Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

30.06.2025 року адвокат Бідак О.О., діючи в інтересах позивачки [PERSON] , звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом в якому просила стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 73 760 грн. В обґрунтування позову представник зазначала, що [INFO] у сторін по справі народилася донбка [PERSON] . Рішенням суду у справі за №755/8775/15 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO] , аліменти в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 27.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття та видано відповідний виконавчий лист. Проте, відповідач не надає кошти на утримання дочки, ухиляється від виконання рішення суду та не сплачує аліменти. Вказані обставини підтверджуються довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем від 14.05.2025 року. Так, станом на 01.05.2025 року заборгованість відповідача становить 241 600 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач знав про судове рішення щодо стягнення з нього аліментів, так як подавав заяву, що не заперечує проти задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, що встановлено рішенням у справі за №755/8775/15-ц. Враховуючи зазначене, слід прийти висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Позивачкою проведено розрахунок пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів за період з 27.04.2015 року по 31.05.2025 рік, загальний розмір якої складає 73 760 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.07.2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, при цьому зі змісту позовної заяви слідує, що вони не заперечують щодо розгляду справи за їх відсутності та постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, а саме: шляхом направлення поштової кореспонденції та смс-повідомлення з повісткою про виклик до суду, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. При цьому відзиву на позов, заперечення з приводу заявлених позивачкою вимог та/або заяви про розгляд справи за його відсутності, відповідач до суду не направляв, як і клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього теж не надходило. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 09.09.2025 року, відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, додані до позову письмові докази, суд приходить до наступного: Так, судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 16.11.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 6 (на звороті)). Батьками дитини записані: батько [PERSON] (відповідач), мати [PERSON] (позивачка). 22.09.2017року [PERSON] (позивачка) уклала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). 15.03.2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаркушою Є.Ю. відкрито виконавче провадження за №58625416 з примусового виконання виконавчого листа за №755/8775/15, виданого 10.07.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2\~000 грн. щомісячно, починаючи з 27.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). У відповідності до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформованою державним виконавцем Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському району Київської області Уховською Є.О. 14.05.2025 року за №50604 - у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів за період з квітня 2015 року по квітень 2025 року, яка станом на 01.05.2025 року становить 241\~600 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення ст. 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Звертаючись з даним позовом позивачка просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 27.04.2015 року 31.05.2025 року в сумі 73\~760 грн. Враховуючи положення ст. ст. 12, 81, 84 ЦПК України, саме на позивача покладено обов`язок, щодо доведення розміру заборгованості зі сплати аліментів, який охоплений відповідним періодом. З розрахунку заборгованості по аліментам що складений державним виконавцем Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському району Київської області Уховською Є.О. вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів за період з квітня 2015 року по квітень 2025 року, яка станом на 01.05.2025 року становить 241 600 грн. У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі за №648/1102/19 зазначено, що "розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України. Вищевказаний розрахунок від 14.05.2025 року на час розгляду справи є чинним, доказів скасування такого до матеріалів справи не долучено. Спір, щодо розміру заборгованості із сплати аліментів сторонами не ініційовано. А відтак, суд приймає розрахунок заборгованості, як належний доказ наявності такої у відповідача, з усіма вихідними даними, що в ньому зазначені. Матеріалами справи підтверджено, що зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дитини, на користь позивачки, відповідачем в повному обсязі не виконувалися, відповідач не довів підстав для звільнення його від сплати цих зобов`язань. При обрахуванні розміру пені за заборгованістю зі сплати аліментів суд враховує викладену Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 року у справі за №711/679/21 (провадження за №61-18434св21) правову позицію, щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, а також щодо формулювання «не більше 100 % заборгованості», що міститься у ч. 1 ст. 196 СК України. Так, Верховний Суд зазначив, що при застосуванні формулювання «не більше 100 % заборгованості» в абз. 1 ч. 1ст. 196 СК України, якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 % заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується». Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, позивачкою було застосовано вказане правило та здійснено розрахунок пені із урахуванням суми нарахованих щомісячних аліментів. Отже, заборгованість по аліментам існувала з квітня 2015 року по травень 2025 року, а відтак проведений позивачкою розрахунок пені здійснено за належний період та за формулою, яка відповідає вимогам законодавства. В зв`язку з цим, суд погоджується з розміром заборгованості по пені та враховуючи положення ч. 1 ст. 196 КУпАП, який передбачає стягнення пені не більше 100 % заборгованості та вважає, що розмір пені, який заявлений до стягнення в даній справі є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Суд також бере до уваги, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, відповідно до ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~- позивачі у справах за позовами щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів звільнені від сплати судового збору. Судом встановлено, що у зв`язку з розглядом цієї справи позивачкою судових витрат понесено не було, а відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved