Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

20 червня 2025 року позивач звернулася до суду з позовом до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , і з цього дня відкрилася спадщина на її майно. Заповіт від імені померлої не посвідчувався. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , та її сестри [PERSON] та [PERSON] . 09 серпня 2024 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину в приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області відкрито спадкову справу № 183/2024 до майна померлої [PERSON] .. Оскільки пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року визначено [PERSON] додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Після набрання рішенням законної сили, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Просить визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а також судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді від 23 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 23 липня 2025 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 23 липня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 08 вересня 2025 року. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер мобільного телефону, зазначеного у заявці (а.с. 39, 59). До позовної заяви позивачем долучено клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 32). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 60 на звороті). 08 вересня 2025 року від нього надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, просить винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 65 ). Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися також, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до\~вимог ст.\~128\~ЦПК України,\~що підтверджується\~рекомендованими повідомленнями\~про вручення\~судової повістки\~(а.с.\~63,\~64). Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань, заяв від них не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 183/2024 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в смт. Локачі, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 24 квітня 2023 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 7, 22 на звороті). Після її смерті відкрилася спадщина. Із довідки Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області № 220 від 06 серпня 2024 року вбачається, що в с. Бермешів Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало померлій [PERSON] , 1943 року народження, який на день смерті проживав із своєю дружиною [PERSON] , та був зареєстрований [ADDRESS] і помер [INFO] . Спадкове майно складається із житлового будинку з надвірними спорудами земельної ділянки та земельної частки (пай). У володіння спадковим майном після смерті [PERSON] фактично вступила його дружина [PERSON] , 1943 року народження, яка не скориставшись своїм правом на спадщину, померла [INFO] . Після смерті батьків в спадщину вступила дочка [PERSON] , 1968 року народження, яка проживає і зареєстрована в [ADDRESS] , іншими спадкоємцями є дочки [PERSON] , 1969 року народження, яка проживає і зареєстрована в [ADDRESS] та [PERSON] , 1973 року народження, яка зареєстрована в [ADDRESS] . Заповіт від імені померлої в сільській раді не посвідчувався (а.с. 22). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. [PERSON] за життя заповіту не склала, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77953481 від 09.08.2024 року (а.с. 30). Відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Чоловік спадкодавиці [PERSON] (укладення шлюбу підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 13 березня 1979 року, виданого повторно, а.с. 8, 23 на звороті) помер [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 вересня 2022 року (а.с. 6, 23). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 травня 1968 року та копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02 травня 1987 року, згідно якого прізвище позивача після укладення шлюбу змінилося із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 9, 10, 25 на звороті, 26). Крім того, із матеріалів спадкової справи 183/2024 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є також дочками спадкодавиці [PERSON] . Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст. 1270 ЦК України. 09 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , на підставі якої нотаріус завів спадкову справу № 183/2024 до майна померлої [PERSON] (а.с.\~21). Однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею у встановлені законом строки не було подано заяви про прийняття спадщини, про що винесено постанову вих. № 252/02-31 від 09.08.2024 року (а.с. 31). Того ж дня, дочка спадкодавиці [PERSON] подала нотаріусу заяву про відсутність претензій на спадкове майно (а.с. 21 на звороті). Чинним рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року визначено [PERSON] додатковий строк два місяці з дня вступу рішення в законну силу для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] (а.с. 31-33). 14 січня 2025 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильному І.Г. заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] (а.с. 35). Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 183/2024 до майна померлої [PERSON] їх теж не вбачається. 28 травня 2025 року позивач [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті матері [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 36). Однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. №204/02-31 від 28.05.2025 року (а.с. 19, 37 на звороті-38). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Із копії технічного паспорта від 06 лютого 2025 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1970 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 14-17). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 1 за 2025 рік № 87, яка видана Локачинською селищною радою Володимирського району Волинської області 05 травня 2025 року, згідно запису в погосподарській книзі, номер об`єкта погосподарського обліку 0800441, будинок з надвірними спорудами, який належав [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , знаходиться по [ADDRESS] . Загальна площа 70 кв.м., біля житлового будинку розміщені надвірні споруди, рік побудови 1970 рік (а.с. 13). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 428925127 від 28.05.2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 37). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємиця за законом майна померлої [PERSON] , підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавиці не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавиці [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які прийняли спадщину та претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за нею, підлягає до задоволення.

Outcome: approved