Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» адвокат Пархомчук С.В. 14.05.2025 через систему «Електронний суд» подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 173885 від 26.01.2021 в сумі 10 440,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.01.2021 між позивачем ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 173885 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Сума виданого кредиту: 2\~000,00 грн, дата надання кредиту: 26.01.2021, строк кредиту: 30 днів, стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. Відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 13.01.2025 становить 10440,00 грн. Позивач на підставі укладеного договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набув права вимоги до відповідача. Відтак відповідач перед Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» має невиконані зобов`язання з повернення коштів, які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом та стягнення заборгованості в судовому порядку. За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 14.05.2025, для розгляду цієї справи визначено суддю Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Костюк У.І. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом 15.05.2025 отримано відповідь з Єдиного демографічного реєстру. Ухвалою суду від 16.05.2025 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено судове засідання. 04.08.2025 представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10\~500, 00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд цивільної справи проводити за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на підставі наявних у справі доказів та матеріалів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити у її відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Разом з тим у зв`язку з її важким матеріальним становищем просить суд розстрочити виконання рішення суду на 1 рік рівними частинами. Також відповідачка зазначила, що стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10\~500,00 грн. є неспіврозмірною та не відповідають даній категорії справи. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 26.01.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 173885, який було підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 7 кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Відповідно до п.1.1 вище вказаного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.2-1.4 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 20.02.2021. Строк дії договору 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Підписанням кредитного договору відповідач дав свою згоду на те, щоб графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на веб-сторінці Товариства. (п.п. 6.4 кредитного договору. Підписанням договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується зобов`язується неухильно дотримуватися правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства /а.с.42 /. ТОВ «Займер» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувало грошові кошти в сумі 2000,00грн. на реквізити банківської карти « [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Профітгід» /а.с. 45/ 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу №01-28/10/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «Займер» передає (відступає) ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «Займер» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників/а.с.23-30/ Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу 02-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 173885 на суму заборгованості, що складає 10440 грн., з яких 2000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 8 440,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками /а.с. 16/. Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язанні, яке виникло щодо кредитного договору № 173885 від 26.01.2021, позичальником за яким є [PERSON] , відбулась заміна кредитора ТОВ «Займер» на ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, витягу з реєстру боржників. Відповідно до наданої виписки з особового рахунку за кредитним договором № 173885, станом на 13.01.2025 в [PERSON] наявна заборгованість, яка складає 10 440,00 грн., з яких з яких 2 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 8 440,00 грн. прострочена заборгованість за відсотками /а.с.15/. Звертаючись до суду представник ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» зазначає, що первинні кредитори виконали свої зобов`язання, надавши відповідачці кредит у встановленому договорі розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак відповідачка [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустила спірну заборгованість. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В ході судового розгляду судом встановлений факт укладення кредитного договору, де однією із сторін була відповідачка [PERSON] , що підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема копією жоговору. Всі вище вказані договори містять інформацію про позичальника прізвище, ім`я та по-батькові, його паспортні дані, індивідуальний ідентифікаційний номер, місце проживання, СМС код, а також зазначені електронні підписи. Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачкою договору, згідно яких відповідачка [PERSON] отримала грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності та беручи до уваги факт невиконання останньою обов`язків по поверненню суми, так, як в ході судового розгляду не встановлено правових аргументів, які б доводили, що на час вирішення спору в суді, відповідачка [PERSON] зобов`язання перед кредитодавцями виконала та перерахувала у повному обсязі кошти чи виконала інші дії, а відтак судом вважається підтверджений факт неповернення відповідачкою грошових коштів у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами. Суд дійшов висновку, про доведеність факту наявності заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитами та підставність позову в частині стягнення основної суми заборгованості та процентів за користування кредитом, адже підписавши кредитні договори, відповідачка [PERSON] зобов`язалася не тільки повернути кредит, але й сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Долучені позивачем до матеріалів справи розрахунки заборгованості за кредитним договором, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідачкою [PERSON] не спростовані іншими розрахунками, а зазначена у них інформація щодо розміру заборгованості також не спростована належними та допустимими доказами. Відтак, суд приходить до висновку, що нарахування фінансовими установами відсотків за користування кредитом здійснювалося у межах строку та у розмірі встановленим договорами. Таким чином, враховуючи, той факт, що відповідачкою не надано суду жодного доказу того, що вона належним чином виконала зобов`язання з повернення кредитних коштів первісним кредиторам, тому враховуючи, те, що відповідачкою не повернуто своєчасно суму кредиту та не сплачено нараховані відсотки, в порушення умов договорів, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, то вона є такою, що зобов`язання за вказаним договором не виконала. А враховуючи той факт, що ТОВ «Займер» відступило право вимоги щодо відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на підставі договорів факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та 513 ЦК України, то позов ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягає до задоволення. Окрім того, відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вирішуючи питання судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору, суд виходить з наступного. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету слід повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 1211,2,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн суд зазначає наступне. За ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2023 між позивачем та адвокатом Пархомчук С.В. укладено Договір про надання правової допомоги /а.с. 18/. На підставі вище вказаного договору 30.12.2024 було видано довіреність за якою [PERSON] уповноважено вчиняти від імені позивача будь-які дії, надані законодавством учасникам справи та учасникам судового провадження /а.с. 12-13/. Відповідно до акту про отримання правової допомоги загальна вартість за надані послуги з надання правової допомоги складає: 10\~000,00 грн та витрат на виготовлення позовної заяви з додатками 500, 00 грн. 28.07.2025 адвокатом Пархомчук С.В. було представлено рахунок на оплату по замовленню згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 на суму 10 500,00 грн. Судом відзначається, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), посилання відповідача на співрозмірність заявленої суми витрат, враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 10 5000 грн. є не обґрунтованим та завищеним. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Зокрема, відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Разом з тим, згідно ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Разом з тим, ч. 5 ст. 435 ЦПК України передбачена, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Беручи до уваги заяву відповідачки [PERSON] про розстрочення виконання рішення, враховуючи матеріальне становище відповідача, а також відсутність заперечень у інших учасників процесу, та з метою реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне розстрочити виконання рішення рівними частинами на 12 місяців. Приймаючи рішення суду в частині розстрочення суми завданих збитків, суд враховує інтереси позивача та відповідача, та вважає, що таке розстрочення призведе до збалансованого захисту прав та інтересів сторін у справі.

Outcome: approved