Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

28 липня 2025 року до Хорошівського районного суду Житомирської області надійшла заява [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Кононенко Алла Анатоліївна, про оголошення померлим його рідного брата [PERSON] , [INFO] . \~ В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] проходив військову службу у Збройних Силах України у військовій частині [NUMBER] . [INFO] під час виконання бойового завдання з евакуації поранених та тіл загиблих військовослужбовців в районі населеного пункту Іванівка Покровського району Донецької області, евакуаційна група, у складі якої перебував [PERSON] , потрапила під інтенсивний артилерійський обстріл та атаку безпілотних літальних апаратів (дронів) з боку противника. Внаслідок цих бойових дій зв`язок із солдатом [PERSON] був втрачений, і з того часу будь-які відомості про його місцеперебування відсутні. \~ Заявник посилається на те, що обставини зникнення його брата безвісти прямо загрожували його життю та дають усі підстави припускати його загибель. Військовою частиною було проведено службове розслідування, за результатами якого [PERSON] визнано зниклим безвісти за особливих обставин. Оскільки з моменту зникнення пройшло більше шести місяців, заявник, посилаючись на положення частини другої статті 46 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просить суд оголосити [PERSON] померлим, визначивши днем його смерті [INFO] , а місцем смерті село Іванівка Покровського району Донецької області. \~ У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Кононенко А.А. заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у заяві. \~ Представники заінтересованих осіб Черняхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України та Міністерства оборони України в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи вони були повідомлені належним чином, що підтверджується квитанціями про доставку документів до їх електронних кабінетів. \~ 26 серпня 2025 року до суду надійшла заява від представника військової частини [NUMBER] Шадурського О.О., в якій він просив провести судове засідання без участі представника військової частини, а рішення ухвалити на розсуд суду. \~ Від інших заінтересованих осіб будь-яких заяв, клопотань чи пояснень щодо суті заяви до суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У судовому засіданні на підставі ухвали суду від 01 серпня 2025 року та клопотання представника заявника, поданого в судовому засіданні, були допитані свідки. \~ Свідок [PERSON] суду показав, що 21 січня 2025 року він перебував у складі тієї ж евакуаційної групи, що і солдат [PERSON] . Їхнім завданням була евакуація поранених та загиблих поблизу села Іванівка. Свідок підтвердив, що після прибуття на місце їхня група потрапила під надзвичайно щільний артилерійський обстріл. Бойова машина піхоти (БМП), яка їх доставила, залишила групу на місці та поїхала. Під час переміщення до укриття свідок особисто бачив, як поряд із [PERSON] стався вибух снаряду і його відкинуло вибуховою хвилею, [PERSON] не подавав ознак життя. Через безперервність вогню надати допомогу чи евакуювати його було неможливо. \~ Свідок [PERSON] , який на момент подій був оператором безпілотного літального апарату та здійснював повітряне спостереження за діями евакуаційної групи, суду показав, що він зі свого пункту керування спостерігав за обставинами бою. Він підтвердив факт прибуття групи, інтенсивного обстрілу та від`їзду БМП без евакуаційної групи. За допомогою дрона він бачив, як група перемістилася до посадки, по якій противник почав завдавати ударів FPV-дронами. Свідок засвідчив, що після одного з вибухів він зафіксував нерухоме тіло військовослужбовця, яке за елементами екіпірування та зовнішніми ознаками він ідентифікував як [PERSON] . Зокрема, на бронежилеті була синя ізоляційна стрічка, яка слугувала розпізнавальним знаком їхнього підрозділу. Тіло лежало нерухомо, ознак життя не подавало. Свідок підтвердив, що евакуація тіла була неможливою через надзвичайно високу щільність ворожого вогню. \~ Свідок [PERSON] , який на час зникнення [PERSON] був командиром його штурмової роти, суду повідомив, що саме він віддавав наказ про направлення евакуаційної групи 21 січня 2025 року. Він охарактеризував оперативну обстановку в районі села Іванівка як вкрай складну та небезпечну. Після втрати зв`язку з групою були зроблені спроби організувати пошукові заходи, однак через безперервний вогонь противника це було неможливо і створювало пряму загрозу життю інших військовослужбовців. Свідок зазначив, що на підставі доповідей бійців, які вижили, та даних з БПЛА, командування дійшло висновку, що солдат [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання [INFO] , проте евакуювати його тіло не вдалося. \~ Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, показання свідків, всебічно та повно дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження, виданих відповідно 12 травня 1975 року та [INFO] . Їхні батьки, [PERSON] та [PERSON] , померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть від 19 квітня 2021 року та 15 грудня 2020 року відповідно. \~ На підставі витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 68 від 23 березня 2024 року, солдата [PERSON] було зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти. \~ 21 січня 2025 року, відповідно до бойового розпорядження командира РТГр « [INFO] », група військовослужбовців 8 штурмової роти військової частини [NUMBER] , до складу якої входив солдат [PERSON] , прибула в район населеного пункту Іванівка Донецької області для проведення евакуації поранених та пошуку зниклих безвісти військовослужбовців. О 20:09 по евакуаційній групі було здійснено артилерійський обстріл, а о 21:11 скиди уламкових боєприпасів із дронів. Внаслідок цих подій солдат [PERSON] перестав виходити на зв`язок. Ці обставини підтверджуються рапортом командира РТГр « [INFO] » підполковника [PERSON] від 22 січня 2025 року, довідкою-доповіддю від 22 січня 2025 року та витягом з журналу бойових дій РТГр «Лиман» за 21 січня 2025 року. \~ Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 26 від 22 січня 2025 року солдата [PERSON] наказано вважати таким, що зник безвісти під час бойових дій при захисті Батьківщини з 21 січня 2025 року. \~ Наказом командира військової частини [NUMBER] (з адміністративно-господарської діяльності) № 107 від 22 січня 2025 року було призначено службове розслідування за фактом зникнення безвісти солдата [PERSON] .. \~ За результатами проведеного службового розслідування було складено акт від 11 березня 2025 року. В акті, серед іншого, зафіксовані пояснення свідка [PERSON] , який детально описав обставини бою та зникнення [PERSON] . Розслідуванням встановлено, що причини та умови, що сприяли зникненню безвісти солдата [PERSON] , зумовлені веденням бойових дій в ході відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Зникнення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення. Підстави для оголошення [PERSON] особою, що самовільно залишила військову частину, відсутні. \~ Наказом командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) № 263 від 11 березня 2025 року службове розслідування було визнано завершеним, а солдата [PERSON] наказано вважати зниклим безвісти з особистою зброєю з 21 січня 2025 року. У тексті цього наказу також міститься висновок, що під час стрілецького бою з противником солдат [PERSON] отримав поранення, не сумісні з життям, а евакуювати тіло не було можливості через сильний шквальний вогонь противника. \~ 24 січня 2025 року [INFO] сповістив заявника [PERSON] про те, що його брат, солдат [PERSON] , зник безвісти в районі н.п. Іванівка Донецької області. \~ З моменту зникнення [PERSON] 21 січня 2025 року і до дня розгляду справи судом (27 серпня 2025 року) минуло більше семи місяців. Жодних відомостей про його долю чи місцеперебування за цей час не з`явилося. Суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Такий висновок ґрунтується на сукупній оцінці доказів, які є належними, допустимими, достовірними та у своїй єдності достатніми. Підставою для оголошення фізичної особи померлою є не факти, які беззаперечно свідчать про її загибель, а сукупність обставин, які дають суду підстави для вірогідного припущення про смерть такої особи. У даній справі така сукупність обставин є переконливою та всебічно підтвердженою. Суд відзначає виняткову узгодженість та взаємне підтвердження доказів, наданих заявником. Офіційні документи військової частини [NUMBER] накази, рапорти, витяг з журналу бойових дій, акт службового розслідування послідовно та формально фіксують обставини зникнення солдата [PERSON] під час виконання бойового завдання в зоні інтенсивних бойових дій. Ці документи створюють міцну доказову базу, яка сама по собі свідчить про високу ймовірність його загибелі. \~ Однак, ця документальна база була значно підсилена та деталізована показаннями трьох свідків, допитаних безпосередньо в судовому засіданні. Свідок [PERSON] , як безпосередній учасник подій та очевидець, надав прямі свідчення про вибух біля [PERSON] та відсутність у нього ознак життя. Свідок [PERSON] , оператор БПЛА, надав об`єктивне підтвердження цих подій з технічних засобів спостереження, ідентифікувавши нерухоме тіло [PERSON] за унікальними розпізнавальними знаками. Нарешті, свідок [PERSON] , командир роти, підтвердив офіційну позицію командування, яка ґрунтувалася на аналізі саме цих даних, і засвідчив неможливість проведення пошукових операцій та евакуації тіла. Таким чином, письмові докази, свідчення очевидця, дані технічного спостереження та висновки військового командування сходяться в єдиній точці, створюючи цілісну та несуперечливу картину подій, яка не залишає розумних сумнівів у тому, що [PERSON] загинув [INFO] . \~ Суд також звертає увагу на висновок, зафіксований у наказі командира військової частини № 263 від 11.03.2025, про те, що солдат [PERSON] «отримав поранення, не сумісні з життям». Хоча початкові документи фіксували його статус як «зниклий безвісти», що є стандартною військовою процедурою за відсутності тіла, остаточний висновок за результатами службового розслідування є більш категоричним. Суд, оцінюючи всі докази в сукупності, надає перевагу саме цьому остаточному висновку, оскільки він повністю узгоджується зі свідченнями, наданими під присягою в судовому засіданні. \~ Відповідно до пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Статтею 46 ЦК України визначено підстави та порядок оголошення фізичної особи померлою. Частиною першою цієї статті встановлено загальне правило, за яким фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців. Частина друга статті 46 ЦК України встановлює спеціальні правила для осіб, які зникли у зв`язку з воєнними діями. Вона передбачає, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. Проте, з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Частиною третьою статті 46 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Суд констатує, що заявником обрано правильний спосіб захисту своїх прав. Як роз`яснив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт (зокрема, тіла загиблого), правильним є звернення до суду із заявою про оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті (стаття 315 ЦПК України). Обставини даної справи повністю відповідають цій правовій позиції. \~ Щодо дотримання строків, передбачених частиною другою статті 46 ЦК України, суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 сформулювала висновок щодо застосування шестимісячного строку. Зокрема, Велика Палата зазначила, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, але відбулася поза межами території активних бойових дій. \~ У заяві представник заявника посилається на те, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376, активні бойові дії в районі ймовірної загибелі [PERSON] завершилися 06 червня 2024 року. Зникнення [PERSON] сталося 21 січня 2025 року, тобто після офіційної дати припинення активних бойових дій на цій території. Однак, як встановлено судом, його зникнення безпосередньо пов`язане з воєнними діями та виконанням бойового завдання. В такому випадку, коли подія, що загрожувала смертю, сталася після формального завершення активних бойових дій у певній місцевості, але є прямим наслідком збройного конфлікту, що триває, початком перебігу шестимісячного строку слід вважати саме дату цієї події. \~ Таким чином, шестимісячний строк, встановлений частиною другою статті 46 ЦК України, почав свій перебіг 21 січня 2025 року. Заявник звернувся до суду 28 липня 2025 року, тобто після спливу цього строку. Отже, процесуальні вимоги щодо строків звернення до суду дотримані. Враховуючи, що солдат [PERSON] зник безвісти 21 січня 2025 року під час виконання бойового завдання в районі села Іванівка Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу та атаки дронів, тобто за обставин, що беззаперечно загрожували йому смертю та дають усі підстави припускати його загибель, суд доходить висновку про наявність правових підстав для оголошення його померлим. Відповідно до частини третьої статті 46 ЦК України, днем смерті слід визнати день його вірогідної загибелі, а саме [INFO] , оскільки саме в цей день він зник за встановлених судом обставин. Місцем смерті слід визначити місце, де сталися ці події село Іванівка Покровського району Донецької області. Оголошення [PERSON] померлим необхідне заявнику для реалізації своїх спадкових прав, а також для отримання соціальних гарантій, передбачених законодавством для членів сімей загиблих військовослужбовців. На підставі викладеного,

Outcome: approved