Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ЄАПБ» або «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 07 вересня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачкою було укладено кредитний договір №\~7464929731, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення прав вимоги з подальшими додатковими угодами до нього, відповідно до якого заборгованість відповідачки перед первісним кредитором передана новому кредитору. 21.03.2023 між АТ «Таскомбанк» та Позивачем укладений договір факторингу, яким заборгованість відповідачки за договором № 7464929731 від 07.09.2020 передана Позивачу. Первісний позичальник виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит. Відповідачка зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 21 березня 2023 року у неї виникла заборгованість в сумі 12400,75\~грн., з яких: 6378,11 грн. (заборгованість за тілом кредиту); 1290,26 грн. (заборгованість за відсотками); 4732,38 грн. (заборгованість з комісії). Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, однак до суду не з`явилась. Будь-яких заяв або відзиву на позов не подала. Ухвалою від 08.09.2025 суд постановив проводити заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~ У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до умов кредитного договору № 7464929731 від 07.09.2020 та відповідного паспорту кредиту (який є невід`ємною частиною договору), відповідачка отримала кредит на суму 8694,42 грн. зі сплатою відсотків у встановленому розмірі строком на 24 місяця. Сума основної заборгованості за вказаним договором підтверджена розрахунком та відповідачкою не спростована. Окрім суми основного боргу позивачем до стягнення також заявлені проценти в розмірі 1290,26 грн. Суд констатує, що договором передбачено нарахування відсотків по кредиту, а відповідачкою відповідний розрахунок не спростовувався. Вказана сума відсотків підлягає стягненню. Щодо частини позовних вимог про стягнення комісії, судом встановлено, що ані договором, ані паспортом кредиту (який, згідно до умов договору є невід`ємною його частиною) не передбачене нарахування будь-якої комісії. Крім того, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування банком кредитної заборгованості передбачено в кредитному договорі. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування банком кредитної заборгованості та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (касаційне провадження №\~61?4202сво22) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону. Аналогічних висновків Верховний Суд доходив і раніше, наприклад в постановах № 363/1834/17 від 13.07.2022, № 496/3134/19 від 13.07.2022 тощо. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування комісії відбувалось помісячно за період дії договору, що є неприпустимим. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача комісії за договором в сумі 4732,38 грн. не ґрунтуються на законі та прямо суперечать практиці Верховного Суду. За таких обставин вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial