Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.10.2024 між ТзОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] укладено договір №512917-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". 16.10.2024 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №512917-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" направлено Ільницькій Н.М. через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6272 на номер телефону [NUMBER] (що зазначено позичальницею у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржницею було введено/відправлено. Таким чином, 16.10.2024 між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] укладено договір №512917-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію". ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальниці грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальниці, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Відповідачка належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у неї станом на 22.06.2025 утворилась заборгованість за договором про надання кредиту, в розмірі 32 046, 80 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 11000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 15 400,00 грн., суми заборгованості по штрафах - 4 776,80 грн. суми прострочених платежів за комісією - 870,00 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором №512917-КС-001 про надання кредиту від 16.10.2024, що становить 32046,80 грн та судові витрати. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15.07.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. В чергове судове засідання представник позивача та відповідач не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. В прохальній частині позовної заяви представник позивача просить проводити розгляд справи за його відсутності в порядку спрощеного позовного провадження, заперечень проти винесення заочного рішення не має. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов належить задоволити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] укладено договір № 512917-КС-001 про надання кредиту. Відповідно до п.2 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 11000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов"язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію в порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА". Кредит надано строком на 24тижні.Стандартна процентна ставка -1% в день,фіксована. Строк дії договору до 02.04.25. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 26966,3грн. Загальні витрати за кредитом: 15 966,30 грн. ,комісія за видачу кредиту становить 2 200,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: шість тисяч шістсот дев`яносто дві цілих сімнадцять сотих процентів. Денна процентна ставка: 0,86 процентів. Орієнтовна реальна річна процентна ставка розрахована відповідно до методики розрахунку, що затверджена Постановою Національного банку України від 11.02.2021 № 16 «Про затвердження Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Реальна річна процентна ставка, денна процентна ставка, загальні витрати за кредитом та орієнтовна загальна вартість наданого кредиту обчислені на основі припущення, що позичальник буде дотримуватись графіку платежів, що вказаний в п. 4.2.2. та додатку №1 до договору, та буде застосовуватись знижена процентна ставка, а інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору. П.3.1. визначено, що договір укладається з використанням інформаційно - комунікаційної системи кредитодавця, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому ЗУ "Про електронну комерцію" шляхом надання пропозиції укласти договір (оферти) кредитодавцем та її прийняття (акцептування) позичальником, договір укладається з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії", інших нормативно - правовиї актів Національного банку України. З кредитного договору вбачається, що для його підписання відповідачці надано одноразовий ідентифікатор UA-6272. Як вбачається з п.4.2.2 договору, сторонами встановлено графік платежів. Відповідальність сторін передбачена п.7 даного договору. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законом України "Про електронну комерцію" на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Відповідно до положень цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зважаючи на вищезазначені норми закону, суд вважає встановленим, що договір №512917-КС-001 про надання кредиту від 16.10.2024, згідно якого відповідачці надано кредит в розмірі 11000,00 грн., укладений сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". З підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів вбачається, що 16.10.2024 через надавача платіжних послуг "ПрофітГід" позивачем здійснено переказ коштів на платіжну картку відповідачки [NUMBER] (зазначена в договорі) згідно кредитного договору №№512917-КС-001 в сумі 11000,00 грн. Відтак, встановлено, що кредитором в повному обсязі виконано умови кредитного договору та надано відповідачці кредитні кошти, що безпосередньо підтверджено долученими до позовної заяви документами. Як вбачається з паспорта споживчого кредиту з інформацією щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для позичальника, графіком відповідних платежів, з яким відповідачка погодилися, про що свідчить її електронний підпис у вигляді одноразового ідентифікатора UA-4105. Щодо наявності різних одноразових ідентифікаторів в кредитному догововорі та паспорті споживчого кредиту, суд звертає увагу, що відповідно до п.3.2.10. кредитного договору, після ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, позичальник підтверджує своє ознайомлення з умовами, викладеними в паспорті споживчого кредиту шляхом введення одноразового ідентифікатора, який надсилається кредитодавцем позичальнику каналом комунікації, що вказаний в п.1.10. цього договору та натисканням кнопки "підписую", що вважається підписанням паспорту споживчого кредиту відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Водночас, одноразовий ідентифікатор, призначений для підписання паспорту споживчого кредиту не може бути використаним для акцептування пропозиції (оферти) щодо укладення договору, а одноразовий ідентифікатор, призначений для акцептування пропозиції (оферти) щодо укладення договору не може бути використаним для підписання паспорта споживчого кредиту. Поле відповідної форми на сайті для введення одноразового ідентифікатора для акцептування пропозиції (оферти) щодо укладення договору стане «активним» лише після коректного вводу одноразового ідентифікатора для підписання паспорта споживчого кредит. Відповідно до розрахунку заборгованості за договір №512917-КС-001 про надання кредиту від 16.10.2024, загальна заборгованість відповідачки станом на 03.07.2025 становить 32 046, 80 грн., що складається з: суми по тілу кредиту - 11000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 15 400,00 грн., суми заборгованості по штрафах - 4 776,80 грн. суми прострочених платежів за комісією - 870,00 грн. Відповідно до п.5.2.1. та п.5.2.3. кредитного договору позичальник зобов"язаний виконувати цей договір у порядку та в строки (терміни), встановлені договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором, до закічення строку (терміну) дії договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). Разом з тим, відповідно до п.18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан був введений в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, неодноразово був продовжений і діє на даний час. З огляду на викладене, враховуючи період нарахування позивачем ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" штрафу, який нараховано безпосередньо в період дії воєнного стану, правові підстави для його стягнення з відповідачки в сумі 4 776, 80 грн., як складової частини заборгованості за договором позики, відсутні. В решті позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачкою. Для спростування доводів позову відповідачка жодних належних і допустимих доказів в спростування позовних вимог, визначених законом, суду не представила. В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернено грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги, щодо їх повернення. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості. Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка висловлювала незгоду з діями банку, з посиланням на непогодження умов щодо розміру сплачених відсотків, тощо. Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі №367/4970/13-ц, провадження №61-19992св18, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали до суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано. Крім цього, також варто звернути увагу на вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02 жовтня 2018 року , №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved