Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У квітні 2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Судацької міської ради про визнання права власності у якій позивач просить суд: визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зокрема, за доводами позивача, останній наголосив, що 09.02.1999 року придбав квартиру, загальною площею 66, 0 кв. м., що складається з трьох кімнат, житловою площею 35, 3 м? та службових приміщень: прихожої площею 13,4 м?, санвузла площею 3,0 кв.м., кухні площею 5,6 м?, лоджії площею 3,0 кв. м., лоджії площею 2,9 кв. м., санвузла площею 2,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вказав позивач, факт придбання квартири підтверджується договором купівлі-продажу від 09.02.1999 року, що посвідчений державним нотаріусом Судацької державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим Шевченко О.Н, зареєстрований в реєстрі за номером 303., та право власності позивача на квартиру було зареєстровано належним чином у БТІ, однак через окупацію в 2014 році Автономної Республіки Крим позивачу не вдалось зареєструвати право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який почав функціонувати після 01.01.2013 року, а оригінал договору купівлі-продажу від 09.02.1999 року позивачем було втрачено. Позивач зазначив, що 03.04.2025 року представник позивача звернувся із заявою до державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , водночас, рішенням державного реєстратора №78298179 від 09.04.2025 року було відмовлено позивачу у проведенні реєстраційних дій у зв`язку із відсутністю у позивача оригіналу договору купівлі-продажу квартири від 09.02.1999 року. Зважаючи на наведену у позовній заяві низку нормативно-правових актів, позивач вважає, що наявні підстави для визнання його права власності на належному йому квартиру. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. 25.04.2025 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/6419/25 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено дату судового засідання у підготовчому провадженні. Законом України від 26.02.2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси. 11.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника позивача надійшла заява про приєднання доказів та уточнення позовних вимог (вх. №38333), у якій позивач просив суд прийняти цю заяву та уточнити позовні вимоги шляхом викладення пункту 2 прохальної частини позовної заяви у наступній редакції: «Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 35,3 кв.м., та службових приміщень: прихожої площею 13,4 кв.м., санвузла площею 3,0 кв.м., кухні площею 5,6 кв.м., лоджії площею 3,0 кв.м., лоджії площею 2,9 кв.м., санвузла площею 2,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ." Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 18.06.2025 року у справі №521/6419/25 прийнято до розгляду заяву [PERSON] від 11.06.2025 року вх. №38333 про зміну позовних вимог у цивільній справі за позовом [PERSON] до Судацької міської ради про визнання права власності; вирішено в подальшому розглядати справу №521/6419/25 з урахуванням змінених позовних вимог. 13.08.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про приєднання доказів (вх. №53451) в якій позивач просив суд долучити до матеріалів справи копії квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг за 2025 рік. Клопотання позивача у підготовчому судовому засіданні прийнято судом, розглянуто та задоволено. Долучено до матеріалів цивільної справи надані позивачем копії квитанцій. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 26.08.2025 року у справі №521/6419/25 підготовче провадження було закрите, призначено дату судового засідання щодо розгляду справи по суті позовних вимог. В судове засідання представники учасників справи не з`явилися. 05.09.2025 року від представника позивача до суду було скероване клопотання про розгляд даної справи без його участі. У вказаній заяві представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Судової влади України, будь-яких заяв або клопотань суду не надав, про причини своєї неявки не повідомив. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] до Судацької міської ради про визнання права власності на житлове приміщення потребують задоволення у повному обсязі, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом. Так, у матеріалах цивільної справи наявний паспорт [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] . Із копії договору купівлі-продажу, укладеного 09.02.1999 року, між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , судом вбачається, що продавці продали, а покупець (позивач у даній справі) купив квартиру, яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 35, 3 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний вище договір зареєстровано приватним нотаріусом Шевченко О.Н. в реєстрі за №303, а також зареєстровано Феодосійським Бюро технічної інвентаризації 09.03.1999 року за №1114. Зазначені у вказаному вище договорі купівлі-продажу відомості дублюються у дублікаті договору купівлі-продажу, виданому нотаріусом окупаційної влади. З рішення про відмову проведення реєстраційних дій №78298179 від 09.04.2025 року вбачається, що державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовила заявнику у проведенні реєстраційних дій за його заявою у зв`язку із тим, що заявником подані документи не дають змоги встановити набуття зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.04.2025 року №422516491 вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у даному Реєстрі не зареєстрована. Також в матеріалах справи наявні квитанції, видані представником окупаційного підприємства на оплату житлово-комунальних та інших послуг де платником вказано [PERSON] за утримання квартири в [ADDRESS] . Окрім того, з відповіді Державного підприємства «Національні інформаційні системи» адвокату Павлу Волощуку від 10.06.2025 року вбачається, що розпорядчий документ, яким підтверджується перейменування [ADDRESS] відсутній у розпорядженні підприємства, а відтак надання його копії не вбачається за можливе. Інших належних та допустимих письмових доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час розгляду справи), всю територію Автономної Республіки Крим віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. У даній справі позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Відтак, вказана вище ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено його право власності на квартиру, проте, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дані відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на житлову квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території України (Автономна Республіка Крим) на даний час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його право власності, у зв`язку з чим, заявлені ним позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved