Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Марківської селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,\~в якому просить визначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , додатковий строк тривалістю у 2 (два) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (дата реєстрації смерті [INFO] ) в с. Кабичівка, Старобільського району, Луганської області. Позов мотивований тим, що батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] (дата реєстрації смерті [INFO] ) в с. Кабичівка, Старобільського району, Луганської області. На момент смерті батька, [PERSON] - [PERSON] не мешкав з ним, про смерть батька був повідомлений телефонним зв`язком. 08.12.2022 року [PERSON] звернувся до Дзержинского районного суду м. Харкова (за адресою свого фактичного місця проживання) із заявою про встановлення факту смерті батька, [PERSON] . 12 грудня 2022 року Дзержинским районним судом м. Харкова було винесено рішення по справі № 638/7074/22 про встановлення факту смерті батька позивача, [PERSON] [INFO] . 27 січня 2023 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, [PERSON] було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] його батька, [PERSON] . 02.08.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] було пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Рекомендовано звернутися до суду. \~ \~ \~ \~24.09.2024 року через систему «Електронний суд» надійшов вказаний цивільний позов до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області; ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 191/4445/24 за позовом [PERSON] до Старобільської міської Старобільського району Луганської області, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини передана за підсудністю до Покровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 25.12.2024 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 03.01.2025 року представник позивачки адвокат Стаднік І.А. через систему «Електронний суд» надіслав заяву з додатками на виконання ухвали суду від 25.12.2024 року, якою також змінив склад учасників справи. Ухвалою суду від 07.01.2025 року відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалами суду від 11.03.2025 року та від 03.04.2025 року витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сахової Марини Андріївни копію спадкової справи відкритої за померлим [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який помер [INFO] (дата реєстрації смерті [INFO] ) в с. Кабичівка, Старобільського району, Луганської області. 23.04.2025 року на виконання ухвал суду, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саховою М.А. повідомлено, що [PERSON] не відкривалась вказана справа. 05.05.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Цією ж ухвалою \~виключено з числа відповідачів\~\~Старобільську районну військову адміністрацію Луганської області. В судове засідання учасники провадження не з`явилися, про дату, час та місце У судове засідання сторони не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Марківської селищної військової адміністрації Старобільського району Луганської області про причини своєї неявки суд не повідомив, пояснень, заяв та клопотань до суду не подавав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Ухвалою суду від 09.09.2025 року суд постановив розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] (дата реєстрації смерті [INFO] ) в с. Кабичівка, Старобільського району, Луганської області. 12 грудня 2022 року Дзержинским районним судом м. Харкова ухвалене рішення по справі № 638/7074/22 про встановлення факту смерті [PERSON] [INFO] . 27 січня 2023 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] [PERSON] . 02.08.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] було пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . Отже, позивач є рідним сином [PERSON] , померлого [INFO] та, відповідно, спадкоємцем за законом першої черги спадкування. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саховою М.А. повідомлено, що [PERSON] не відкривалась спадкова справа за померлим [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який помер [INFO] (дата реєстрації смерті [INFO] ) в с. Кабичівка, Старобільського району, Луганської області. Таким чином, доказами справи підтверджено, що спадщина [PERSON] у шестимісячний строк, установлений ст. 1270 ЦК України, ніким прийнята не була. З досліджених судом матеріалів справи випилває, що позивач, як спадкоємець за законом, не звернувся вчасно, в строк, установлений законом, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини його померлого батька. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1217, 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частини 1, 3 ст.1272 ЦК України). За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Норми ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 20.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до листа № 24-753/0/4/13 від 16.05.2013 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України, тощо. Таким чином, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку та необізнаність, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові в справі № 155/1584/18 від 02.06.2021. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 по справі № 686/5757/23 прийшла до висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22). Як зазначено в уточненому позові, причинами пропуску строку на прийняття спадщини є те, що [PERSON] є державним службовцем, перебуває на посаді начальника відділу агропромислового розвитку управління соціально-економічного розвитку територій. [PERSON] неодноразово був у відрядженнях та хворів. Строк на прийняття спадщини Позивачем також був пропущено через те, що на території с. Марківка Луганської області велися бойові дії і ця територія є тимчасово окупованою та більшість нотаріусів відмовлялися приймати заяву про прийняття спадщини. Позивач на підтвердження поважності причин пропуску надав суду наказ №2-в від 31.07.2023 року про відрядження [PERSON] терміном на три дні (з 02 по 04 серпня 2023 року); розпорядження №25-в від 21.08.2024 року про відрядження [PERSON] на чотири дні (з 25 по 28 серпня 2024 року); медичний висновок №ЕНТ6-2Т9Р-АЕС6-К98Т від 25.01.2023 року про непрацездатність позивача тривалістю два дні (з 25.01.2023 року по 27.01.2023 року). Тобто, загальна тривалість цих обставин становить дев`ять днів. Це є незначною частиною шестимісячного строку (який в середньому складає 180 днів). Отже, навіть за умови повної об`єктивної недієздатності позивача у ці дні, це не позбавляло його можливості вчинити відповідні юридично значущі дії у решту строку, що не був охоплений наведеними причинами. Суд звертає увагу, що службові відрядження, як і короткотривале захворювання, є загальнопоширеними життєвими обставинами і, за відсутності додаткових підтверджень щодо ускладнень чи тривалих наслідків, не можуть самі по собі визнаватись поважною причиною, яка б об`єктивно виключала можливість звернення до нотаріуса протягом кількох місяців. На думку суду, подані позивачем пояснення та докази не свідчать про існування обставин непереборної сили, тяжкої хвороби, ізоляції, недієздатності, обмеження волі чи інших надзвичайних факторів, які могли б бути об`єктивною перешкодою для реалізації його спадкових прав у строк, встановлений законом. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що подані позивачем довідки про перебування у службових відрядженнях та тимчасову непрацездатність не можуть бути визнані об`єктивними та поважними причинами, які б виправдовували пропуск шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначені обставини охоплюють лише незначну частину загального строку, встановленого законом, і не позбавляли позивача можливості звернутись до нотаріуса в інші, не зайняті хворобою чи відрядженнями дні. Таким чином, суд розцінює ці пояснення як недостатні для поновлення строку, оскільки вони не свідчать про тривалі або непереборні перешкоди у реалізації спадкових прав. Ці причини не є непереборними та такими, що викликали істотні труднощі для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22. Суд також зазначає, що позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті батька та тимчасово окупованій території у грудні 2022 року і в грудні 2022 року отримав відповідне рішення; отримавши свідоцтво про смерть батька 27 січня 2023 року. Разом з тим, після цього, позивач лише у серпні 2024 року, тобто через півтора роки, звернувся до нотаріуса із заявою при прийняття спадщини. із матеріалів справи вбачається, що весь цей час позивач проживав на території України, у м. Київ, якихось об`єктивних перешкод для звернення до нотаріуса не мав. Доказів із зазначенням об`єктивних поважних причин (окрім відряджень та короткочасної хвороби), що перешкоджали позивачу своєчасно прийняти спадщину, шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори, суду не надано. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Натомість, у справі, яка розглядається, судом не встановлено обставин, які б підтверджували наявність у позивача об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Враховуючи наведене вище, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed