Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» (далі - ДП «НДІ «Квант») про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Позов обґрунтований тим, що з 06 квітня 2016 року він працює на посаді юрисконсульта юридичної служби, що підтверджується довідкою від 24 лютого 2025 року № 19 та трудовою книжкою. Починаючи з 2019 року відповідач систематично порушував його право на отримання заробітної плати. Відповідно до довідки від 25 лютого 2025 року № 33, виданої ДП «НДІ «Квант», сума заборгованості із заробітної плати із 01 січня 2019 року до 28 лютого 2025 року становить 793 560,44 грн. Також, у зв`язку з невиплатою заробітної плати, позивач має право на компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. Разом сума компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за період із березня 2019 року до грудня 2024 року включно складає 453 284,18 грн (180 750,08 грн - компенсація за 2019 рік + 171 727,29 грн - компенсація за 2020 рік + 80 752,37 грн - компенсація за 2021 рік + 12 336,84 грн - компенсація за 2022 рік + 7 717,60 грн - компенсація за 2024 рік). Загальна заборгованість ДП «НДІ «Квант» перед [PERSON] становить 1 246 844,62 грн, із яких: 793 560,44 грн - заборгованість із заробітної плати, 453 284,18 грн - компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив стягнути з ДП «НДІ «Квант» на свою користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 793 560,44 грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 453 284,18 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. У встановлений судом строк відповідач не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] із 06 квітня 2016 року працює в ДП «НДІ «Квант», що підтверджується довідкою від 24 лютого 2025 року № 19 та трудовою книжкою (а. с. 23-25). Відповідно до довідки ДП «НДІ «Квант» від 25 лютого 2025 року № 33 сума заборгованості із заробітної плати за період із 01 січня 2019 року до 28 лютого 2025 року становить 793 560,44 грн (а. с. 26). Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач надав розрахунок компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період із березня 2019 року до грудня 2024 року у загальному розмірі 453 284,18 грн, із яких: 180 750,08 грн - компенсація за 2019 рік, 171 727,29 грн - компенсація за 2020 рік, 80 752,37 грн - компенсація за 2021 рік, 12 336,84 грн - компенсація за 2022 рік, 7 717,60 грн - компенсація за 2024 рік (а. с. 4-18). Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагород за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною п`ятою статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із статтями 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що матеріалами справи доведена затримка виплати позивачу заробітної плати за період із 01 січня 2019 року до 28 лютого 2025 року, наведене є підставою для стягнення такої заборгованості з ДП «НДІ «Квант» на користь позивача [PERSON] не виплаченої заробітної плати у розмірі 793 560,44 грн. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За змістом статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання зобов`язані здійснювати громадянам компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, при цьому сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекси споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, і місяці, що передує виплаті заборгованості, до розрахунків не включаються. Враховуючи те, що станом на 28 лютого 2025 року загальна сума заборгованості із заробітної плати [PERSON] складає 793 560,44 грн, це є підставою для індексації заробітної плати відповідно до наданого позивачем розрахунку за формулою: інфляційні нарахування = сума боргу * сукупний індекс інфляції/100 % - сума боргу. Розрахунок розміру індексу споживчих цін позивач наводить за період із лютого 2019 року до грудня 2024 року, який судом перевірено і становить 453 284,18 грн. Із урахуванням викладеного, беручи до уваги всі встановлені судом обставини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у розмірі 793 560,44 грн та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 453 284,18 грн. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплату судового збору у справах про стягнення заробітної плата та поновлення на роботі. Згідно із статтею 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Оскільки позивач звільнений від сплату судового збору у справах про стягнення заробітної плата, а суд дійшов висновку про задоволення позову, то судовий збір відповідно до положень статті 141 ЦПК України у розмірі 12 468,45 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved