Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернувся в суд із позовом про стягнення із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в розмірі 42 267 грн. 18 коп., посилаючись на те, що позивач надає послуги теплопостачання до квартири [ADDRESS] , в якій проживають відповідачі. Взяті на себе зобов`язання по оплаті комунальних послуг відповідачі не виконують належним чином, у зв`язку із чим, станом на 01 квітня 2024 року, виникла заборгованість. 29.04.2025 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача Южакової О.О. просить відмовити у задоволенні позову, зокрема зазначає, що з 17.02.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Станіславська енергетична компанія» був укладений договір № 109414 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, Крім того квартира [ADDRESS] від`єднано від мережі централізованого теплопостачання. ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» надавала послуги Відповідачам з централізованого опалення та гарячого водопостачання до оголошення банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури на підставі Ухвали Івано-Франківського господарського суду від 18.11.2020 року. Крім того, у матеріалах справи міститься Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії б/н від 01.12.2021 року. Отже, зовсім незрозуміло, з якого періоду ДМП «ІваноФранківськтеплокомуненерго» надавало послуги відповідачам, а відтак чи мало підстави для стягнення боргу. Також, розрахунок боргу в сумі 42 267 грн. 18 коп., викликає сумніви, виходячи з наступного. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем за період з 01.04.2022 року по 01.03.2024 року, до складу суми, що підлягає стягненню, включено заборгованість у розмірі 22 784,70 грн., яка, за твердженням Позивача, утворилась станом на 01.04.2022 року. Водночас Позивачем не конкретизовано, за який саме період та на підставі яких нарахувань утворилась вказана сума заборгованості, що унеможливлює перевірку її обґрунтованості та достовірності. Також позивачем пропущено строк позовної давності. 16.06.2025 року надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача позов просить задовольнити із підстав наведених у нього, строк позовної\~ давності сторона позивача не пропустила. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвоката Губенко О.В., у задоволенні позову просила відмовити із підстав наведених у відзиві на позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання. Причину неявки суду не повідомили. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачами-відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг теплопостачання. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю на запит суду в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України із єдиного державного демографічного реєстру та користуються послугами теплопостачання, які надає позивач. Згідно відомостей із державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є співвласницею 1/2 частини квартири, [PERSON] 1/4 частини квартири та [PERSON] є співвласником 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Квартира, що за адресою: [ADDRESS] , забезпечувалась тепловою енергією, наданою Державним міським підприємством «Івано-Франківськтеплокомуненерго» до 15.04.2024. Згідно наданих представником позивача доказів, заборгованість станом на 01.04.2024 становила 42 267.18 грн. Будь-яких доказів оплати відповідачами вказаної заборгованості суду не надано. У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що квартира [ADDRESS] \~ від`єднана від мережі централізованого опалення, також представником відповідача [PERSON] , адвокатом Губенко О.В., надано акт про відключення будівлі від зовнішніх інженерних систем (мереж)\~ централізованого опалення від 15 квітня 2024 року. Згідно рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 10.09.2020 № 943 у жовтні 2020 року будинок за адресою [ADDRESS] було передано на абонентське обслуговування до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» і відповідно були відновлені щомісячні нарахування за послуги теплопостачання. Позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.10.2020 по 01.04.2024. Представник відповідача зазначає, що підстав для нарахувань не було, оскільки квартира від`єднала від систем теплопостачання. Але такі твердження є не вірними з огляду на наступне. Представник відповідача посилається на лист ТОВ «СТЕК» від 28.08.2018 року №03/1836 квартира [ADDRESS] , але з нього не вбачається, що квартиру від`єднано від мережі централізованого опалення. В листі йдеться про порядок відключення квартири від теплопостачання і застереження про самовільне відключення від мережі централізованого опалення. Також в листі вказано, що тільки належним чином оформлений акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення є правовою підставою розірвання договору про надання послуг з теплопостачання. Окрім того згідно додатку до листа ТОВ «СТЕК» від 20.10.2020 року №18/1804, де вказана інформація щодо абонентів, які були на абонентському обслуговуванні ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» вказано, що квартира [ADDRESS] ба передавалась на обслуговування до ДМП «ФТКЕ» як така, що підключена до центрального опалення. 15 квітня 2024 року складено акт про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від зовнішніх інженерних систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) будинку по [ADDRESS] , відповідно нарахування за послуги теплопостачання припинено з дати складання акту. Відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності, врегульовані Законом України «Про теплопостачання». Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів, а також норм і правил. Згідно з частинами другою, третьою статті 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання. Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. В силу положень ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. У даних правовідносинах підлягають застосуванню Правила надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка втратила чинність з 01.05.2022р. та Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, які набрали чинності з 04.09.2019 року. За змістом п. 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 20 Правил надання послуг із централізованого опалення плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Аналогічні норми щодо оплати послу містяться і в Правилах затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За змістом статей 64,156 ЖК України члени сім`ї власника квартири та інші особи, які проживають в жилому приміщенні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (будинку) та зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири (будинку) та прибудинкової території. Згідно зі статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, механізм солідарного стягнення витрат по утриманню майна із співвласників взагалі не може бути застосований. Відповідно до частини 2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю для настання відповідних правових наслідків. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року у справі №638/5001/17. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачі є співвласниками квартири і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Послуги, вартість яких не залежить від кількості осіб, які зареєстровані у квартирі або від кількості співвласників, в тому числі послуги з теплопостачання, повинні оплачуватися співвласниками відповідно до розміру своєї частки у нерухомому майні. Як встановлено із матеріалів справи частка у нерухомому майні (квартирі) відповідачки [PERSON] ,становить 1/2, а частка відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 1/4. Між співвласниками квартири не укладено будь-яких договорів щодо утримання спільної квартири, а тому всі співвласники повинні виконувати обов`язок по утриманню майна відповідно до розміру своєї частки у нерухомому майні та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном. Хоча договір між позивачем та відповідачами не укладався, однак, обов`язок щодо ініціативи укладення договору покладається на споживача послуг, тому між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Цивільним Кодексом України та спеціальним законодавством: Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 і Правилами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Щодо строків звернення до суду з даним позовом та застосування строків позовної давності. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому суд повинен перевірити, за який період можливе стягнення заборгованості, яка виникла у відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом 09 квітня 2025 року та заявив вимогу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги станом на 01 квітня 2025 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду та постановою КМУ від 21 серпня 2019 р. № 830, за який позивач просить стягнути заборгованість). Відповідачі не оплачували за надані позивачем послуги. Згідно з розрахунком боргу за теплоенергію за 2020-2024 роки Позивач нараховував за послуги з постачання теплової енергії за кожен календарний місяць починаючи жовтня 2020 року до квітня 2024 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком перша та п`ята статті 261 ЦК України). Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено снування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N? 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. 3 24 лютого 2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N? 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами). Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N? 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-1X, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. На час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває. Таким чином позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності звернення\~ з даним позовом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги ДМП «Івано- Франківськтеплокомуненерго» задоволено, тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн. З врахуванням часток співвласників квартири, судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] , в розмірі 1514 гривень, із [PERSON] в розмірі 757 гривень та із [PERSON] , в розмірі 757 гривень. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 526 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved