Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цією позовною заявою, у якій просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [PERSON] та стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 23 серпня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2017 року шлюб між ним розірвано. У шлюбі у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років відповідач скоював домашнє насильство як у присутності дітей, так і щодо них, не брав участі у вихованні дітей, не створював умови для отримання ними освіти, не забезпечував медичний догляд та лікування дітей, часто перебуває у стані алкогольного сп`яніння. З 15 листопада 2014 року позивач разом із дітьми перебуває в Чернігівському обласному центрі соціально-психологічної допомоги. З цього часу відповідач взагалі забув про життя дітей, а також перестав утримувати їх. З 15 листопада 2024 року відповідач жодного разу не зустрічався з дітьми, не спілкувався з ними навіть по телефону. Діти відчувають до нього лише негативні емоції, страх при згадці про нього, а також переживають наслідки постійного домашнього насильства, у зв`язку з чим позивач не бажає брати участь у налагодженні зв`язку дітей з батьком. Відповідач неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2025 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2025 року, було встановлено обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначалися тимчасові обмеження на строк 6 місяців, у тому числі обмеження спілкування [PERSON] з постраждалими дітьми. Постановою\~\~\~ Носівського\~\~\~ районного суду Чернігівської області від 16 січня 2025 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У зв`язку з невиконанням відповідачем батьківських обов`язків щодо утримання дітей позивач змушена утримувати їх за рахунок власних коштів та гуманітарної допомоги. Позивач уважає, що негативна поведінка відповідача не зміниться, оскільки вона триває досить довго, а контакт дітей з батьком створює загрозу їх життю та здоров`ю. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2025 року було відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано від органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дітей [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 04 вересня 2025 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, указала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, указав, що позовні вимоги визнає повністю, наслідки визнання позову йому відомі. У судове засідання представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] не з`явилася, надіслала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без участі представника третьої особи, за наявними матеріалами, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила їх задовольнити.\~\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд робить нижченаведений висновок. Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК\~ України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК\~ України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що з 23 серпня 2013 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2017 року, яке набрало законної сили 30 жовтня 2017 р. н., шлюб між ними розірвано. У\~\~ шлюбі\~\~ у\~\~\~\~ сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м. Носівка Носівського району Чернігівської області, його батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а. с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в м. Носівка Носівського району Чернігівської області, її батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а. с. 14). Відповідно до витягів з реєстру Носівської територіальної громади Чернігівської області, а також витягу № 5049 про зареєстрованих у житловому приміщенні [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а. с. 11, 13, 15, 24). Відповідно до інформації Носівської міської ради Чернігівської\~\~\~\~ області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 29). Судом встановлено, що [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] з 15 листопада 2024 року проживають у Чернігівському обласному центрі соціально-психологічної допомоги у зв`язку з вчиненням щодо них домашнього насильства, а саме: фізичного, економічного та психологічного. Родина потребувала допомоги спеціалістів, у т. ч. психолога у зв`язку з подіями, які вони пережили. Протягом терміну перебування із сім`єю було проведено індивідуальну та групову психологічну роботу. У ході занять виявилося, що [PERSON] пережив травматичний досвід, який впливає на його поточний стан, а саме: нічні страхи, низька мотивація до навчання, пригнічений настрій. Також у нього спостерігається агресивна поведінка щодо матері, що може бути результатом моделювання поведінки батька. [PERSON] не має бажання спіклуватися з татом. Протягом перебування сім`ї [PERSON] в центрі всю відповідальність за дітей і турботу про них несла [PERSON] . Батько дітей не цікавився їхнім життям і станом здоров`я. [PERSON] власним коштом та завдяки гуманітарній допомозі одягала та лікувала дітей без фінансової участі батька. Ці обставини підтверджуються довідкою Чернігівського обласного центру соціально-психологічної допомоги Чернігівської ОДА № 01-19/54 від 04 квітня 2025 року (а. с. 16). Згідно з довідкою Чернігівської гімназії № 35 Чернігівської міської ради № 01-25/2-54 від 26 березня 2025 року про участь батьків у вихованні учня 6-Б класу Чернігівської гімназії № 35 [PERSON] у 2024/2025 навчальному році батько [PERSON] , [PERSON] , до гімназії № 35 не приходив, з класним керівником жодного разу не спілкувався, батьківських зборів та класних заходів не відвідував. Мати [PERSON] , [PERSON] , регулярно спілкується з класним керівником, відвідує шкільні заходи, піклується про успішність сина у навчальному закладі та забезпечує його всім необхідним для освітнього процесу, робить усе залежне від неї для створення необхідних умов проживання та всебічного розвитку дитини (а. с. 17). Відповідно до інформації КЗ «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр № 2 Чернігівської міської ради Чернігівської області» № 07-03 від 23 березня 2025 року учениця 3-А класу [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , навчається в КЗ «ЧНРЦ № 2» з 11 грудня 2024 року. [PERSON] організаційними питаннями щодо влаштування та навчання дитини займається мати. [PERSON] є дитиною з особливими освітніми потребами. Забезпечена необхідним для навчання та розвитку приладдям. Мати [PERSON] приводить до закладу і забирає після навчання, цікавиться успіхами дитини, реагує на рекомендації педагога. Батько за час навчання дитини в закладі не з`являвся, з моменту навчання в центрі не брав участі у навчанні та вихованні доньки (а. с. 18). Із довідки Носівської гімназії № 2 Носівської міської ради Чернігівської області № 01-40/29 від 24 березня 2025 року встановлено, що [PERSON] дійсно навчалася у Носівській гімназії № 2 з 01 вересня 2022 року по 20 листопада 2024 року. Протягом навчання в даному навчальному закладі батько [PERSON] , [PERSON] , участі у навчанні та вихованні дитини не брав, не цікавився її успіхами у школі, не відвідував батьківські збори та позакласні заходи (а. с. 19). Також\~\~\~ із\~\~\~ довідки Носівської гімназії № 2 Носівської міської ради Чернігівської області № 01-40/30 від 24 березня 2025 року встановлено, що [PERSON] дійсно навчався у Носівській гімназії № 2 з 01 вересня 2022 року по 20 листопада 2024 року. Протягом навчання в даному навчальному закладі батько [PERSON] , [PERSON] , участі у навчанні та вихованні дитини не брав, не цікавився його успіхами у школі, не відвідував батьківські збори та позакласні заходи (а. с. 20). Відповідно\~\~\~\~ до\~\~\~\~\~ відповіді\~\~\~\~ КНП\~\~\~\~ «Сімейна поліклініка» Чернігівської обласної ради № 01-14/261 від 28 березня 2025 року, адресованої директору Чернігівського обласного центру соціально-психологічної допомоги, декларації дітей [PERSON] та [PERSON] укладені в КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської обласної ради ЧМР 19 грудня 2024 року з лікарем-педіатром [PERSON] . Батько [PERSON] з часу заключення декларації жодного разу не звертався до лікаря з приводу своїх дітей, станом здоров`я не цікавився (а. с. 21, 22, 23). Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому має право звертатися до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. У ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Так,\~\~\~\~ Конвенцією\~\~\~ про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27 лютого 1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із висновку органу опіки та піклування Носівської міської ради про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] вбачається, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 23 серпня 2013 року, у шлюбі народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2017 року громадяни [PERSON] та [PERSON] розлучилися. 23 жовтня 2024 року до служби у справах дітей Носівської міської ради у телефонному режимі надійшла інформація про вчинення насильства батьком [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] . У той же день службою у справах дітей Носівської міської ради малолітні\~ [PERSON] та [PERSON] \~\~\~\~ разом\~\~\~ із\~\~\~\~ матір`ю\~\~\~\~ влаштовані\~\~\~\~ до КЗ «Носівська міська центральна лікарня ім. Ф.Я. Примака» Носівської міської ради. [PERSON] та [PERSON] взято на облік службою у справах дітей Носівської міської ради як дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. 15 листопада 2024 року [PERSON] та [PERSON] були влаштовані до Чернігівського обласного центру соціально-психологічної допомоги. 18 грудня 2024 року діти були зняті з обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у службі у справах дітей Носівської міської ради. Згідно з рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10 січня 2025 року (справа № 741/232/25) видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначалися тимчасові обмеження на строк 6 місяців його спілкування з постраждалими дітьми [PERSON] та [PERSON] . Постановою Носівського районного суду від 16 січня 2025 року (№ 741/2230/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 4 доби. При спілкуванні із [PERSON] 22 липня 2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Носівської міської ради з`ясовано, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з вищенаведеного, ураховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Носівської міської ради та діючи винятково в інтересах дітей, орган опіки та піклування Носівської міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дітей (а. с. 56-57). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не з`явився,\~ подав суду заяву, у якій визнав позовні вимоги [PERSON] , жодним чином не заперечував проти позбавлення його батьківських прав стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] , просив розглянути справу без його участі. Отже, він на власний розсуд розпорядився наданими йому правами щодо предмета спору, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його належної участі у вихованні дітей, що є елементом протиправного невиконання ним передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, яка визначає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, як зазначалося вище, пунктом 2 частини першої ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~ та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідач ніяким чином не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, навпаки, беззастережно визнав позовні вимоги та бажав, щоб його позбавили батьківських прав. Крім того, по справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей буде суперечити інтересам самих дітей. Відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що він спроможний забезпечити необхідні умови для розвитку, виховання, матеріального забезпечення дітей та має бажання це робити.\~ Натомість докази, надані стороною позивача та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, підтверджують те, що поведінка\~ відповідача свідчить про його свідоме ухилення від виконання обов`язків з виховання дітей, нехтування батьківськими обов`язками. Ураховуючи\~\~\~\~\~ вищевикладене,\~\~\~ суд уважає, що позовна вимога про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] є законною, обґрунтованою, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, обставини, на які посилається позивач, доведені в судовому засіданні, тому відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його дітей, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дитини та забезпечити якнайкращі умови для їх розвитку, виховання, навчання, нормального самоусвідомлення. Отже, позов у частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Статтями 180-181 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Особа має право звернутися до суду з такими ж вимогами в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч. 2 ст. 161 ЦПК України). З матеріалів справи встановлено, що малолітні діти\~ [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю [PERSON] . Батько дітей, відповідач [PERSON] є працездатним, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Ураховуючи вищевикладені правові норми, суд уважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей єдину частку від заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, сплаченого за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, у розмірі 1211,20 грн, підтверджені документально (а. с. 7). Судовий збір у сумі 1211,20 грн за позовну вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial