Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

14.05.2025 до Основ`янського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно з якою представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість загальною сумою 64800,2 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 6 999,99 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором - 40 125,21 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» за 101 календарних днів 17675 грн, а також стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 09 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено договір №4283010 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 7000 грн., строком на 360 днів (з 09.01.2024 по 02.01.2025), зі сплатою процентів кожні 30 днів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок за реквізитами платіжної картки [NUMBER] , яку вказано відповідачем при укладанні договору. У період часу з 09.01.2024 по 23.09.2024 первісним кредитором було нараховано проценти за користування кредитом в сумі 40125,21 грн. Відповідачем у цей період здійснено оплату за тілом кредиту в сумі 0 грн. 01 коп. та на погашення процентів 735 грн. З огляду на вказане, станом на 23.09.2024 заборгованість відповідача за договором становить 47125 грн. 20 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 6999 грн. 99 коп., заборгованість по процентам в сумі 40125 грн. 21 коп. 23 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» за договором факторингу №23/09/2024 право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором було відступлено на користь позивача ТОВ «Українські фінансові операції». Позивачем в межах строку дії кредитного договору, в період часу з 24.09.2024 по 02.01.2025 здійснено нарахування процентів в сумі 17675 грн. На підставі вищевикладеного ТОВ «Українські фінансові операції» було змушено звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 15.05.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 20.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів 09.01.2024 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», у сумі 7000 грн., за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК Україна». 23.05.2025 через електронну пошту від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшла витребувана інформація, відповідно до якої на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку [NUMBER] , 09.01.2024 на дану картку було зараховано платіж у сумі 7000,00 грн, інша інформація не надана, оскільки кошти зараховувались не по реквізитах, а через платіжну систему. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданій суду через систему «Електронний суд» заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи через відсутність в суді поштових марок був сповіщений шляхом направлення судових повісток на адресу електронної пошти, зазначеної у позовній заяві, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України». З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суддя дійшов таких висновків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст.11 Закону України Про електронну комерцію пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). При укладанні кредитного договору сторони погодили, що відповідно до цього договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять фіксована процентна ставка за користування кредитом, комісія за надання кредиту та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів (додаток до договору). При цьому у кредитному договорі та додатку до нього (графік платежів) всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені у твердій сумі, та апелянтом підписано графік платежів. Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України Про електронні документи та електронний документообіг; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України Про електронну комерцію. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Судом встановлено, що 09.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір №4283010 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов п.п.1.2, 1.3, 1.4.1, 2.1 якого було передбачено надання кредиту в сумі 7000 грн., строком на 360 днів (до 02 січня року), зі сплатою процентів кожні 30днів в розмірі 2,50 % на день в межах всього строку кредиту та його надання у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок за реквізитами платіжної картки [NUMBER] . Згідно з Паспортом споживчого кредиту від 09.01.2024 відповідачу було надано інформацію про основні умови кредитування. Відповідно до додатку №1 до первісного договору від 09.01.2024 визначено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором. Зазначені вище документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин, зазначено, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Таким чином, є доведеним належними та допустимими доказами факт укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 09.01.2024 договору №4283010 про надання споживчого кредиту. Відповідно до інформації, витребуваної судом в АТ «Універсал Банк» за клопотанням позивача, підтверджено, що зазначена в договорі платіжна картка [NUMBER] була емітована на ім`я відповідача [PERSON] , а також те, що 09.01.2024 на дану картку було зарахування у розмірі 7000,00 грн., що підтверджує виконання ТОВ «ЛінеураУкраїна» своїх зобов`язань за договорами в повному обсязі та видачу відповідачу кредиту в сумі 7000,00 грн. 23 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» за договором факторингу №23/09/2024 право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «Українські фінансові операції», що підтверджується доданими до позову копіями відповідного договору факторингу, платіжної інструкції від 25 вересня 2024 року про перерахування ТОВ «Українські фінансові операції» коштів за цим договором на користь ТОВ «Лінеура Україна», акту прийому-передачі реєстру боржників від 23 вересня 2024 року та витягу з цього реєстру відносно відступлення права вимоги за укладеним із відповідачем договором. Матеріали справи містять повідомлення про відступлення права вимоги для боржників, у тому числі відповідача, на номер телефону [NUMBER] . Згідно з витягом з реєстру та наданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що в період часу з 09.01.2024 по 23.09.2024 відповідачем було здійснено оплату за тілом кредиту в сумі 0 грн. 01 коп. та на погашення процентів 735,00 грн. Заборгованість станом на дату відступлення права вимоги 23 вересня 2024 року складала 47125 грн. 20 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 6999 грн. 99 коп., заборгованість по процентам в сумі 47125 грн. 20 коп., які нараховувались в розмірі ставок 0,38% та 2,5% на день, передбачених умовами п.п.1.4.1, 1.4.2 договору. Після набуття права вимоги за договором позивачем, згідно з наданим розрахунком за встановленою в договорі процентною ставкою 2,5% на день, в період з 23 вересня 2024 року по 02 січня 2025 року, тобто в межах визначеного п.1.3 договору строку кредитування (360 днів) було здійснено нарахування процентів в сумі 17675,00 грн. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що загальна заборгованість відповідача за відсотками за користування кредитом, в межах строку дії договору з 09.01.2024 по 02.01.2025 становить 57800 грн. 21 коп. (40125 грн. 21 коп. - нараховані відсотки первісним кредитором + 17675 грн. 00 коп. - нараховані позивачем після отримання права вимоги). Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 57800 грн. 21 коп. в межах строку дії договору з 09.01.2024 по 02.01.2025. Також позивач просить стягнути з відповідача 10000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, надану позивачу адвокатом Дідухом Є.О. Так, відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На обґрунтування розміру судових витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024, копію заявки №4283010 на виконання доручення до цього договору; копію рахунку на оплату №4283010-24/03-2025 від 24 березня 2025 року; копію акта прийому-передачі виконаних робіт від 24.03.2025. Ураховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,4 грн.

Outcome: approved