Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] , від імені та інтересах якої діє адвокат Конюшко Д.Б., звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.10.2023 року о 10:36 у м. Київ по вул. Л. Толстого, 55, відбулася за участю транспортного засобу «Renault Megane», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Peugeot 301», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (є власністю [PERSON] ). У результаті зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, відтак Позивачеві як власникові пошкодженого майна було завдано майнової та моральної шкоди. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 31.01.2024 у справі винною особою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Renault Megane», державний номер [NUMBER] , на момент настання ДТП була застрахована відповідно умов чинного Полісу ОСЦПВВНТЗ №ЕP/217031014, виданого Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАЇНА» (франшиза за полісом становить 2 500,00грн). Страховиком відповідальності відповідача було виконано свій обов?язок і здійснено на користь Позивача виплату страхового відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з урахуванням зносу та за вирахуванням франшизи. Натомість станом на день пред?явлення цього позову відповідачем так і не було відшкодовано заподіяну позивачеві шкоду в повному обсязі. На виконання вимог Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Renault Megane», державний номер [NUMBER] , на момент настання ДТП була застрахована відповідно умов чинного Полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕP/217031014, виданого Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАЇНА» (франшиза за полісом становить 2500,00грн). Згідно зі Звітом №54896 від 04.11.2023 вартість відновлювального ремонту Т3 «Peugeot 301», державний номер [NUMBER] , з урахуванням зносу складає 7842,13грн (за вирахуванням франшизи - 5342,13грн). Так, згідно з Рахунком на оплату №7 від 08.11.2023 загальна і повна вартість фактичних витрат на здійснення відновлювального ремонту Т3 «Peugeot301», державний номер [NUMBER] , складає 13050,00грн. Страховик врахував зміст цього Рахунка на оплату, тому за результатами розгляду вищевказаної заяви та інших документів страховиком було здійснено виплату власне на рахунок суб`єкта господарювання-ста ремонтом, ФОП [PERSON] відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, зменшеної з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на виконання вимоги ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів» та за вирахуванням франшизи на виконання вим ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-право відповідальності власників наземних транспортних засобів», що, як слідує платіжної інструкції №00105359 від 13.11.202, склала 5 342,13грн. Як слідує з Акта здачі-приймання робіт (надання послуг) № 00007 від 14.11.2023 з метою використання свого автомобіля за призначенням позивач відремонтував (відновив ремонтом) його, у зв`язку із чим підлягають понесенню відповідні сукупні витрати у розмірі повно фактичної вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля що становлять 13 050,00грн (із яких: належне страхове відшкодування розмірі 5342,13грн, сплачене на рахунок третьої особи страховиком як вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, зменшена урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням франшизи заборгованість позивача перед третьою особою зі сплати повної вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ у розмірі 7 707,87 грн). Позивач просить суд відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 7707,87грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00грн, судовий збір грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 28 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву (а.с.108-109). Відповідач та третя особа повідомлялись належним чином про розгляд справи в спрощеному провадження без повідомлення сторін. Відзиву відповідач на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Письмових пояснень на позовну заяву від третьої особи до суду не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до правил ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником ТЗ «Peugeot 301», державний номер [NUMBER] , що підтвержується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.24-25). 23.10.2023 о 10:36 у м. Київ по вул. Л. Толстого, 55, відбулася за участю транспортного засобу «Renault Megane», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Peugeot 301», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (власник ТЗ [PERSON] ). Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 31.01.2024 [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.30). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до приписів частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «Renault Megane», державний номер [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до Полісу №ЕP/217031014 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160000грн та франшизою у розмірі 2500грн. Згідно з положеннями частини 3 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів. З метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ під час проведення автотоварознавчих експертиз застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження пошкодження автомобіля «Peugeot 301», державний номер [NUMBER] позивачем були надані Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №54896 від 04.11.2023 (а.с.57-66), розрахунки ремонтної калькуляції №33704 від 04.11.2023 (а.с.69-72), акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №00007 від 14.11.2023 (а.с.51). Згідно зі Звітом № 54896 від 04.11.2023 вартість відновлювального ремонту Т3 «Peugeot 301», державний номер [NUMBER] , який був складений ТОВ «БВН ЕВ ГРУП». Відповідно до цього звіту вартість матеріального збитку без урахування ПДВ визначена в розмірі 7842,13грн. 25.10.2023 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про здійснення страхового відшкодування, у якій просив здійснити належне відшкодування заподіяного пошкодження транспортного засобу матеріального збитку здійснити шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок суб`єкта господарювання -станції технічного обслуговування, що виконуватиме роботи з відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт ФОП [PERSON] (а.с.40). Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. На підставі страхового акту № 33704/1 (а.с.82) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було здійснено виплату власне на рахунок суб`єкта господарювання-станції технічного обслуговування, що виконує роботи з відновлення автомобіля ремонтом, ФОП [PERSON] належного страхового відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, зменшеної з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на виконання вимоги ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортних засобів» та за вирахуванням франшизи на виконання вимоги ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-право відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується платіжною інструкцією №00105359 від 13.11.2023 в розмірі 5 342,13грн (а.с.85). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових виплат), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових коштів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. ст. 3, 5 Закону). Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону). Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст. 12 Закону). Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежених обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Разом з тим, постановою Правління Національного банку України від 30.05.2022 №109 затверджено нові ліміти відповідальності за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою, а саме за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160 000грн на одного потерпілого. Постанова набрала чинності з 01 липня 2022 року. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від прийнятих раніше правових висновків і вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В Постанові ВП ВС вказано: у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Якщо особа пред`являє позовні вимоги, які входять в обсяг та суму страхового відшкодування - належним відповідачем є страхова компанія. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Таким чином, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ТЗ «Renault Megane», державний номер [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», тому саме на страховика покладається обов`язок по відшкодуванню позивачу шкоди в межах, визначених умовами договору страхування. Як зазначає позивач, згідно з Рахунком на оплату №7 від 08.11.2023 загальна і повна вартість фактичних витрат на здійснення відновлювального ремонту Т3 «Peugeot301», державний номер [NUMBER] , складає 13050,00грн. З позову вбачається, що виплачений розмір страхового відшкодування становить 5342,13грн, що не покриває фактичну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підп. «а» п. 193.1 ст. 193 ПК України). Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: фактичне здійснення ремонту автомобіля; чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відомості про те, що позивач звертався до страхової компанії задля отримання страхового відшкодування, відмови останньої у проведенні такої або щодо перевищення розміру шкоди ліміту відповідальності страховика, матеріали справи не містять, доказів протилежного не надано. За таких обставин, на думку суду, вимога позивача про стягнення з [PERSON] витрат на відновлювальний ремонт ТЗ внаслідок ДТП у розмірі 7707,87грн як з особи, винної у завданні йому шкоди джерелом підвищеної небезпеки, є безпідставним. Щодо відшкодування моральної шкоди. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00грн, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 вказаної постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи суму завданої моральної шкоди у розмірі 10 000,00грн, позивач зазначила, що у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу він зазнав душевних страждань. В момент ДТП пережив значний емоційний стрес за пошкоджене майно. Разом з тим, позивач не в повній мірі обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди саме в розмірі 10 000,00грн, та не надав відповідних доказів щодо характеру та обсягу страждань, яких він зазнав, і, які мали негативний вплив на його повсякденне життя. Суд, враховуючи факт неправомірних винних дій [PERSON] , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що із відповідача підлягає стягненню 8000грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 19 вказаного Закону передбачено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як вбачається з позовної заяви та долучених письмових доказів 24.10.2023 між [PERSON] та Адвокатом Конюшко Денисом Борисовичем укладено договір про надання правової допомоги № 24/10/23-ЮП/IL (а.с.96-97). З акта виконаних робіт №01 від 28.03.2025 до Договору №24/10/23-ЮП/IL про надання правової допомоги вбачається, що сторони погодили орієнтовну вартість правової допомоги за цим договором 15000,00 грн (а.с.98). Враховуючи викладене, та те, що обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування судових витрат на правничу допомогу. Разом з тим, ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанняміншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом, з огляду на те, що позивач поніс судові витрати на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, що підтверджено належними доказами, суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню і стягує з відповідачів в рівних частках на користь позивача 5000,00грн понесених ним витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги (з урахуванням часткового задоволення позовних вимог). Суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є реальним, обґрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1094,36грн Отже суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а відтак відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір тільки у сумі 1094,36рн. На підставі викладеного,

Outcome: partial