Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування завданої майнової шкоди 12 467,57 грн; моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати в розмірі 9 211,20 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 30.11.2023 року на бульварі Лесі Українки в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі транспортних засобів, якими керували позивач та відповідач. Внаслідок цього автомобілю Позивача HYUNDAI SANTA FE, рік випуску 2016, номерний знак [NUMBER] , що належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який керував автомобілем TOYOTA CAMRY, номерний знак [NUMBER] . Про це свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, провадження по якій було порушено по факту даної ДТП, складені протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 723783 від 30.11.2023, схемою ДТП та письмовими поясненнями та рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2024 року № 757/56110/23-п. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп»). 06.12.2023 року позивач звернувся до страхової компанії з повідомленням про ДТП. Страхова компанія провела огляд транспортного засобу позивача та встановила, що сума, що підлягає виплаті у якості страхового відшкодування з урахуванням франшизи 3 200,00 грн, коефіцієнту фізичного зносу (0,62) транспортного засобу позивача складає 40 533,11 грн. Вказана сума 14.12.2023 року була отримана позивачем в безготівковому порядку, що підтверджується платіжним дорученням № 3Р111143 від 14.12.2023 року. ФОП [PERSON]. проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу позивача, що підтверджується Актом наданих послуг № 55 від 13.12.2023 року та виставлено позивачу рахунок № 55 від 13.12.2023 року на загальну суму матеріалів та робіт, потрібних для відновлення транспортного засобу позивача, 52 010,68 грн. Позивачем сплачено вказаний рахунок двома платежами у розмірі 29 408,68 грн. та 22 602,00 грн., що підтверджується квитанціями про оплату від 14.12.2023 року та 06.01.2024 року відповідно. Також, у ФОП [PERSON] позивачем замовлено відновлювальні роботи газової установки транспортного засобу позивача на загальну суму 990,00 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт № ПС-00000371 від 22.02.2024 року, що були оплачені позивачем згідно 6ЕК1-0694-АР72-А4ВВ від 22.01.2024. Таким чином, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача склала 53 000,68 грн. (52 010,68 грн + 990,00 грн.). Оскільки страховою компанією відшкодовано лише 40 533,11 грн., то різниця між фактичними витратами позивача та сумою страхового відшкодування складає 12 467,57 грн. Посилаюсь на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування завданої майнової шкоди 12 467,57 грн; моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати в розмірі 9 211,20 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.11.20224 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.02.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.02.2025 року відкладено розгляд справи на 12.05.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.05.2025 року відкладено розгляд справи на 01.09.2025 року. Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 30.11.2023 року на бульварі Лесі Українки в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів якими керували позивач та відповідач. Внаслідок цього автомобілю Позивача HYUNDAI SANTA FE, рік випуску 2016, номерний знак [NUMBER] , що належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який керував автомобілем TOYOTA CAMRY, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 26.01.2024 року, яка набула чинності у справі № 757/5611/23, [PERSON] визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп». 06.12.2023 року позивач звернувся до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування. Страхова компанія провела огляд транспортного засобу Позивача та встановила, що сума, яка підлягає виплаті у якості страхового відшкодування з урахуванням франшизи 3200,00 грн., коефіцієнту фізичного зносу (0,62) транспортного засобу позивача складає 40 533,11 грн. Вказана сума 14.12.2023 року була отримана Позивачем в безготівковому порядку, що підтверджується платіжним дорученням № 3Р111143 від 14.12.2023 року. Вказані вище обставини підтверджуються матеріалами страхової справи № 230000900344 від 06.12.2023 року, що була надані в електронному вигляді страховою компанією на адвокатський запит представника позивача. ФОП [PERSON] проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу Позивача, що підтверджується Актом наданих послуг№ 55 від 13.12.2023 року та виставлено позивачу рахунок № 55 від 13.12.2023 року на загальну суму матеріалів та робіт, потрібних для відновлення транспортного засобу позивача, 52 010,68 грн. Позивачем сплачено вказаний рахунок двома платежами, що підтверджується квитанціями про оплату від 14.12.2023 року № 245213025 у розмірі 29 408,68 грн; від 06.01.2024 року у розмірі 22 602,00 грн. Також, у ФОП [PERSON] позивачем замовлено відновлювальні роботи газової установки транспортного засобу Позивача на загальну суму 990 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт № ПС-00000371 від 22.02.2024 року, що були оплачені позивачем згідно з квитанцією № 6ЕК1-0694-АР72-А4ВВ від 22.01.2024 року. Таким чином, загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача склала 53 000,68 грн. (52 010,68 грн + 990,00 грн.). Оскільки страховою компанією відшкодовано лише 40 533,11 грн., то різниця між фактичними витратами Позивача та сумою страхового відшкодування складає 12 467,57 грн. Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої ст. 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 28 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 Закону №1961-ІV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, другої ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналізуючи вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відтак відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 12 467,57 грн. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю. Щодо вимог відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,0 грн. суд відзначає наступне. За змістом ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог, а також враховує характер та обсяг моральних страждань позивача, наявність вимушених змін у його житті, яких він зазнав через пошкодження належного йому транспортного засобу. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн., що в повній мірі компенсує душевні страждання позивача, які він зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial