Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] , від імені та в інтересах яких діє представник - адвокат Паламарчук І.А., звернулася до Згурівського районного суду Київської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просить тлумачити заповіт заповідача [PERSON] , померлого [INFO] та визнати, що волевиявлення заповідача при складенні заповіту, посвідченого секретарем Лизогубовослобідської сільської ради Годунок Н.М. від 28 грудня 2017 року, реєстраційний номер 15, в частині розпорядження щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,2609 га, кадастровий номер 3221983300:02:005:0014, яка розташована на території Згурівської територіальної громади Броварського району Київської області (раніше Лизогубовослобідської сільської ради Згурівського району Київської області), дійсно спрямовано на спадкоємця [PERSON] , [INFO] , паспорт ID № [NUMBER] , виданий 3213 від 05.08.2024 (раніше паспорт [NUMBER] , виданий 01.10.1997 року), РНОКПП [NUMBER] ), оскільки в заповіті РНОКПП спадкоємця вказано з помилкою як [NUMBER] . У разі задоволення позову просила не застосовувати до відповідача ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [INFO] помер вітчим позивачки [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів позивачці земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,2609 га, кадастровий номер 3221983300:02:005:0014, яка розташована на території Згурівської територіальної громади Броварського району Київської області (земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,2609 га, кадастровий номер 3221983300:02:005:0014. Заповіт посвідчений секретарем Лизогубовослобідської сільської ради Годунок Н.М. від 28 грудня 2017 року, реєстраційний номер 15. Позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в заповіті невірно вказаний РНОКПП (реєстраційний номер облікової картки платника податків) спадкоємця позивачки [PERSON] . Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідні строки для подання заяв по суті справи. За клопотанням представника позивачки витребувано докази. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 22 квітня 2025 року залучено до\~участі у\~справі в\~якості третіх\~осіб,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~ [PERSON] \~та [PERSON] . В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені належним чином, направили до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутність. У своїй заяві представник позивачки, адвокат Паламарчук І.А. позовні вимоги підтримала та просила ухвалити рішення про задоволення позову. Представник відповідача Згурівської селищної ради В. Мокронос у своїй заяві позов визнав у повному обсязі, зазначивши, що розуміє наслідки визнання позову відповідачем. Просив не застосовувати до відповідача ст. 141 ЦПК України. Треті особи [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали, проти задоволення позову не заперечували. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. На підставі ч. 3 ст.\~200, ч. 4 ст.\~206 ЦПК України\~суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову, враховуючи\~визнання позову відповідачем. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом, як таке, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Обставини, викладені в позові підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами. Судом встановлено, що [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 3,2609 га, кадастровий номер 3221983300:02:005:0014, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Згурівської територіальної громади Броварського району Київської області (раніше Лизогубовослобідської сільської ради Згурівського району Київської області), на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 304828 (а.с. 17 копія державного акту, а.с. 18-23 копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку). За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку своїй падчерці позивачці [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем Лизогубовослобідської сільської ради Годунок Н.М. від 28 грудня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за номером 15. У заповіті дані спадкоємця вказані наступним чином: [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , податковий номер [NUMBER] (а.с. 12). [PERSON] присвоєний ідентифікаційний номер (РНОКПП) [NUMBER] , згідно даних Державного реєстру фізичних осіб платників податку (а.с. 8). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивачці відкрилась спадщина за заповітом на вищевказану земельну ділянку. Позивачка є єдиним спадкоємцем вказаного спадкового майна. Інші спадкоємці на цю спадщину за заповітом чи за законом не встановлені. Співмешканка померлого [PERSON] на спадщину померлого не претендує, спадкові права позивачки не оспорює. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом іншого майна, що не охоплене заповітом складеним на ім`я [PERSON] (а.с. 11 копія свідоцтва про смерть, а.с. 14 довідка, а.с. 42-87 копія спадкової справи № 25/2024). Відповідно до\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною другою статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Статтею 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, другої статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 467/356/19 зазначено, що відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України. Оскільки суди у справі, що переглядається, встановили, що між спадкоємцями є спір щодо тлумачення заповіту, то відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснює суд. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини. При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту. Системний аналіз положень статей 213, 1256 ЦК України дає підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук волі заповідача, яка відтворена в тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на випадок своєї смерті. На це вказано в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 595/731/21. Вимога про тлумачення заповіту може бути як самодостатньою вимогою (предметом позову), так і підставою майнової вимоги. Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки в заповіті зазначений реєстраційний номер облікової картки платника податків іншої особи, що не відповідає реєстраційному номеру облікової картки платника податків присвоєному позивачці (а.с. 15 нотаріальна відмова). У суду не виникає жодних сумнівів, що волевиявлення заповідача [PERSON] у заповіті було спрямована на заповідання належної йому земельної ділянки саме [PERSON] , яка є дочкою його співмешканки. В заповіті точно вказана дата народження, а також серія та номер паспорта [PERSON] , що виключає можливість складення заповіту на користь іншої особи, а не позивачки. За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак вважає за необхідне тлумачити заповіт [PERSON] , що посвідчений секретарем Лизогубовослобідської сільської ради Годунок Н.М. від 28 грудня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за номером 15, таким чином, що спадкодавець заповів належну на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер 3221983300:02:005:0014 саме [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . За клопотанням позивачки, суд не застосовує до відповідача ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved