Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивачка звернулася до суду з позовом до Старовижівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті матері - [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на спадковий будинок. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 19 серпня 1996 року Старогутівською сільською радою Старовижівського району Волинської області за реєстровим номером № 4, згідно з яким все своє майно, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами в с. Сукачі Старовижівського району Волинської області заповіла дочці (позивачці) [PERSON] та сину [PERSON] в рівних частинах. Позивачка зазначає, що прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте в одержанні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно нотаріусом було відмовлено у зв`язку із тим, що право власності на житловий будинок за спадкодавцем не зареєстроване, відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначене нерухоме майно, про що винесена Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Також зазначає, що брат [PERSON] , за життя спадщину після смерті матері не прийняв, помер [INFO] . Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 30.07.2025 року. 04.08.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та витребувано спадкову справу. Позиція учасників провадження. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказує, що просить провести судове засідання у її відсутності та задовольнити позовну заяву. Представник відповідача Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказує, що сільська рада просить провести судове засідання у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з вимогами частин 3, 4 статті 200 ЦПК України,враховуючи визнання відповідачем позову, за результатами підготовчого провадження суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 01.03.2024 року, виданого (повторно) виконавчим комітетом Старогутівської сільською радою Старовижівського району Волинської області встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). Як вбачається із заповіту [PERSON] , посвідченого 19 серпня 1996 року Старогутівською сільською радою Старовижівського району Волинської області за реєстровим номером № 4, все своє майно, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами в с. Сукачі Старовижівського району Волинської області спадкодавець заповіла дочці (позивачці) [PERSON] та сину [PERSON] в рівних частинах. (а.с. 11). Довідкою Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області №205 від 30.10.2024 року та Випискою з погосподарської книги № 5 по с.Сукачі за 1996 - 2000 роки підтверджується право спадкодавця [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 12,14). Згідно з матеріалами спадкової справи №166/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що при житті спадкодавець склала заповіт, згідно з яким житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] заповіла дочці (позивачці) та сину - [PERSON] (а.с. 34 - зворот). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 15.01.2018 року, виданого виконавчим комітетом Галиновільської сільської ради Старовижівського району Волинської області встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.35). Крім того, в матеріалах вищезазначеної спадкової справи наявна заява позивачки, відповідно до якої вона приймає спадщину як спадкоємець за заповітом (а.с. 31 - зворот). Технічний паспорт на нерухоме спадкове майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] позивачкою виготовлений (а.с. 15 -23). 12.12.2024 року приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н.Г. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок за спадкодавцем не зареєстроване, відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначене нерухоме майно (а.с. 13). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Спадкодавиця [PERSON] померла [INFO] . Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс, прийнятий 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР визнається, що кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державні або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Згідно зі ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцям, що прийняли спадщину, видається свідоцтво про право на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР України). Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, у свідоцтві про право на спадщину вказуються спадкоємці, склад і місце знаходження спадкового майна, його оцінка, частка, належна кожному із спадкоємців. Свідоцтво видається всім спадкоємцям разом або кожному з них окремо в залежності від їх бажання. Отже, свідоцтво про право на спадщину є тим правовстановлюючим документом, на підставі якого в подальшому відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» проводилася державна реєстрація права власності. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивачки може бути реалізовано лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, а також той факт, що за життя спадкодавиця правовстановлюючих документів на житловий будинок не мала, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що спадкодавиця за життя набула право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявність у позивачки права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (в силу вимог статті 549 ЦК УРСР), та з огляду на те, що захистити свої права позивачка може лише шляхом звернення до суду, позов слід задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved