Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

30 травня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Звертаючись із\~позовною заявою,\~\~позивач посилалась\~на те,\~що вони\~з відповідачем\~перебували в\~зареєстрованому шлюбі,\~який було\~розірвано рішенням\~Соборного районного\~суду міста\~Дніпра від\~29\~квітня 2025\~року.\~ [PERSON] \~вказувала,\~що має\~з відповідачем\~двох спільних\~неповнолітніх дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Після розірвання\~шлюбу діти\~проживають з\~нею та\~знаходяться на\~її повному\~утриманні. Позивач вказувала, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розпитку. Такий належний рівень не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Однак, такий рівень позивач одна не може забезпечити, тому батько дітей [PERSON] , який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/2 частини з усіх видів свого заробітку (доходу). Враховуючи вищевикладене, просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.05.2025 року і до настання повноліття дітей. (а.с.1-2) Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2025 року матеріали даної цивільної справи передані для розгляду судді Куць О.О. (а.с. 10). Ухвалою судді від 04 червня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначеної її до розгляду по суті (а.с. 13). Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 24). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.\~280,\~281, 282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 26 грудня 2015 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 29.04.2025 року (справа №201/2260/25) (а.с.4). Від шлюбу\~сторони мають\~двох неповнолітніх\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження серія\~ [NUMBER] ,\~виданим Соборним\~районним у\~місті Дніпрі\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області \~27\~квітня 2018\~року,\~актовий запис\~№1100; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 20 лютого 2020 року, актовий запис №221, батьками яких вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,6). Відповідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181\~СК України\~обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Частиною 3 ст. 181\~СК України визначено, що\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Звертаючись із позовною заявою, позивач вказувала, що діти проживають з нею, перебувають на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги з 2021 року, він є здоровим та працездатним. Оскільки обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, суд, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує факт проживання дітей з матір`ю, вік дітей, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, й те, що відповідач є особою працездатного віку, а також відсутність у матеріалах справи відомостей щодо наявності у нього інших утриманців. З огляду на викладене, враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити, з дотриманням вимог ч. 1 ст.182 Сімейного кодексу України у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, що буде відповідати інтересам дітей та не порушуватиме права кожного зі сторін. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дітей з дня пред`явлення позову 30 травня 2025 року. Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial