. Після смерті її сина у ДТП в квітні 2022 року вона не має матеріальної можливості сплачувати рахунки за житлово-комунальні послуги. Тих коштів, які їй щомісячно виплачує держава, недостатньо для того, аби забезпечувати себе хоча б базовими потребами (продуктами харчуваннями, гігієнічними засобами, лікарськими препаратами)». Нормативно-правовими актами не встановлено, якими саме доказами слід підтверджувати необхідність стягнення витрат на утримання одним платежем, а тому вважають, що письмові пояснення від 21 листопада 2023 року містять належне обгрунтування отримання [PERSON] суми страхового відшкодування одним платежем. Однак, відповідач вперто проігнорував дані письмові пояснення, не надав їм належної оцінки, не надіслав перелік документів, який потрібен саме страховику для підтвердження необхідності відшкодування витрат на утримання одним платежем. При цьому, наголошують, що позивач [PERSON] не оспорює суму страхового відшкодування, а просить суд стягнути з відповідача витрати на утримання одним платежем у зв?язку із вищенаведеним і тим, що позивачка є непрацездатною, тому потребує постійної матеріальної допомоги, якої остання позбулась у зв?язку із втратою годувальника. Що стосується посилання відповідача на те, що заявлення вимог про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є неправомірним, на що представник позивачки вказує, що у процитованій відповідачем постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року в справі №304/936/19 вирішено питання щодо правомірності стягнення даних штрафних санкцій, де суд вважає, що така вимога підлягає до задоволення. Враховуючи, що виплата страхового відшкодування є грошовим зобов?язанням, позивачка також має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій у відповідності до ст. 625 ЦК України. Зважаючи, що до матеріалів справи долучені усі документи, які підтверджують необхідність стягнення витрат на утримання одним платежем, представник позивачки вважає, що відмова страховика є неправомірною і такою, що створює для останнього відповідальність у вигляді стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за користування чужими коштами та невиконання грошового зобов`язання. Все вищезазначене свідчить про те, що аргументи відповідача, надані у судовому засіданні, є необґрунтованими і непереконливими, відповідач безпідставно не виконує свої зобов?язання, визначені законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відтак, представник позивачки просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, а її представник адвокат Скочиляс І.М. в судовому засіданні (у режимі ВКЗ) позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, виходячи із мотивів позовної заяви, поданих уточнень до неї, відповіді на відзив, а також письмових пояснень. Представник відповідача ПрАТ «УТСК» Степушенко П.М. в судовому засіданні (у режимі ВКЗ) позовні вимоги заперечив та просив у їх задоволенні відмовити, виходячи із мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог, письмових пояснень. Заслухавши доводи представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою\~ сьомою\~статті 81\~цього Кодексу\~передбачено,\~що докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23 квітня 2022 року о 09 годині 57 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia Tour», p.н. [NUMBER] та рухаючись ним автодорогою М-06 сполученням «Київ-Чоп», на її ділянці 498 км +950 м, поблизу населеного пункту с. Новий Милятин Золочівського району Львівської області, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen Transporter», p.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди від отриманих тілесних ушкоджень помер. Постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури Савчишина А.І. від 15.07.2022 року, за наслідками розгляду матеріалів кримінального провадження №12022140000000147 від 23.04.2022 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, - вирішено закрити вказане кримінальне провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв?язку зі смертю підозрюваного. Згідно пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Судом встановлено, що [PERSON] в результаті вищевказаної ДТП помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №246, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.05.2022. Як убачається із матеріалів справи, що [PERSON] народився [INFO] , а його матір`ю зазначена позивачка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.12.1996. Крім того, із матеріалів справи слідує, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Octavia Tour», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно Полісу №205848369. Довіреністю від 23 березня 2023 року, посвідченою старостою Черняхівського старостинського округу Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області Черняковою К.П., підтверджується, що позивачка [PERSON] уповноважила ТОВ «Центр Автовиплат «ПОЛІС» в особі директора Шелепінського О.М. здійснювати представництво її інтересів по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23 квітня 2022 року, в результаті якої загинув [PERSON] . 31 березня 2023 року на адресу відповідача ПрАТ «УТСК» представником заявниці [PERSON] - [PERSON] надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері [PERSON] та дружини [PERSON] , до якої долучено необхідні для прийняття рішення документи. Крім того, 28 квітня 2023 року на адресу ПрАТ «УТСК» представником заявниці [PERSON] - [PERSON] надіслано заяву про долучення документів, зокрема: копії пенсійного посвідчення [PERSON] та довідку про отримання позивачкою пенсії в разі втрати годувальника (у розмірі 7800 грн. щомісячно з 13.02.2023), а 14 лютого 2024 року відповідачу надіслано письмові пояснення [PERSON] від 21.11.2023, зокрема щодо незадовільного стану її здоров`я, матеріального стану та заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, представником заявниці [PERSON] адвокатом Скочиляс І.М. надіслано адвокатський запит від 11.03.2024 року щодо графіку щомісячних виплат страхового відшкодування на утримання заявниці [PERSON] . У відповідь на звернення представників позивачки [PERSON] , відповідачем ПрАТ «УТСК» надано відповідь про те, що страховиком прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування [PERSON] в наступному порядку: 39 000 грн. моральної шкоди (1/2 суми ліміту); виплати по втраті годувальника в сумі 39 000 грн. за період із 23.04.2022 по 23.04.2023, а далі щомісячно по 3250 грн., 65 000 грн. за 2023 рік, 39 000 грн. за 2024 рік, 39 000 грн. за 2025 рік, 39 000 грн. за 2026 рік. (всього 182 000 грн.). Разом із тим, як убачається із наданої представником позивачки довідки про доходи №0993 8294 8030 5927, що пенсіонер [PERSON] перебуває на обліку в Головне управління ПФУ у Київській області, де щомісячно отримує пенсію у разі втрати годувальника, зокрема: 8251,75 грн. з січня по лютий 2025 року, а починаючи з березня 2025 року розмір її щомісячної пенсії становить 9200,70 грн. Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно статті 3 цього Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Приписами статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. При цьому, згідно статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 2 ст. 22.1 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 статті 23 згаданого Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 1200 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років. Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (ст. 1202 ЦК України). Разом із тим, відповідно до статті 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж тридцять шість мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (абзац третій частини другої статті 25 цього Закону). Статтею 8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік» установлено у 2023 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6 500,00 грн. (на день настання страхового випадку). Відповідно до ст. 27.5 цього Закону відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Статтею 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (ч. 2 ст. 1200 ЦК України). Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (ч. 1 ст. 1202 ЦК України). Як убачається із матеріалів даної справи, що особою, яка має право на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника, у зв`язку зі смертю [PERSON] , який загинув [INFO] , відповідно до вищеперерахованих положень законодавства, є позивачка у цій справі, зокрема: його мати [PERSON] . Відповідно до страхового акту №423-2-22-б ПрАТ «УТСК» вищевказана подія кваліфікована страховим випадком та розрахована сума страхового відшкодування для потерпілої [PERSON] в розмірі 182 000 грн., зокрема: 39 000 грн. одноразово (за період із 23.04.2022 по 23.04.2023) та 3 250 грн. щомісячно (до 31.12.2026). При цьому, судом установлено, що факт настання страхового випадку 23 квітня 2022 року, правової кваліфікації цього випадку страховим, визначення страховиком розміру страхового відшкодування по втраті годувальника в справі ніким не оспорюється, що в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Натомість, як встановлено в судовому засіданні, що спірні правовідносини між сторонами склалися виключно щодо строків виплати страхового відшкодування, де позивачка наполягає на виплаті страхового відшкодування одним платежем протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, а відповідач - розтермінував страхове відшкодування із виплатою такого позивачці [PERSON] у розмірі 3250 грн. щомісячно до 31 грудня 2026 року та наполягає саме на такому порядку виплати страхового відшкодування. Як убачається із матеріалів справи, що в обгрунтування доводів про здійснення виплати страхового відшкодування [PERSON] одноразовою виплатою, а не щомісячними платежами, представник позивачки покликалась на незадовільний стан здоров`я довірительки, придбання для неї загиблим сином лікарських препаратів та оплата ним медичних обстежень, незначний розмір пенсії позивачки [PERSON] та її заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг, а тому вважають, що письмові пояснення від 21 листопада 2023 року містять належне обгрунтування для отримання [PERSON] суми страхового відшкодування одним платежем. Проте, як роз`яснила Об?єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в своїй постанові від 05.12.2022 року в справі №304/936/19, що у системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 цього Закону передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Отже, вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. Разом з тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, ОП КЦС ВС у постанові від 05.12.2022 року в справі №304/936/19 виснувала, що для відступу від загального порядку виплати (щомісячними платежами) страхового відшкодування збитків, заподіяних смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Разом із тим, суд вважає необгрунтованими покликання представника позивачки, як на підставу для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, зокрема щодо незадовільного стану здоров`я [PERSON] , придбання для неї загиблим сином лікарських препаратів та оплати сином медичних обстежень позивачки, оскільки такі доводи належними і допустимими доказами не підтверджені. Натомість, подані позивачкою [PERSON] письмові пояснення від 21.11.2023 року, які, на думку сторони позивача, містять належне обгрунтування для отримання нею страхового відшкодування одним платежем, де серед доказів долучено квитанції про сплату заборгованості по житлово-комунальних послуг, які, на думку суду, не є обставинами,\~що мають\~істотне значення для застосування норми абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України, оскільки свідчать про їх несплату. Крім того, суд погоджується із запереченнями представника відповідача в цій частині, зокрема, що позивачка [PERSON] не надала розрахунку своїх щомісячних витрат, не вказала назву ліків та їх вартість, які необхідно купувати кожного місяця, не надала виписки з медичної карти та/або лікарського висновку щодо необхідності постійного лікування. Також суд критично сприймає доводи сторони позивача про незначний розмір пенсії позивачки [PERSON] , як на підставу для одноразової виплати страхового відшкодування, з огляду на розмір пенсії позивачки в сумі 9200,70 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (2361 грн) відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Відтак, зважаючи на вказаний правовий висновок Верховного Суду, який є релевантним до спірних правовідносин та обов`язковим на підставі приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд погоджується із запереченнями сторони відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачці [PERSON] страхового відшкодування одноразово, а не щомісячними платежами, як це здійснюється відповідачем у цій справі. Разом із тим, суд вважає безпідставною позовною вимогою про стягнення із відповідача на користь позивачки штрафних санкцій в порядку статті 625 ЦК України, оскільки така є похідною позовною вимогою від стягнення страхового відшкодування одноразово, яке сплачується відповідачем на користь позивачки своєчасно кожного місяця та в належному розмірі, що не заперечується стороною позивача та підтверджується документально наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд приходить до переконання про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за їх недоведеністю. Крім того, в силу вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже, ураховуючи відмову в задоволенні цього позову, витрати позивачки [PERSON] на правничу\~допомогу адвоката\~в розмірі\~20000\~грн.,\~як фіксованого\~гонорару згідно\~Договору про\~надання правової\~допомоги №01.11.23\~від 01.11.2023, відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивачку. Ураховуючи викладене, та

Outcome: dismissed