Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 75712614 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчинений одноразовим ідентифікатором згідно з положеннями\~Закону України «Про електронну комерцію»). На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 3550,00 грн. Строк позики 25 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. 07.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №75712614 до договору позики №75712614, за умови якої позичальник збільшив суму позики на 1450,00 грн., Таким чином, загальний розмір позики становить 5000,00 грн. 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено Договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого відступлено право вимоги до позичальників, в т.ч. за договором позики № 75712614 від 30.05.2021 року. У свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Фінпром Маркет» відповідно до Договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 року, в тому числі за договором № 75712614 від 30.05.2021 року. Таким чином, ТОВ «Фінпром Маркет» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на день звернення до суду умови договору відповідачем не виконувались,тому утворилась заборгованість на суму 11674,75 грн., з яких: 3550,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8124,75 грн. - заборгованість за відсотками, у зв`язку з чим позивач просить стягнути суму заборгованості з відповідача разом із судовими витратами. Ухвалою від 31.07.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Згідно ч.1ст.174\~ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 30.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем шляхом обміну електронними повідомленнями укладено договір позики №75712614 що підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 2 вказаного договору, сума позики становить 3550,00 грн., строк позики 25 днів, процентна ставка (базова) за користування позикою - 1,99 відсотків (фіксована) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 07.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №75712614 до договору позики №75712614, за умови якої позичальник збільшив суму позики на 1450,00 грн., Таким чином, загальний розмір позики становить 5000,00 грн. На виконання умов укладеного договору позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3550,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] за посередництва платіжної установи ТОВ «ФК «Фінекспрес», що підтверджується копією довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 07.05.2025 р. вих. №КД-000028140/ТНПП. На виконання умов додаткової угоди позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 1450,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] за посередництва платіжної установи ТОВ «ФК «Фінекспрес», що підтверджується копією довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 07.05.2025 р. вих. №КД-000028141/ТНПП. 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу №2610, згідно умов якого, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача за договором позики №75712614 від 30.05.2021 року, яка відповідно до реєстру прав вимог від 30.05.2021 року становить11674,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3550,00 грн.; заборгованість за відсотками 8124,75 грн. 03.04.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено Договір факторингу № 030423-ФК, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики №75712614 від 30.05.2021 року, яка відповідно до реєстру прав вимог від 03.04.2023 року становить 16211,66 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн.; заборгованість за відсотками 11211,66 грн. Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із позовної заяви слідує, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінпром маркет» по основній сумі боргу в розмірі 3550,00 грн. за договором позики №75712614 від 30.05.2021 року та додаткової угоди від 07.06.2021 року \~по основній сумі боргу в розмірі 1450,00 грн. за договором позики. При цьому, заборгованість за тілом позики та правильність її розрахунку відповідачем не спростована. Таким чином, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики №75712614 від 30.05.2021 року та додаткової угоди від 07.06.2021 року, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 5000,00грн. по основній сумі боргу. Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків за договором позики, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Ч.1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 6 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У наданому позивачем суду розрахунку заборгованості зазначено, що у відповідача наявний борг на суму 16211,66 грн., що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5000,00 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 11211,66 грн., що нарахована за період з 30.05.2021 р. по 05.06.2025 року. Разом з тим, згідно з п. 2 договору строк позики становить 25 днів з датою повернення позики 24.06.2021 року (останній день) зі встановленою базовою процентною ставкою за користування позикою - 1,99 відсотків (фіксована) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Із положень п.1 договору слідує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві надану йому у позику суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п. 3 договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Таким чином, згідно умов договору позики №75712614 від 30.05.2021 року договір укладено на 25 днів, а саме по 24.06.2021 року включно. За умовами договору за користування кредитом позичальник сплачує 1,99 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тому розмір відсотків за 1 день користування кредитними коштами становить: 5000,00 грн. х 1,99 % = 99,50 грн. Строк кредитування становить - 25 днів, відтак сума відсотків становить: 25 днів х 99,50 грн. =2487,50 грн., які і підлягають стягненню з відповідача, оскільки термін кредитування для нарахування передбачених договором процентів становить до 24.06.2021 року включно, а сума нарахованих за вказаний період процентів складає 2487,50 грн., що відповідає узгодженим сторонами умовам договору позики. Щодо доводів позивача про продовження строку користування позикою (пролонгацію та/або автопролонгацію) на строк не більше 90 календарних днів на підставі п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, то суд зазначає, що доказів продовження строку дії договору позики (пролонгації та/або автопролонгації), як і доказів ознайомлення відповідача з Правилами надання грошових коштів у позику на умовах повернення позики в кінці строку позики, в редакції, що діяла станом на день укладення з відповідачем договору позики, позивачем суду не надано. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила надання грошових коштів у позику в ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на день укладення з відповідачем договору позики, відсутність у договорі позики домовленості сторін про правила та умови пролонгації та/або автопролонгації договору, такі Правила через їх мінливий характерне можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для укладеного із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20. Крім того, долучені до матеріалів справи Правила надання грошових коштів у позику на умовах повернення позики в кінці строку позики\~відповідачем не підписані,\~а тому, згідно роз`яснень, що викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Правила не можна вважати складовою договору позики й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил. Отже, самі по собі не підписані Правила надання грошових коштів у позику, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують пролонгацію (автопролонгацію) договору позики, у будь-якому випадку не можуть бути підставою для стягнення заборгованості за відсотками поза межами строку договору. Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, з огляду на положення ст.ст. 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості в частині нарахування відсотків за договором позики №75712614 від 30.05.2021 року за період з 30.05.2021 року по 05.06.2025 року, оскільки такі відсотки нараховані поза межами строку дії договору, тобто після настання терміну повернення кредиту, що суперечить положенням ст.ст. 1048, 1050 ЦК України та висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за період з 27.03.2021 року по 24.02.2025 року задоволенню не підлягають. Отже, обґрунтованим є розмір процентів за користування кредитом, нарахованих в межах строку позики за період з 30.05.2021 року по 24.06.2021 року в розмірі 2487,50 грн., що відповідає як положенням ст. 1048 ЦК України, так і умовам договору позики №75712614 від 30.05.2021 року. Виходячи з викладеного, з [PERSON] \~на користь ТОВ «Фінпром Маркет»\~підлягає стягненню заборгованість за договором позики №75712614 від 30.05.2021 року у розмірі 7487,50\~грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 2487,50 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Згідно із частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд, з врахуванням положень\~ст. 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог 1116,70 грн. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3\~ст.133 ЦПК\~належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом\~ст.137 ЦПК\~несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами\~ст. 141 ЦПК України\~визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3\~ст. 141 ЦПК України\~закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. підтверджуються: договором №01-11/24 від 01.11.2024 року про надання правничої допомоги; актом приймання-передачі справ; витягом з акту №13-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 16.05.2025 року по стягненню заборгованості з [PERSON] (вивчення документів, проведення їх аналізу 500,00 грн., складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3000,00 грн.); ордером та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. З огляду на зазначені норми права, встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню та стягненню пропорційно розміру задоволених вимог (3500,00*7487,50/16211,66=1616,50), оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості.

Outcome: partial