Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Пересипського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», звернулась адвокат Артьомова Тетяна Костянтинівна. В обґрунтування заяви представник зазначила, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.12.1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 16-809 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності заявнику [PERSON] та її матері [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , після її смерті відкрилась спадщина. Представник зазначає, що заявник не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину, у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло прізвище померлої записано як « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть « [PERSON] ». На підставі викладеного представник заявника просить: встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , померлій [INFO] , Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.12.1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 13 червня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась, на адресу суду 10.09.2025 року (вх. № 36737) за підписом представника заявника адвоката Артьомової Т.К. надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявника та її представника, згідно якої представник зазначила, що заяву просить задовольнити (а.с.22). Представник заінтересованої особи: Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.19), до суду не з`явився, про причини не явки суду не повідомив. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дослідивши докази надані на підтвердження обставин заяви, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту належності документа, заявник зазначила, що у Свідоцтві про право власності на житло допущено помилку щодо написання прізвища її матері, а саме « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про смерть судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 1585 (а.с.6). Судом досліджується копія Свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, яким посвідчено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної (сумісної) власності належить: [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 10.12.1993 року № 26209 (а.с.7;8). Отже, з досліджених документів встановлено, що прізвище та по батькові матері заявника у Свідоцтві про право власності на житло записано, не вірно тобто в супереч паспорта громадянина України та копії свідоцтва про смерть. Матеріалами справи також встановлено, що [PERSON] зверталась з листом до Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» з приводу виправлення розбіжностей в написанні прізвища співвласника квартири. Так, відповідно до відповіді встановлено, що на момент оформлення розпорядження органу приватизації № 26209 від 10.12.1993 року та свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.12.1993 року, власник « [PERSON] », 1946 року народження, була надрукована, як « [PERSON] ». Це відбулось внаслідок того, що для оформлення приватизації було надано заяву та довідку про склад сім`ї наймача, які були заповнені російською мовою. Таким чином, було допущено технічну помилку під час перекладу прізвища з російської на українську мову (а.с.11). Отже, в даному випадку при перекладі прізвища з російської на українську мови відбулась Транслітерaція, або транслітерування (від лат. trans«через», «по той бік» і litera«літера»), механічна передача тексту й окремих слів, які записані однією графічною системою, засобами іншої графічної системи при другорядній ролі звукової точності, тобто передача однієї писемності літерами іншої. Згідно з\~п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~315\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи про\~встановлення факту\~зокрема: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення документів та вільного розпорядження власністю, тому суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення.

Outcome: approved