Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

06.08.2025 представник ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» звернувся до суду з позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за кредитним договором № 1476983 від 19.01.2021 у розмірі 5990,00 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що 07.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1476983 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 2000,00 грн, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом. Однак свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 5990,00 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2000 грн, прострочена заборгованість за комісіями і відсотками в розмірі 3990,00 грн. На підставі договорів факторингу право грошової вимоги по вказаному кредитному договору перейшло до ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН», що і стало підставою звернення до суду. 11.08.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.08.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Абрамовича О.В. надійшов відзив на позовну заяву, за яким представник відповідача просить відмовити ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3990,00 грн процентів за користування кредитом у зв`язку з тим, що з 01.03.2022 відповідач [PERSON] призваний до Збройних Сил України за мобілізацією. Син відповідача [PERSON] був призваний на військову службу 26.11.2020 та згідно з витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] від 19.04.2022 помер [INFO] у лікарні після поранень, отриманих під час виконання бойових завдань. Крім того, відповідач заперечує щодо стягнення з нього на користь позивача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, яка заявлена в розмірі 10500 грн, вважаючи, що зазначена сума є занадто завищеною, не відповідає складності справи та об`єму виконаної роботи, позивачем не надано акту виконаних робіт, детального переліку виконаної роботи та доказів оплати вартості правничої допомоги, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 5000 грн. 05.09.2025 від представника позивача адвоката Пархомчука С.В. надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій надано докази, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат у сумі 10500,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Установлено, що 19.01.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1476983, за умовами якого товариство надає позичальнику грошові кошти на споживчі потреби на умовах строковості, зворотності, платності строком на 15 днів з можливістю пролонгації, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити передбачені договором проценти за користування позикою (а.с. 7-12). Договір укладено сторонами в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) Т185 та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. До укладення кредитного договору 07.09.2021 [PERSON] підписано також паспорт споживчого кредиту, у якому йому була надана інформація щодо умов кредитування (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У ч. 1\~ст.\~627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~ст. 639 ЦК України). Нормою\~ст. 639 ЦК України\~передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає порядок укладення електронного договору. Так пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України,\~статтею 36 Господарського процесуального кодексу України\~та\~статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.\~Ст. 527 ЦК України\~передбачає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України\~визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Факт виконання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» своїх зобов`язань за договором та перерахування 19.01.2021 грошових коштів в розмірі 2000 грн на картку, що належить [PERSON] , номер якої надано позичальником, не заперечується відповідачем [PERSON] . Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 2000,00 грн. Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 1476983 від 19.01.2021 станом на 12.06.2025 [PERSON] мав заборгованість у розмірі 5990,00 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 2000,00 грн\~, заборгованість за простроченими відсотками - 3990,00 грн (а.с. 16). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. 07.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» як клієнтом та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» як фактором укладено договір факторингу № 1/07092021, за умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, у тому числі і за договором № 1476983 від 19.01.202, укладеним з [PERSON] , а ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за плату на умовах, визначених цим договором. 07.09.2021 між ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» як клієнтом та ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» як фактором укладено договір факторингу № 2-07/09/2021, на підставі якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» відступило ТОВ ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» права грошової вимоги, зокрема, за кредитним договором № 1476983, укладеним 19.01.2024 з [PERSON] . Таким чином, ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1476983 від 19.01.2025, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно з кредитним договором. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, суд враховує таке. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Відповідно до п. 1.3 укладеного між сторонами Кредитного договору строк кредиту становить 15 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору. Умовами Кредитного договору передбачено можливість пролонгації договору за ініціативою клієнта на строк 15 днів, у тому числі шляхом сплати клієнтом нарахованих процентів. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та заміну дати повернення кредиту шляхом укладення додаткової угоди до договору. З умов договору, передбачених п. 4.1.2 4.1.6, вбачається, що для пролонгації договору є необхідною воля позичальника та вчинення ним певних дій в особистому кабінеті, що свідчили б про намір продовжити кредитний договір. Згідно з п. 4.2.1 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1 4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Відповідно до п. 4.2.2 клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження договору на строк кредиту або продовження строку кредиту ще на 15 календарних днів. Так, наведені у 4.2.1, 4.2.3 умови кредитного договору щодо пролонгації без згоди позичальника, а також встановлення п. 4.2.2 умови про надання згоди споживача на автопролонгацію договору є суперечливими, так як пунктом 1.3 цього кредитного договору чітко визначено, що строк кредиту становить 15 днів та у договорі не вказано іншої умови, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому розділом 4 цього договору, для можливості висловити незгоду з автопролонгацією. Згідно з ч. 1, 2, п. 9 ч. 3, ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) вказано, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що умовами договору про споживчий кредит сторони погодили строк його дії на 15 днів, тому починаючи з наступної після спливу 15 днів дати, кредитор не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом у розмірі відсотків, встановлених договором та про те, що для фактичної пролонгації договору є необхідною воля позичальника, яка б полягала у вчиненні дій, що свідчили б про намір продовжити кредитний договір. Відтак, ураховуючи принцип диспозитивності, розрахунок заборгованості за договором кредиту, наданий позивачем, суд, вважає неправомірним проведення нарахування відповідачеві відсотків у розмірі по 38,00 грн за кожен день (стандартна процентна ставка, що становить 1,9% в день, відповідно до п. 1.4.1 договору) за період з 03 лютого 2021 року. Внаслідок чого з відповідача на користь позивача, окрім основної заборгованості, підлягає стягненню заборгованість у розмірі 570,00 грн (38 грн х 15 днів) суми заборгованості за відсотками за користування кредитом протягом строку його дії, що становить 15 днів. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 2570,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 2000,00 грн та заборгованості за відсотками 570,00 грн. Суд не погоджується з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, в частині повної відмови у стягненні відсотків за кредитом у зв`язку з тим, що [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією 01.03.2022. Станом на цю дату відсотки за користування кредитними коштами уже не нараховувалися кредитором. Крім того, положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на які посилається представник відповідача, стосуються лише військовослужбовців та їх дружин (чоловіків) та не поширюються на дітей та батьків. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (42,9 %), з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень Глави 8 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] адвокат Абрамович О.В. у відзиві на позовну заяву заперечує проти стягнення з відповідача заявлених позивачем судових витрат у зв`язку з їх не співмірністю, а також з тим, що представником позивача не було надано належних доказів в обґрунтування вартості правничої допомоги. Крім того, просить суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати. За приписами ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з такого. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача [PERSON] адвокатом Абрамовичем О.В. надано договір про надання правничої допомоги № 81 від 17.08.2025, за умовами якого Клієнт сплачує Адвокату гонорар готівковими коштами у розмірі, визначеному за погодженням сторін з урахуванням витрат часу на підготовку, складання процесуальних документів, участь в судовому розгляді справи, в розмірі, що визначається і підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), або платіжним дорученням, які є невід`ємними додатками до договору; додаткову угоду до договору № 81 від 17.08.2025, згідно з якою орієнтовний розмір гонорару адвоката становить 10000,00 грн; акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 81 про надання правової (правничої) допомоги від 17.08.2025, відповідно до якого адвокатом узгоджена вартість наданої правничої допомоги складає 5000,00 грн; квитанцію № 44 від 26.08.2025 про оплату [PERSON] адвокату Абрамовичу О.В. за надання правової допомоги гонорару в розмірі 5000,00 грн. Враховуючи обставини справи, надані стороною відповідача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, а також те, що вимоги, заявлені у відзиві на позовну заяви підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 5000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України\~щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 09/07/2025 від 09.07.2025, за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором; акт отримання правової допомоги від 01.09.2025 з детальним описом виконаних робіт, відповідно до якого адвокатом узгоджена вартість наданої правничої допомоги складає 10500,00 грн; платіжну інструкцію № 984 від 01.09.2025 про оплату ТОВ «ФК АЙКОН ДЕБТ КОЛЛЕКШН» адвокату Пархомчуку С.В. за надання правничої допомоги гонорару в розмірі 10500 грн. Враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, а також те, що вимоги, заявлені у відзиві на позовну заяви підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10500,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України\~щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000 грн. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. Таким чином, відповідач має відшкодувати на користь позивача 1897,20 грн (2000,00 грн (витрати на правничу допомогу) + 2422,40 грн (судовий збір за вимогу майнового характеру) х 42,9%). Позивач має відшкодувати на користь відповідача 1142 грн витрат на правничу допомогу (2000*57,1%) . На підставі викладеного,

Outcome: partial