Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

У січні 2025 року адвокат Жеребенко О.В. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Забуранна Оксана Володимирівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, просила суд визнати за позивачем право власності на 14/25 часток земельної ділянки загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер 3510100000:46:382:0067, розташованої по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0665 га із кадастровим номером 3510100000:46:382:0067, за адресою: [ADDRESS] - а, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Судові витрати просила залишити по фактично понесеним. В обґрунтування поданого позову зазначено, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . За життя [PERSON] , а саме 15 листопада 2005 року склала заповіт, посвідчений секретарем Коробчинської сільської ради Івановою Н.М., яким усі свої права та обов`язки, які належали їй на момент складення цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, що складається з 14/25 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] та частини присадибної ділянки (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3510100000:46:382:0067, загальною площею 0,0665 га, яка перебуває у спільній сумісній власності. Після смерті [PERSON] за заявою позивача приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Забуранною О.В. відкрито спадкову справу № 80/2024. Інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. 13 листопада 2024 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Забуранною О.В. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого він став власником 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте постановою приватного нотаріуса Забуранної О.В. від 13 листопада 2024 року № 255/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] із кадастровим номером 3510100000:46:382:0067, оскільки присадибна земельна ділянка [PERSON] та померлій [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності. За життя [PERSON] свою частку у спільному сумісному майні на земельну ділянку не виділяла. Позивач вважає, що після набуття ним права власності на 14/25 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , до нього повинно перейти право власності на 14/25 часток земельної ділянки (кадастровий номер 3510100000:46:382:0067), на якій розміщена належна йому частина житлового будинку. Зазначено, що позивач позбавлений можливості реалізувати свої права у позасудовому порядку, тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. Представник позивача, адвокат Жеребенко О.В. у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, є такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Третя особа у судове засідання не з`явилась, повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] є сином [PERSON] . За життя [PERSON] , а саме 15 листопада 2005 року склала заповіт, посвідчений секретарем Коробчинської сільської ради Івановою Н.М., яким усі свої права та обов`язки, які належали їй на момент складення цього заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, що складається з 14/25 часток житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] та частини присадибної ділянки (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3510100000:46:382:0067, загальною площею 0,0665 га, яка перебуває у спільній сумісній власності. Після смерті [PERSON] за заявою позивача приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Забуранною О.В. відкрито спадкову справу № 80/2024. Інші спадкоємці за законом чи заповітом відсутні. 13 листопада 2024 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Забуранною О.В. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого він став власником 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Забуранної О.В. від 13 листопада 2024 року № 255/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] із кадастровим номером 3510100000:46:382:0067, оскільки присадибна земельна ділянка [PERSON] та померлій [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності. За життя [PERSON] свою частку у спільному сумісному майні на земельну ділянку не виділяла. Як вбачається з матеріалів справи, позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказана частина житлового будинку належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 06 вересня 1993 року № 1-1905. Рішенням № 2537 від 07 травня 2019 року п`ятнадцятої сесії сьомого скликання міської ради міста Кропивницького вирішено передати [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:46:382:0067) по [ADDRESS] , загальною площею 0,0665 га (у тому числі по угіддях: 0,0665 га-малоповерхова забудова) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Матеріалами справи доводиться та не було спростовано відповідачем, що за життя спадкодавцю належало 14/25 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за адресою [ADDRESS] - а, які після смерті перейшли до позивача. Земельна ділянка загальною площею 0,0665 га, кадастровий номер 3510100000:46:382:0067, розташована по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) перебуває в спільній сумісній власності сторін, їх частки за життя [PERSON] не були визначені, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадину на частку в даній земельній ділянці. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. На підставі ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Встановивши належність позивачу 14/25 частки у праві власності на житлове домоволодіння, суд визнає за ним в порядку спадкування право на 14/25 частки спірної земельної ділянки, дотримавшись таким чином визначеного ч. 4 ст.120 ЗК України принципу пропорційності. До спірних правовідносин необхідно застосувати визначений законом принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Судом враховано висновки Верховного Суду, які були висловлені при розгляді справ з подібними категоріями (постанова ВП Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, постанова Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17). Так, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи, що поділ земельної ділянки фактично відбувся, земельна ділянка площею 0,0665 га, кадастровий номер 3510100000:46:382:0067, розташована по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) фактично припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, позивач позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію права власності на належне йому нерухоме майно, що перешкоджає реалізації права власності та свідчить про обрання позивачем ефективного способу захисту свого права, який відповідає вимогам ст.15, 16 ЦК України, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. За клопотанням сторони позивач суд не здійснює розподілу судовий витрат.

Outcome: approved