Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 03.12.2021 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області складено відповідний актовий запис №02. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Оскільки спільне життя у сторін не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені, збереження сім`ї на думку позивача є неможливим, позивач просить розірвати шлюб із відповідачем. Також у зв`язку з тим, що відповідач своїх обов`язків по утриманню малолітнього сина не виконує, протягом тривалого часу будь якої матеріальної допомоги не надає, позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 01.08.2025 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав на подачу заяв по суті справи. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце його проведення. До судового розгляду від позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, надано згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, а також висловлено прохання про проведення судового розгляду за відсутності позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за його зареєстрованою адресою проживання. Як вбачається з наявних у матеріалах справи зворотних поштових повідомлень, судова повістка про виклик до суду на 28.08.2025 року була вручена відповідачу [PERSON] особисто 12.08.2025 року за зареєстрованою адресою проживання. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи подане позивачем клопотання про проведення судового розгляду за його відсутності, а також зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що стороною позивача висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.12.2021 року (а.с. 5) судом встановлено, що 03.12.2021 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), було зареєстровано шлюб, про що Виконавчим комітетом Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області складено відповідний актовий запис №02. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.12.2021 року) (а.с.10). За результатами дослідження матеріалів справи судом встановлено, що спільне життя [PERSON] та [PERSON] не склалося через відсутність порозуміння, різницю поглядів на вирішення сімейних проблем, що у свою чергу призвело до постійних сварок, небажання розуміти один одного, втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони спільно не проживають, мають окремі бюджети та власне життя. Таким чином, шлюб та сімейні відносини між ними продовжують існувати лише формально. Судом підтверджено, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 121, ч. 1 ст. 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У ч. 1-3 ст. 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.2021 року) (а.с. 10) судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області складено відповідний актовий запис № 11. Батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 8, 11) та довідки Пірнівської сільської ради від 02.07.2025 №03-43.41/356 (а.с.14) судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З листа Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 074/06/2-2610 від 18.07.2025 (а.с.12) встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином судом підтверджено, що відповідач не тільки проживає окремо від позивачки та спільної дитини, але і добровільно не виконує покладений на нього обов`язок з утримання дитини. Разом з тим, відповідач [PERSON] працездатний. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість виконання [PERSON] свого обов`язку з утримання дітей. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 липня 2025 року і до досягнення дитиною , [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивачі у справах за позовами щодо стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору. Судом встановлено, що у зв`язку з розглядом справи стороною позивача понесені судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп. в якості сплати судового збору за одну вимогу позовної заяви. Разом з тим позовна заява містить дві позовні вимоги. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору на користь відповідача в розмірі 1211 грн. 20 коп., та судовий збір на користь держави у розмірі 1211 грн. 20 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved