Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від Ленінського районного суду міста Миколаєва за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи №489/8419/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 174230139. За договором факторингу №28/1118-01, укладеним 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фіансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 174230139 від 10.11.2018. У свою чергу, між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем 03.01.2019 укладено Договір факторингу №20190103. Відповідно до Реєстру прав вимоги №4 від 03.04.2019 до Договору факторингу №20190103 позивач набув права грошової вимоги до відповідача у розмірі 17 142,30 грн, з яких 13 500,00 грн розмір заборгованості за основною сумою боргу; 3 642,30 грн - розмір заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що відповідач був повідомлений про заміну кредиторів, однак не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісних кредиторів. З огляду на викладене позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 174230139 у розмірі 17 142,30 грн, з яких 13500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3642,30 - сума заборгованості за відсотками. Також позивач просив стягнути на його користь понесені судові витрати. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відповідач в особі свого представника адвоката Аджера В.А. подав відзив на позовну заяву, згідно з яким позов не визнає повністю та просить відмовити у його задоволенні. Відзив мотивований тим, що позивач не довів перехід до до ТОВ "Таліон плюс" права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №174230139 від 10.11.2018. При цьому відповідач не визнає отримання будь-яких коштів за вказаним договором, та вказує, що позивач не надав доказів, які б підтверджували перерахування коштів за вказаним кредитним договором на рахунок відповідача. Зазначає, що саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги, а наданий позивачем розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути доказом її наявності та розміру. Позивач подав відповідь на відзив, у якій посилається на те, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису. Відповідач через особистий кабінет на вебсайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Вважає, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину та доказів протилежного відзив не містить. З посиланням на правову позицію Верховного суду від 10.01.2019 у справі №526/405/13 позивач зазначає, що не спростування відповідачем презумпції правомірності кредитного договору, не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитного договору або визнання його недійсним тривалий час є визнанням кредитного договору таким, що укладений. Позивач стверджує, що кошти були надані відповідачу у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної ним при реєстрації на сайті первісного кредитора. Позивач не володіє оригіналами первинних документів, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, оскільки такі документи є банківською таємницею. Також позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку. Позивач зазначає, що надав суду всі наявні у нього документи за кредитним договором, які йому були передані первісним кредитором в рамках укладеного договору факторингу. Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, у яких наполягає на безпідставності заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. 01.05.2025 від позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів, у якому позивач просить суд витребувати від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» інформацію про перерахування [PERSON] 10.11.2018 грошових коштів в сумі 10000,00 грн, 07.02.2018 - в сумі 1350,00 грн, 07.02.2018 - в сумі 2150,00 грн. Просив також витребувати у відповідача інформацію щодо отримання ним кредитних коштів від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» 10.11.2018 в сумі 10000,00 грн, 07.02.2018 в сумі 1350,00 грн, 07.02.2018 в сумі 2150,00 грн. Заявлене позивачем клопотання про витребування доказів суд залишає без задоволення з тих підстав, що згідно із ч.1 ст. 84 ЦПК України таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу, тобто разом з поданням позовної заяви. А якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Позивач не обгрунтував неможливість подання клопотання у встановлений строк. Крім того, в порушення вимог ч.4 ст. 83 ЦПК України позивач не надав суду докази, які підтверджують, що він здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання доказів. Відповідно до ч. 8\~ст.178ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.\~7, ч. 2 ст.\~247 ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК Українипередбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639 ЦК Україниякщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію`визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з кредитним договором № 174230139 від 10.11.2018, укладеним в електронній формі, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зобов`язалося надати відповідачу, як позичальнику, кредит на суму 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з п.1.4 цього договору. Строк дії кредиту - 30 днів, відсоткова ставка за користування кредитом - 1% у день від суми кредиту. Згідно з п.1.2 строк дії Договору починається з моменту його укладення. Згідно з п. 4.2 договору сторони дійшли згоди про те, що у якості електронного підпису позичальника у договорі та у всіх наступних договорах та угодах, які будуть укладені між сторонами, буде використовуватися Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету. У п. 4.7 договору сказано, що позичальник підтверджує, що отримав кредит не на споживчі цілі. Порядок отримання кредиту (готівкою, у безготівковій формі, у виді кредитного ліміту, тощо) у кредитному договорі не встановлено. Відповідно до Додаткової угоди до Договору № 174230139 від 10.11.2018, укладеної в електронній формі, сторони погодили збільшення суми кредиту на 1350,00 грн. Згідно з п.4 ця додаткова угода набирає чинності з моменту її укладення та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до Додаткової угоди до Договору № 174230139 від 12.11.2018, укладеної в електронній формі, сторони погодили збільшення суми кредиту на 2150,00 грн. Згідно з п.4 ця додаткова угода набирає чинності з моменту її укладення та є невід`ємною частиною Договору. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання чи перерахування відповідачу коштів за кредитним договором № 174230139 від 174230139, додатковими угодами до цього договору від 10.11.2018, 12.11.2018. Позивач надав суду копію Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ "Таліон плюс" як Фактором та ТОВ "Манівео швидка допомога", як Клієнтом. Суд звертає увагу, що Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 позивач надав суду не в повному обсязі, а вибірково надано сторінки, на яких вказано умови договору з п.1.1 до п.2.2, наступні сторінки пропущено, на останній сторінці вказано пункти 11.7-13. При цьому наявна у справі копія договору не містить позначки, що подані аркуші договору є витягом з цього договору. Натомість представник позивача проставив відмітку про засвідчення копії договору, яка у тому числі складається зі слів «З оригіналом згідно». З наданих частин указаного Договору факторингу суд не може встановити момент та умови переходу права вимоги від Фактора до Клієнта, що є суттєвим для вирішення спору. Крім того, позивач не надав суду докази на підтвердження тих обставин, що за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 від ТОВ "Манівео швидка допомога" до ТОВ "Таліон плюс" перейшло право вимоги саме за кредитним договором № 174230139 від 174230139, укладеним між ТОВ "Манівео швидка допомога" та відповідачем. На підтвердження передачі права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором від ТОВ "Таліон плюс" до нього позивач надав суду копію Договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019, укладеного між ТОВ "Таліон плюс" як Клієнтом та позивачем, як Фактором. Цей Договір факторингу також надано суду не в повному обсязі, однак проставлено відмітку «З оригіналом згідно». Пунктом 4.1 Договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 передбачено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у Додатку до цього Договору. Додатків до договору факторингу позивач суду не надав, що унеможливлює для суду встановити відповідність наданого суду витягу з Реєстру прав вимозі його формі, встановленій у Додатку. У наданому суду витязі з Реєстру прав вимоги №4 від 03.04.2019 до договору факторингу № 20190103 від 03.01.2019 вказано, що загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 174230139 становить 17 142,50 грн, з них заборгованість за основним боргом - 13 500,00 грн, заборгованість за відсотками - 3\~642,50 грн. Суд звертає увагу, що наданий позивачем суду витяг з Реєстру прав вимоги належним чином не засвідчений. Представник позивача проставив лише відмітку "Витяг сформував представник ТОВ "ФК "ЄАПБ" Кожухівський Ярослав Ігорович, дату та свій підпис. Відповідно до ч.4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Так, на витягах із документів з метою засвідчення їх відповідності оригіналові обов`язково оформлюють відмітку про засвідчення витягу. Саме вона надає документу юридичної сили. Вона складається з таких елементів - словосполучення "Згідно з оригіналом" без лапок, назви посади особи, яка засвідчує витяг, її особистого підпису, розшифрування підпису (ініціали, прізвище), дати засвідчення. Для надання витягу юридичної сили його може засвідчують відбитком печатки. Щодо реквізиту "Підпис", то з оригіналу документа переносять до витягу назву посади керівника, його ініціали і прізвище. Сам керівник особисто підписувати витяг не повинен. Однак, вбачається, що долучений до позовної заяви витяг з Реєстру прав вимоги не засвідчений належним чином, отже не має юридичної сили. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 174230139 від 10.11.2018 за період з 04.11.2021 по 31.08.2024 підписаний представником позивача Кожухівським Я.І. Матеріали справи не містять відомостей щодо посади вказаної особи, її повноважень на складання такого розрахунку та можливої відповідальності за помилково складений розрахунок. Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів ці розрахунки взагалі були здійснені. Відповідно до пп. 14 п. 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, первинним є документ, що містить відомості про операцію. Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (п. 51 Положення). Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказом наявності заборгованості, оскільки такий розрахунок не є первинним документом. Суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити: 1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення; 2 )чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви; 3) який саме порядок та які умови відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржників передбачено договором факторингу (наприклад витяг з договору, де зазначено який порядок та умови відступлення права вимоги); 4) чи існувало на момент переходу прав за кредитним договором на підставі договору факторингу, у банку, а потім і у цесіонарія право вимоги до відповідача, саме у тому обсязі та на умовах, які зазначені у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо сум початкового тіла кредиту, початкового проценту, пені і чи перейшло право вимоги заборгованості за якою не настав строк платежу на час укладення договору факторингу. Однак позивач не надав суду документів (доказів), які надають можливість суду встановити ці обставини. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять. Позивач вказує обставини, які унеможливили йому подати інші докази, а саме посилається на те, що він подав суду всі документи, які отримав як Фактор від Клієнта за Договором факторингу. Однак, указані обставини не звільняють позивача від доведення у суді обставин, на які він посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторона позивача не надала належних, достатніх та допустимих докази на підтвердження викладених у позові обставин. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором № 174230139 у розмірі 17 142,30 грн, тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed