Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» через свого представника Тараненка А. І. звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що 22.03.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 190949166 на суму 15 860,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV6U9H3. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконало своє зобов`язання та перерахував відповідачу 22.03.2021 року, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 15 860,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] відповідача, яку остання вказала у заявці при укладенні Кредитного договору. 28.11.2018 між первісним кредитором та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договорам. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 57 542,01 грн., яка складається з: 15 858,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 41 683,16 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 190949166 від 22.03.2021 року в розмірі 57 542,01 грн., яка складається з: 15 858,85 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 41 683,16 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, судові витрати (судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 7000,00 грн.) пов`язані з розглядом справи, просить покласти на відповідача. Відповідач скористалася наданим їй правом та 15.08.2025 року подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що заперечує щодо заявлених вимог у повному обсязі. Однак не заперечила факт отримання позики, проте наголосила, що позивач втратив своє право на стягнення заборгованості, а нараховані суми є неправомірними з огляду на наступне. Посилаючись на ст. 1048 ЦК України, зазначає, що після спливу строку кредитування нарахування передбачених договором процентів припиняється. Наголошує, що договір був укладений 22.03.2021 року на 30 днів, тобто до 22.04.2021 року (нарахування будь-яких процентів після цієї дати є неправомірними). Посилаючись на ст. 257, 258 ЦК України, вважає, що строк позовної давності (три роки для стягнення основного боргу) закінчився 22.04.2024 року, для стягнення неустойки, враховуючи відсотки (1 рік) також сплив. У зв`язку з наведеним відповідач просить суд застосувати строки позовної давності до вимог позовної заяви та відмовити в задоволенні позову, а справу розглядати без її участі. 21.08.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що відповідачу, згідно кредитного договору № 190949166 від 22.03.2021, надано грошові кошти (кредит) в сумі 15 860,00 грн. строком на 30 днів, таким чином, кінцева дата повернення кредиту визначається 21.04.2021. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (№211), запроваджено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020, якою продовжено карантин до 30.06.2023). У пункті 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257,258, 362, 559, 681, 728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, якщо закінчення строку позовної давності припадає на період після 02.04.2020, то він продовжується до кінця дії карантину, тобто до 30.06.2023. Разом з тим, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії воєнного стану. Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року до 26 березня 2022 року. Воєнний стан неодноразово продовжується. Отже, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач наголошує, що дотримався її строків та реалізує своє право на справедливий суд відповідно до Конституції України. Щодо доведеності розміру заборгованості за кредитним договором, зазначає, що сторони погодили умови, які зазначені у договорі. Відповідачка не заперечує, що на дату закінчення 30-денного строку кредиту і на цей час вона не сплатила заборгованість за кредитом, а отже, строк кредиту продовжено у порядку та на умовах, визначених пунктами 1.3. та п. 1.7.1. цього Договору (автопролонгація на 90 календарних днів). Підписавши договір, Позичальниця погодилася на укладення договору саме на таких умовах, в тому числі й щодо автопролонгації строку кредитування на 90 днів, що з врахуванням принципу свободи договору, визначеного ст.ст. 6, 627 ЦК України спростовує твердження Відповідача про неможливість автопролонгації договору. Таким чином, алгоритм нарахування заборгованості узгоджений Кредитним договором, а твердження відповідача про те, що нарахування здійснено неправомірно поза межами строку договору, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Зазначає, що підписавши кредитний договір, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у ньому платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані. Нарахування процентів здійснювалось в наступному порядку: в період з 22.03.2021 по 21.04.2021 - нарахування здійснювались за Дисконтною процентною ставкою, тобто 15 860,00 грн. (тіло Кредиту)*0,15/100 = 23,79 грн. в день (пункт 1.4.1. Договору). [PERSON] здійснювала часткові платежі на виконання умов договору у загальному розмірі 2 913,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог Позивача за договором про надання кредиту. 22.04.2021 процентна ставка збільшилась відповідно до п.1.3, відповідач продовжила Дисконтний період, шляхом внесення всіх фактично нарахованих відсотків за період визначений в п.1.7. Кредитного договору. Отже, в період з 22.04.2021 по 02.05.2021 проценти нараховувались за Індивідуальною процентною ставкою, тобто 15859,69 грн.(тіло Кредиту) 1,48/100= 234,71 грн. в день (пункт 1.4.2.). В період з 03.05.2021 по 06.05.2021 нарахування продовжились за зменшеною Індивідуальною процентною ставкою на підставі пункту 1.4.2. договору. В подальшому, оскільки відповідач борг не погасила, відбулось перерахування відповідно до п.1.4.3. та нарахування за користування кредитними коштами розпочалось за Базовою процентною ставкою з 06.05.2021 по 08.06.2021 нарахування за користування кредитними коштами розпочалось за Базовою процентною ставкою, тобто : 15 858,85 грн. (тіло Кредиту)*2,30/100 = 364,75 грн. в день. 08.06.2021 право вимоги за кредитним договором перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відповідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 згідно Витягу з реєстру прав вимоги № 137 та новим кредитором стало ТОВ «Таліон плюс». Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, нарахування за неправомірне користування грошовими коштами продовжились відповідно до Базової процентної ставки до 03.08.2021 включно, тобто нарахування відбувались 89 днів, що відповідає умовам Договору погоджених Сторонами. Наступними факторами жодних нарахувань не здійснювалось. Отже, нарахування процентів здійснюється на підставі положень Договору, відповідач до укладення вищезазначеного Договору, був належним чином ознайомлений з усіма його істотними умовами, включаючи порядок та розмір нарахування відсотків. Крім того, відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення Позичальником кредиту у повному розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, зокрема, доказів, що спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості. У зв`язку з наведеним позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі. ІІ. Позиція учасників процесу Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У позовній заяві зазначив, що у разі неявки позивача в судове засідання, провести судом розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак у відзиві на позовну заяву просила розглядати справу без її участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 24.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Витребувано з Банка-емітента АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію за клопотанням представника позивача. 13.08.2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. В судове засідання 04.09.2025 року сторони не прибули. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 22.03.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 190949166 на суму 15 860,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV6U9H3. Відповідно до договору відповідачу надано кредит в сумі 15860,00 гривень строком на 30 днів (п.п. 1.1 - 1.2 Договору). Сторони погодили, що Дисконтний період може бути продовжений позичальником. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється відповідно до п. 1.4 Договору (а.с. 13-15). Згідно з заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 22.03.2021 року та Довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] , після підписання нею одноразовим ідентифікатором договору № MNV6U9H3 від 22.03.2021 року, було перераховано грошові кошти у розмірі 15860,00 грн. зі строком кредитування 30 днів, з процентною ставкою 1,7% в день (а.с. 22, 29). Відповідач сплачувала нараховані проценти 02.04.2021 року в розмірі 262,00 грн. (на 11 днів продовжено строк кредитування) та 06.04.2021 року в розмірі 96,00 грн. (на 4 дні продовжено строк кредитування) (а.с. 29 зворот). Відповідно до копії платіжного доручення від 22.03.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ грошових коштів на рахунок відповідача № [NUMBER] , відповідно до кредитного договору №190949166, в розмірі 15\~860,00 грн. (а.с. 32). Довідка ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтверджує ініціювання платіжної операції в розмірі 15\~860,00 грн. на рахунок № [NUMBER] відповідача [PERSON] (а.с. 34). 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу № 28/1118-01 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії цього Договору факторингу (а.с. 41-53). Відповідно до реєстру боржників №137 від 08.06.2021 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37\~116,01 грн. (а.с. 53-55). 05.08.2020 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (а.с 57-59). Відповідно до реєстру боржників №10 від 31.07.2023 року за Договором факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС до ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 57542,01 грн. (а.с. 62-64). 04.06.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором (а.с. 66-70). Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 57 542,01 грн. (а.с. 71-72). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором №190949166 від 22.03.2021 року, [PERSON] отримала кредит в розмірі 15860,00 грн., його оплатила частково в розмірі 2\~913,00 грн. Заборгованість [PERSON] на дату продажу кредиту (08.06.2021) становить за тілом - 15\~860,00 грн., за процентами 24169,01 грн. (а.с. 78-79). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС за кредитним договором №190949166 від 22.03.2021 року, заборгованість [PERSON] , з моменту придбання кредиту, становить за тілом - 15\~860,00 грн., за процентами 41683,16 грн. (а.с. 80-81). Згідно з виписки з особового рахунку за кредитним договором №190949166 від 22.03.2021 року, заборгованість [PERSON] , станом на 25.06.2025 року, становить 57\~542,01 грн. (15\~858,85 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 41\~683,16 грн. прострочена заборгованість за процентами) (а.с. 81). Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 08.08.2025 року за № 20.1.0.0.0/7 на ім`я [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] .За період з 22.03.2021-27.03.2021 була зарахована сума в розмірі 15\~860,00 грн., про що свідчить виписка АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 111-112). V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно з частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з нормами ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Висновки суду Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що ТОВ «Юніт Капітал» на підставі укладених договорів факторингу є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] , відповідно до умов кредитного договору № 190949166 від 22.03.2021 року. Всупереч умовам кредитного договору відповідач [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором. Як встановлено з копії платіжного доручення від 22.03.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ грошових коштів на рахунок відповідача № [NUMBER] , відповідно до кредитного договору №190949166, в розмірі 15\~860,00 грн. (а.с. 32). Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 08.08.2025 року за № 20.1.0.0.0/7 на ім`я [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] .За період з 22.03.2021-27.03.2021 була зарахована сума в розмірі 15\~860,00 грн., про що свідчить виписка АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 111-112). У поданому відзиві на позов відповідач не заперечила отримання коштів за кредитним договором. Згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість відповідача за вказаним договором № 190949166 від 22.03.2021 року становить 57 542,01 грн., яка складається з: 15 858,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 41 683,16 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Щодо доводів відповідача про неправомірне нарахування відсотків після строку (30 днів) дії кредитного договору № 190949166 від 22.03.2021 року та спливу строку позовної давності у справі суд зазначає наступне. Дійсно, з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України був впроваджений карантин, який неодноразово проовжувався. У п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257,258, 362, 559, 681, 728,786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закінчення строку позовної давності припадає на період після 02.04.2020, то він продовжується до кінця дії карантину, тобто до 30.06.2023. Разом з тим, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії воєнного стану. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2024 року у справі № 756/10176/23. Тобто, виходячи з вище наведеного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Станом на час розгляду даного позову воєнний стан в країні продовжений. За таких обставин, заперечення відповідача щодо пропустку строку позовної давності для звернення з позовом до суду не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Суд також погоджується з доводами позивача щодо правомірного нарахування відсотків за договором, оскільки відповідач не заперечила, що уклала кредитний договір та отримала грошові кошти в розмірі 15860,00 грн., а отже погодилася з усіма істотними умовами договору, що був укладений. У договорі сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору). У п. 1.7.1 Договору зазначено, що зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. Оскільки відповідач на дату закінчення 30-денного строку кредиту не сплатила заборгованість за кредитом, а отже, строк кредиту був продовжений у порядку та на умовах, визначених пунктами 1.3. та п. 1.7.1. Договору № 190949166 від 22.03.2021 року (автопролонгація на 90 календарних днів). Тобто нарахування за користування грошовими коштами продовжились відповідно до Базової процентної ставки до 03.08.2021 включно, що підтверджується наданим суду розрахунком. Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування, відтак приходить до переконання про обґрунтованість цієї суми. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 190949166 від 22.03.2021 року у розмірі 57\~542,01 грн. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., представник позивача надав договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року та додаток до договору № 1 (протокол погодженої вартості послуг), додаткову угоду № 25770527184 до Договору від 05.06.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг відповідно до Договору № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.04.2012 року. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 4 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки така сума, відповідає критерію розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону. Згідно із частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Позивачем при подачі до суду позову сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. з врахуванням коефіцієнта 0,8. На підставі викладеного, суд вважає, що судові витрати у виді судового збору в сумі 2422,40 грн. слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 553, 554, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved