Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 93997 від 23 листопада 2019\~року в розмірі 9000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2019 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено договір №\~93997 про надання фінансового кредиту, який підписано відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на його номер мобільного телефону. Відповідно до умов договору ТОВ\~«Займер» зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені вказаним договором. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК кеш ту гоу» укладено договір факторингу\~№ 01-28/10/2021, згідно з яким\~ТОВ\~«Займер»\~відступило\~ТОВ «ФК кеш ту гоу»\~належне йому право вимоги, у тому числі, до відповідача. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти в розмірі 2500,00 грн на картковий рахунок відповідача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , проте відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати коштів за користування кредитом у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку із чим станом на 13.01.2025 у відповідача виникла заборгованість у розмірі\~9000,00\~грн, з яких: 2500,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6500,00 грн прострочена заборгованість за процентами, яку позивач, який набув право вимоги на вказану суму боргу в зв`язку з укладенням 28.10.2021 договору факторингу\~№\~01-28/10/2021 з ТОВ «Займер», просив стягнути на свою користь. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2025\~року справу передано за підсудністю до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області. 17.06.2025 до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшла вказана цивільна справа. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано головуючому судді Шевченко І. М. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 21 липня 2025 року 09-00 год. У подальшому судове засідання відкладено на 09 вересня 2025 року 09-30 год. У позовній заяві представник позивача адвокат Пархомчук С. В. просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. 18.07.2025 представник позивача адвокат Пархомчук С. В. подав до суду заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10\~500,00\~грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов, жодних заяв/клопотань не подавав. З урахуванням положень ст.\~128,\~223,\~280 ЦПК України\~суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено,\~що 23.11.2019 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №\~93997, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора KL6892 (а.\~с. 14-16). Відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 2500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 24 дні, тобто до 16.12.2019. Строк дії договору 24 дні, але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту з розрахунку 2\~% на добу. Тип процентної ставки \~фіксована. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» за вих. № 117/02 від 25.02.2025, відповідно до якої 23.11.2019 на банківську картку № [NUMBER] перераховано кредитні кошти в сумі 2500,00 грн (а. с. 26). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК кеш ту гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ\~«ФК кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників (а. с. 17-20). Згідно з платіжними дорученнями від 02.11.2021 № 1653, від 23.11.2021 №\~1672, від 02.11.2021 № 432 ТОВ «ФК кеш ту гоу» сплатило ТОВ «Займер» 1\~444\~834,08 грн як плату за відступлення права грошової вимоги згідно з договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 (а. с. 24, 25). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК кеш ту гоу» набуло право грошової вимоги до [PERSON] на суму 9000,00 грн (а. с. 9). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 93997 станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 9000,00 грн, яка складається з: 2500,00 грн -\~заборгованість за тілом кредиту; 6500,00\~грн -\~прострочена заборгованість за процентами (а. с. 8). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.\~204\~ЦК\~України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.\~3 ст.\~215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ч. 1 ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652\~ЦК\~України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639\~ЦК\~України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу ч. 1 ст.\~638\~ЦК\~України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.\~1077\~ЦК\~України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Також відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за цим договором. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору. Унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань, взятих за кредитним договором № \~93997 від 23 листопада 2019 року, утворилася заборгованість у загальному розмірі 9000,00 грн, яка не спростована відповідачем, і така заборгованість підлягає стягненню з нього на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідного договору факторингу. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24\~січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19\~лютого 2020\~року у справі № 755/9215/15-ц). Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 10\~500,00\~грн надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023\~року; додадаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 27.12.2024, довіреність від 30.12.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт про отримання правової допомоги від 14.07.2025, відповідно до якого вартість обсягу наданих послуг становить 10\~500,00\~грн, та платіжну інструкцію з рахунком від 14.07.2025 на суму 10 500,00 грн про оплату за правничу допомогу. Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи та наданих адвокатом послуг. Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до консультацій щодо судового врегулювання кредитної заборгованості, складення позовної заяви, подання інших клопотань/заяв до суду. При цьому суд також ураховує\~фінансовий стан обох сторін, де позивачем є юридична особа, яка займається питаннями фінансового характеру, і на користь якого стягнуто грошові кошти, як заборгованість за договором, а відповідачем - фізична особа, з якої стягнуто заборгованість за кредитним договором у зв`язку з невиконанням умов договору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 6422,40 грн.

Outcome: approved