Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ. На розгляд Сихівського районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] (надалі Позивачка) до [PERSON] (надалі Відповідач) про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою від 28.05.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. АРГУМЕНТИ СТОРІН. Аргументи позивача. Позов обґрунтовано тим, що 21.11.1981 між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2024 у справі №464/1595/24. За час шлюбу відповідачем було набуто у власність два об`єкти нерухомості: нежитлове приміщення комори площею 1,6 кв.м. та квартиру загальною площею 66,1 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Право власності відповідача на ці об`єкти зареєстроване у встановленому законом порядку. Як стверджує позивачка, спірні об`єкти нерухомості є об`єктами права спільної сумісної власності, однак після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто згоди про поділ відповідного майна. Зважаючи на це, вона просить суд здійснити поділ майна подружжя шляхом визнання її права власності на частки у праві спільної власності на комору та квартиру. Аргументи відповідача. Відповідач своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), не скористався та не подав до суду відзиву на позовну заяву. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. 21.11.1981 сторони зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області (актовий запис №20), про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу № [NUMBER] . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2024 у справі №464/1595/24, яке набрало законної сили 09.05.2024, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.11.1981 Виконавчим комітетом Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, актовий запис №20. Судом встановлено, що у період перебування у шлюбі за відповідачем було зареєстровано право власності на два об`єкти нерухомого майна, а саме на: 1) нежитлове приміщення, комора XXXVII, площею 1,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2107364146101; дата реєстрації права власності: 19.06.2020; номер відомостей про речове право: 37020284); 2) квартиру загальною площею 66,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2078964746101; дата реєстрації права власності: 07.05.2020; номер відомостей про речове право: 36460024). Вказане підтверджується наявною у матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №427844843 від 21.05.2025. У матеріалах справи наявні також первинні документи, які стали підставою для реєстрації за відповідачем права власності на квартиру, а саме Договір про участь у фонді фінансування будівництва №37-А1Ч від 30.03.2018 та Акт прийму-передачі об`єкта інвестування від 05.05.2020. Як стверджує позивачка, після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто згоди про поділ переліченого вище майна, яке зареєстроване лише за відповідачем, а тому вона вимушена була звернутися до суду із цим позовом. ОЦІНКА СУДУ. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Зважаючи на те що спірне нерухоме майно, а саме приміщення комори та квартира, було придбано за час перебування сторонами у шлюбі, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд доходить висновку про те, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки позивачки та відповідача є рівними. Факт реєстрації спільного спірного нерухомого майна на ім`я відповідача не означає, що воно належить лише йому, та не спростовує уже викладених судом висновків. Презумпцію спільності права власності подружжя на спірні об`єкти нерухомого майна відповідачем не спростовано у встановленому процесуальним законом порядку. При цьому, суд зазначає, що розірвання шлюбу між сторонами згідно із рішенням суду від 08.04.2024 у справі №464/1595/24 не припиняє права спільної сумісної власності на спірне майно, набуте за час шлюбу, що відповідає припису частини 1 статті 69 СК України. У даній справі позивачка звернулася до суду із матеріально-правовою вимогою про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на частки у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 66,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2078964746101), а також на нежитлове приміщення, комору ХХХVІІ за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2107364146101). Як на підставу позовних вимог вона посилається на те, що після розірвання шлюбу сторони не досягли згоди щодо порядку поділу майна, яке було набуте під час перебування у шлюбі. Надаючи оцінку предмету та підставам заявлених позовних вимог, а також враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд зазначає таке. Відповідно до\~частини 1\~статті 71\~СК України\~майно,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац 1 пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007). Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), як встановлено статтею 89 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт набуття сторонами у спільну сумісну власність спірного майна, а саме приміщення комори та квартири, зважаючи на факт розірвання між сторонами шлюбу та недосягнення ними згоди щодо поділу спільного майна, суд доходить висновку про законність, обґрунтованість позовним вимог та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі. СУДОВИЙ ЗБІР. У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір за подання позову підлягає стягненню із відповідача на користь позивача у розмірі 2166,40 грн. Позивачкою також подано до суду заяву про стягнення судових витрат у загальному розмірі 41580,90 грн., з яких: - 20735,45 грн. витрати на професійну правничу допомогу; - 20735,45 грн. гонорар успіху; - 110,00 грн. на здійснення поштових відправлень. Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке. Відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначає відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 1 статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У позовній заяві вказано, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу становить 40000,00 грн. Частинами 2, 3 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із\~частиною 8\~статті 141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачка визначила, що остаточний розмір витрат на правову допомогу становить 41580,90 грн. з яких: 20735,45 грн. витрати на професійну правничу допомогу; 20735,45 грн. гонорар успіху; 110,00 грн. на здійснення поштових відправлень. Понесення адвокатом витрат, пов`язаних із відправкою поштової кореспонденції підтверджується копіями наявних у матеріалах справи фіскальних чеків від 22.05.2023 на загальну суму 55,00 грн. та від 07.07.2025 на суму 60,00 грн. Зважаючи на це, суд вважає, що сума витрат на відправку поштової кореспонденції у заявленому розмірі 110,00 грн. підлягає стягненню на користь позивачки. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, про стягнення яких просить позивачка, то на підтвердження їх понесення нею було подано до суду: 1) Копію Договору про надання правової допомоги №16/05-2025 від 16.05.2025, згідно із яким адвокат Ярош В.В. (виконавець) зобов`язується за дорученням [PERSON] (замовник) здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги замовнику на умовах у в порядку, визначених цим договором, а замовник зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в усіх судах з усіх питань, пов`язаних з захистом прав та охоронюваних законом інтересів замовника. Пунктом 3.7 цього договору передбачено, що розмір та порядок оплати за правову допомогу погоджується сторонами додатково шляхом укладення додатку №1 до договору. 2) Копію Додатку №1 від 16.05.2025 до Договору про надання правової допомоги №16/05-2025 від 16.05.2025, згідно із яким за представництво інтересів замовника під час розгляду судових справ в межах однієї справи замовник сплачує виконавцеві гонорар, зокрема, грошові кошти у розмірі гривневого еквівалента 500 доларів США за вступ виконавця у справу. У разі виграшу справи та отримання позитивного рішення для замовника, останній сплачує виконавцеві гонорар в розмірі гривневого еквівалента 500 доларів США. Сторони узгодили, що позитивне рішення для замовника це визнання права власності на частку в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 3) Копію Акта наданих послуг №04/07/2025-А від 04.07.2025, у якому сторони підтверджують, що виконавець надав замовнику такі послуги у справі №464/3536/25 загальною вартістю 20845,45 грн.: - вступ у справу, юридичний аналіз (у тому числі, аналіз судової практики) матеріалів справи, формування правової позиції у справі, узгодження її із замовником, підготовка позову, формування додатків, виготовлення копій для всіх учасників справи, направлення адресатам згідно з ЦПК України та подання позову до суду вартістю 20735,45 грн.; - поштові відправлення (в тому числі, авансово) 110,00 грн. 4) Детальний опис наданих послуг, зміст якого відповідає змісту Акта наданих послуг №04/07/2025-А від 04.07.2025 5) Копію Довідки №04/07/2025-Д про те, що замовниця здійснила повний розрахунок за надані виконавцем послуги. У матеріалах справи наявні також копії ордерів серії ВС №1370588 від 21.05.2025 та №1382115 від 07.7.2025, виданого адвокату Ярош В.В., який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №002339 від 25.02.2022. Здійснивши аналіз та оцінку наданих позивачкою доказів понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд дійшов висновку, що факт надання їй професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи. Розподіляючи судові витрати у даній справі, суд також зазначає, що відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підставі критеріїв, які визначені в частині 4 статті 137 ЦПК України суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України). Відповідач не висловив жодних заперечень з приводу заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що унеможливлює застосування критеріїв, встановлених частиною 4 статті 137 ЦПК України. Разом з цим, слід зауважити, що при здійсненні розподілу судових витрат (в тому числі і витрат на правову допомогу) суд може керуватися положеннями статті 141 ЦПК України, зокрема критеріями, що визначені частинами третьою шостою та дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами). У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.03.2024 року у cправі №922/4078/23 висловлено правову позицію, згідно із якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково,

Outcome: approved