Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до Миронівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2023 року № 1279-7104 в розмірі 39999 гривень 53 копійки. Позов обґрунтовано тим, що в порушення умов кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань за ним, не сплатив 39999 гривень 53 копійки заборгованості за тілом кредиту та відсотками, у зв`язку із чим на підставі ст. ст. 509, 526, 530, 536, 610, 611, 625, 626, 1050, 1055 Цивільного кодексу України просив суд захистити інтереси позивача. Як вбачається із поштової кореспонденції відповідач копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви за зареєстрованим місцем проживання не отримує, в зв`язку із чим суд вважає за можливе постановити заочне рішення по справі. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Під час розгляду справи судом встановлено, що 29 вересня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1279-7104, на виконання умов якого банк надав відповідачу споживчий кредит в розмірі 8400,00 грн. У відповідності до умов кредитного договору кредит відповідачу було надано на поворотній основі із сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, відповідач допустив прострочення погашення кредиту, відсотків за ним і комісії, у зв`язку із чим станом на 23 травня 2025 року виникла заборгованість по сплаті тіла кредиту в розмірі 44753,93 грн., а саме прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 8400,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 35683,20 грн.; прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 670,73 грн. Існування цієї заборгованості підтверджується Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 37-40). У відповідності до правових позицій викладених у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2019 року №910/10254/18 та від 30 серпня 2019 року №353/614/15 зазначені докази підтверджують факт передачі кредитних коштів відповідачу та розміру його заборгованості перед позивачем. Зважаючи на принцип змагальності сторін, передбачений ст. 12 ЦПК України та передбачений ч. 1 ст. 81 ЦПК України обов`язок відповідача надати докази, які спростовують доводи позивача щодо наявності заборгованості, за умов відсутності таких доказів, суд позбавлений можливості дійти висновку про відсутність порушення відповідачем зазначених умов кредитного договору, як наслідок суд приходить до висновку про наявність порушення цих умов та наявність цієї заборгованості. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України. Відповідач умови кредитного договору не виконали, а тому суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення заявлена позивачем сума заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із платіжної інструкції, позивач 09 червня 2025 року сплатив судовий збір за пред`явлення позову в розмірі 2\~422 гривні 40 копійок, які у відповідності до норми ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 14, 525, 526, 527, 530, 610 - 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved