Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Струць Т.І., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Сторони фактично перебували в сімейних відносинах, однак офіційний шлюб не укладали. Після народження дитини відповідач покинув позивача з дитиною, та з того часу не бере участі у вихованні доньки, не спілкується з нею та не приходить до неї, хоча позивач жодних перешкод не чинила. Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач вказує, що відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про неї. В свою чергу, позивач надає усі необхідні умови для забезпечення своєї дитини як в матеріальному аспекті, так і сприяє повноцінному моральному її розвитку Звертає увагу, що відповідач не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, а саме: не надає їй виховання, не приймає участі у її розвитку, тому наявні обставини для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки. За переконанням позивача, у найкращих інтересах дитини буде позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , і залишення доньки під повною опікою матері. 25 серпня 2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Струць Т.І., до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Бучанської райдержадміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав, призначено підготовче засідання по справі. На підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2023 року вказана справа була направлена за підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 грудня 2023 року позовну заяву було залишено без руху з зазначенням недоліків та наданням позивачу строку для їх усунення. У відповідний строк позивач усунув виявлені недоліки. Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 14 березня 2024 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Бучанської райдержадміністрації Київської області зобов`язано надати в судове засідання затверджений висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його доньки - [PERSON] , [INFO] . 04 квітня 2024 року від представника третьої особи до суду надійшла заява про заміну Бучанської райдержадміністрації Київської області на належний орган опіки та піклування. 08 квітня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про заміну третьої особи, що не заявляє самостійний вимог - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Бучанської райдержадміністрації Київської області на орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Бучанської міської ради. 10 квітня 2024 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області постановлено повернутися до підготовчого провадження у справі, замінено третю особу, що не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей та сім`ї Бучанської райдержадміністрації Київської області на Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Бучанської міської ради. Також зобов`язано Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Бучанської міської ради надати затверджений висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача, адвоката Струць Т.І. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Представник Органу опіки\~та піклування\~в особі\~Виконавчого комітету\~Бучанської міської\~радиу судове засідання також не з`явився, одночасно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, позовні вимоги просять задовольнити. Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи викладене, суд вважає повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи є належним. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи відсутність заперечень позивача на заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 лютого 2020 року, відповідно до якого батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Малолітня [PERSON] , [INFO] , навчається у дошкільному закладі Дитячий християнський центр розвитку «Зернятко», що підтверджується копією відповіді від 31.07.2023 року на адвокатський запит представника позивача, адвоката Струць Т.І. З вказаної відповіді також вбачається, що [PERSON] жодного разу не цікавився успіхами своєї дитини, жодного разу не забирав дитину по закінченню навчально часу. Згідно відповіді КНП «Бучанський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бучанської міської ради № 426 від 01.08.2023 на адвокатський запит представника позивача, адвоката Струць Т.І. вбачається, що інформація про звернення до лікаря [PERSON] щодо лікування [PERSON] , відсутня. Декларацію заключено з [PERSON] . Як зазначено позивачем, відповідач не виконує свій обов`язок по утриманню спільної дитини, не надає їй виховання, не приймає участі у її розвитку, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про неї. Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради від 07.06.2024 року № 3723, копія якого міститься в матеріалах справи, було вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії висновку, що доданий до рішення Виконавчого комітету Бучанської міської ради від 07.06.2024 року № 3723, дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , яка самостійно займається її вихованням та утриманням. Батько дитини, громадянин [PERSON] , [INFO] , фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків: не цікавиться життям та здоров`ям дитини, її матеріальним становищем, не бере участі у вихованні та навчанні, фінансово не підтримує. У зв`язку з наведеним, орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладено на позивача. Оцінюючи надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач без поважних причин та свідомо тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, не проявляє інтересу до її життя, інтереси, стан здоров`я, що свідчить про його нехтування покладеними на нього батьківськими обов`язками по піклуванню, вихованню та утриманню малолітньої дитини. З аналізу наведених вище обставин та з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved