Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

06 березня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначала, що від шлюбу із [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають з нею. Відповідач з моменту розірвання шлюбу не проявляє жодного інтересу до дітей, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, розвитком, зв`язку з дітьми не підтримує, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином, відповідач не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей, тобто покладених законом на батьків обов`язків не виконує. Всі питання щодо виховання доньки та сина вирішуються позивачем самостійно без участі відповідача. У зв`язку з вищевикладеним позивачка просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина та доньки. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 11 березня 2025 року відкрито загальне провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с. 32). Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 40). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Сидоренко Ю.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позові, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України та шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду, офіційного веб-порталу судової влади. Причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду. Відзив на позовну заяву не направив (а.с. 67-68). Представник органу опіки та піклування не з`явився у судове засідання, надав до суду заяву в якій виклав прохання проводити розгляд справ без його участі (а.с. 73). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітні [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач не займається вихованням та утриманням своїх дітей, які проживають разом зі своєю матір`ю - позивачем у справі. Останній проживає окремо та не спілкується із дітьми, їх життям не цікавиться. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 02.12.2009 та серії [NUMBER] від 01.04.2014 відповідно (а.с. 13, 15). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 червня 2019 року, яке набрало законної сили 11 липня 2019 року, розірвано шлюб укладений 19 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). З матеріалів справи вбачається, що позивач доглядає та матеріально утримує своїх дітей, оздоровлює і виховує їх. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей, матеріально їх не забезпечує, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться їх життям, фактично без поважних причин самоусунулася від своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей. Згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно з правовим положенням, викладеним у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своїх дітей, матеріально не забезпечує їх, не спілкується з ними та не цікавиться їх фізичним та духовним розвитком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам неповнолітніх дітей. Саме до такого висновку при вирішенні тотожних правовідносин прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 26 січня 2022 року, справа №203/3505/19, провадження №61-14351 св 21. За змістом ст. 19 СК України при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №1418/01-35 від 22 квітня 2025 року відповідача недоцільно позбавити батьківських прав щодо його дітей (а.с. 38). Вказаний висновок обґрунтовано тим, що в ході перевірки орган опіки та піклування був позбавлений можливості повно та всебічно вивчити обставини проживання та відносин відповідача з дітьми. Однак, суд не погоджується з даним висновком органу опіки та піклування виходячи з наступного. Так, з досліджених судом доказів слідує, що після розірвання шлюбу між сторонами вони проживають в різних місцевостях, при цьому діти залишилися проживати разом із матір`ю - позивачем у даній справі. З довідок Біликівської гімназії Миргородської міської ради Полтавської області №01/22-45 від 02 березня 2023 року, №01/22-51 від 18 березня 2024 року, №01/22-10 від 07 лютого 2025 року, слідує, що за період навчання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх батько - [PERSON] , контакту з освітнім закладом не підтримував, успішністю дітей не цікавився, з учителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с. 17-19). З довідки сектору по роботі з органами самоорганізації населення Миргородської міської ради Полтавської області №19 від 03.02.2025 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , з неповнолітнім сином [PERSON] , 2009 р.н., та неповнолітньою донькою [PERSON] , 2014 р.н. Зі слів матері батько дітей з ними не проживає з 2019 року, участі у вихованні дітей не приймає та фінансової допомоги не надає (а.с. 20). У висновку органу опіки та піклування зазначено, що орган опіки та піклування не мав інформацію щодо місця проживання [PERSON] . Відділ «Служба у справах дітей» направив запит до Виноградівської міської ради Закарпатської області, де раніше проживав відповідач, з метою отримання інформації про нього та з`ясування його думки з приводу позову. У відповіді вказано, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але багато років там не проживає, а будинок у березні 2023 року перейшов у власність іншої особи. Однак, в матеріалах доданих до висновку відсутні докази надсилання представником органу опіки і піклування на адресу проживання та його можливого перебування листів щодо з`ясування його ставлення з приводу позову. Тим самим, суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування згідно якого відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав, оскільки він суперечить інтересам дітей та є недостатньо обґрунтованим, так як орган опіки та піклування не вирішив питання по суті заяви, обмежившись формальною відмовою. За вказаних обставин, висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав є необґрунтованим, оскільки ним не спростована інформація щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, яка наявна у доданих доказах, що містяться в матеріалах судової справи. Одночасно слід врахувати, що заочне рішення може бути скасовано за заявою відповідача у передбаченому Законом порядку, або ж відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в порядку ст. 169 СК України у разі зміни ставлення щодо виховання власної дитини. В зв`язку з тим, що позивач не просила стягувати судові витрати з відповідача, тому суд,

Outcome: approved