Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 07.04.2023 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) було зареєстровано шлюб, який в подальшому 12.05.2025 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги. Працювати позивачка не може, так як доглядає за дитиною і дитина повністю знаходиться на її утриманні. На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 10000,00грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. 23.06.2025 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 09.07.2025 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що віннаразі проходить процедуру звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю трьох дітей. Також повідомляє, що в подальшому він має намір отримувати дохід від підприємницької діяльності, у зв`язку з чим 18.06.2025 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про реєстрацію ФОП [PERSON] . Окремо звертає увагу, що він платить аліменти на утримання двох дітей згідно мирової угоди, затвердженою ухвалою Деснянського районного суду м. Києва № 754/11888/22 від 14 квітня 2023 року та судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва № 755/10050/25 від 03 червня 2025 року. Вказує, що він щомісячно несе витрати на особисті потреби та витрати на оренду житла у розмірі 9000,00грн. А тому він не має можливості надавати допомогу матері дитини у розмірі 10000,00грн щомісячно. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказуванн по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.05.2025по справі № 755/5832/25, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який 07.04.2023 зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), було розірвано. [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Перечинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. [PERSON] разом з дитиною [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ "вул. Добрянського, 12". Згідно із ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 14.04.2023, про затвердження мирової угоди, у справі № 754/11888/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, сторони домовилися, що з моменту визнання та затвердження мирової угоди судом [PERSON] буде сплачувати аліменти щомісячно на кожну дитину по 2000,00грн до досягнення дітьми повноліття. Відповідач та позивач, які діючи свідомо, добровільно, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовились, що з моменту визнання та затвердження мирової угоди судом із закриттям провадження у справі. [PERSON] буде сплачувати аліменти у розмірі 2000,00грн щомісячно на користь спільного сина - [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття, та у розмірі 2000,00грн щомісячно на користь спільної доньки - [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. Відповідно до судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва № 755/10050/25 від 03.06.2025, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь та утримання неповнолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28.05.2025 та до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації та наразі проходить процедуру звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю трьох дітей, що підтверджується Довідкою № 1961/10766 від 29.10.2024 та обхідним листом № 649. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плати, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України" прожитковий мінімум на одну особу, за 2025 рік становить для дітей віком до 6 років - 2563грн; для дітей віком від 6 до 18 років - 3196; для працездатних осіб - 3028грн; для осіб, які втратили працездатність - 2361грн. Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до частин другої, четвертої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. У відповідності до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Так, з матеріалів справи вбачається, що з відповідача [PERSON] за рішеннями судів стягуються аліменти на трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00грн щомісячно, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00грн щомісячно та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно. Згідно відомостей про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] з АТ "УніверсалБанк", обіг грошових коштів по його рахунку становить 15067,84грн. Однак суд позбавлений можливості встановити, що у відповідача як фізичної особи-підприємця, не відкриті рахунки в інших банківських установах, на які він також може отримувати дохід від здійснення підприємницької діяльності. А відомостей про загальний дохід з Державного податкової служби України та Пенсійного фонду України, відповідачем не надано. Також суд констатує, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів щодо можливості відповідачем сплачувати на утримання матері до досягнення дитиною трьох років аліменти в розмірі 10000,00грн. Згідно із ст. 128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Таким чином суд дійшов висновку, що у сукупності зі свого доходу відповідач сплачує аліменти на трьох дітей в орієнтовному розмірі 7766,96грн (2000,00грн + 2000,00грн + 3766,96 (1/4 від 15067,84грн), що становить 50% від отриманого доходу. Отже, аналізуючи викладене вище та те, що відповідачем не було надано суду належних доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальної допомоги на утримання матері дитини [PERSON] , якому на момент розгляду справи виповнилось всього 10 місяців. Ураховуючи життєві обставини позивачки, а саме те, що мати дитини не має можливості працевлаштуватись, так як перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Беручи до уваги законодавчо визначену можливість відрахування із заробітної плати платника аліментів не більше 70% аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки по догляду за сином [PERSON] в розмірі 2000,00грнщомісячно до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, враховуючи сукупні відрахування (на трьох дітей: 2000,00грн + 2000,00грн + 3766,96грн (1/4 від 15067,84грн) + на дружину 2000,00грн) які не будуть перевищувати 70% від загального доходу відповідача, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20грнгрн. Стаття 430 ЦПК України передбачає, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial