Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області з заявою про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, який помер [INFO] , місце смерті російська федерація, Іркутська область, с. Іркутськ. В обґрунтування заяви заявниця зазначила, що [PERSON] є її сином. Син був громадянином України та громадянство російської федерації не приймав. Місцем смерті є російська федерація, Іркутська область, м.Іркутськ. 22.01.2025 органом 93800018 Відділ по Іркутському району служби запасу актів цивільного стану Іркутської області, було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , про що складено запис акту про смерть №170259380001800208005. Отримати дане свідоцтво заявниця позбавлена можливості через те, що факт смерті відбувся на території іноземної держави, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України. Встановлення факту смерті її сина необхідно для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після його смерті та знаходиться на території України. Заявниця в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи - Південноукраїнського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника. В заяві зазначено, що заперечення по суті заяви відсутні. Судом, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані докази в сукупності в межах заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.06.2025 року (а.с.5). Згідно з копією довідки про смерть №С-400341 від 22.01.2025 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянин України, помер [INFO] в м. Іркутськ Іркутської області російської федерації: смерть настала в результаті: а) кровотечі: К58; б) Маллорн-Вейса синдром К22б (а.с.3). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.01.2025 органом 93800018 Відділом по Іркутському району служби запасу актів цивільного стану Іркутської області, [PERSON] , помер у м. Іркутськ Іркутської області російської федерації, про що складено запис акту про смерть №170259380001800208005 (а.с.4). Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимогст. 263 ЦПК Українищодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідност. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право`у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, статтею 13 передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Таким чином, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022. Отже, видане на території РФ свідоцтво про смерть не має сили офіційного документа на території України. Заявниця за таких обставин позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть її сина [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт смерті відбувся на території РФ. Отже, заявницею обґрунтовано підставу звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті, яка настала, на території іноземної держави. У цьому контексті суд зауважує, що п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд, оцінивши подані заявницею докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин, на які посилається заявниця, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту смерті сина заявниці [PERSON] дає змогу заявниці реалізувати свої права. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Враховуючи викладене та

Outcome: approved