Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 24\~564,01 грн та понесені судові витрати в розмірі 3\~028 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не оплачував надані послуги в період з липня 2022 року по квітень 2025 року (включно) у нього виникла заборгованість у розмірі 24\~564,01 грн. ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб та являється постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ними та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, який є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2500 від 30.09.2015 року визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідач акцептував договір, повернувши позивачу заяву-приєднання, фактично споживаючи природний газ і частково сплативши вартість спожитого природного газу. Відповідачем у порушення договірних відносин не проведено своєчасну оплату отриманих послуг, відтак, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 24\~564,01 грн та судовий збір у розмірі 3028 грн. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 06.06.2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач відзиву на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Тож відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про правовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.07.2023 року вбачається, що 13.11.2015 року зареєстровано юридичну особу Товариство з обмежено відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", код ЄДРПОУ 40121452, вид економічної діяльності торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний). Об`єкт газифікації знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.05.2025 року. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року та ст. 6,7,9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які використовують його для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст. 633,634,641,642 ЦПК і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Натомість, споживачем постачальнику не була надана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. Разом з тим, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 917 ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії». Відповідно до положень п.1 розділу VI Правил постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів. Договір про постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Таким чином, відповідач приєднався до договору постачання природного газу шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання природного газу. Згідно ч. 2 ст. 19 закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання та розподіл природного газу мають забезпечуватися безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та якості. Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ № 119/4.3.1-58093-2024/180576207 від 11.11.2024, яка залишилась без задоволення відповідачем. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлової-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За нормами ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач, користуючись послугами природного газу, не повністю сплачував кошти позивачу за спожитий природний газ відповідно до роздрукованого фінансового стану за період з липня 2022 року по квітень 2025 року, а відтак позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за цей період в розмірі 24564,01 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3028 грн.

Outcome: approved