Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2025 року апеляційну скаргу представника АТ «АСВІО БАНК» залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2025 року залишено без змін. Представник [PERSON] адвокатка Гнідець О.М. через систему «Електронний суд» подала заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення витрат на правову допомогу. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01\~серпня 2025 року заяву призначено до розгляду. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції свої міркування або заперечення стосовно заяви про стягнення на користь відповідача судових витрат. Представник АТ «АСВІО БАНК» подав письмові пояснення (заперечення) щодо заяви про ухвалення\~додаткового рішення де\~вказуючи на\~те,\~що розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~не є\~спір мірним\~із складністю\~справи та\~виконаними адвокатом\~робіт,\~часом витраченим\~адвокатом на\~виконання таких\~робіт,\~обсягом наданих\~адвокатом послуг. Зі змісту заяви вбачається, що відповідачем своєму представнику адвокату Гнідець О.М. за ознайомлення із матеріалами справи, підготовку відзиву на апеляційну скаргу та консультацію було сплачено 7 000 грн. Проте, відзив представника відповідача на апеляційну скаргу банку по цій справі ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.07.2025 в частині обґрунтування щодо незгоди з рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2025 року, його скасування та ухваленням нового рішення суду із закриттям провадження у справі залишено без розгляду, а тому гонорар за надану правову допомогу в сумі 7 000 грн був сплачений відповідачем своєму представнику фактично за ознайомлення із матеріалами справи та консультацію, що явно не є співмірним обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часом затраченим на надання таких послуг. Вважає,\~що заява\~представника [PERSON] про ухвалення додаткового рішення є необґрунтованою та безпідставною, оскільки до неї не додано документів, які б належним чином обґрунтовували понесення витрат відповідачем на надання правової допомоги, що є підставою для відмови в її задоволені. З врахуванням вказаного просить відмовити в задоволені заяви представника [PERSON] про ухвалення додаткового рішення та стягнення з AT «АСВІО БАНК» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 7 000 грн. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і докази та заперечення сторони, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення додаткового рішення і часткового задоволення заяви, враховуючи таке. Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року в справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню ст. 270 ЦПК України і зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у ч. 1 ст. 270 ЦПК України підстав. Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; \~ \~ \~ \~ - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Розглядаючи по суті апеляційну скаргу у цій справі, апеляційний суд у постанові розподіл витрат\~на професійну\~правничу допомогу,\~які поніс\~ [PERSON] в зв`язку з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції не здійснював, оскільки представник Матієвського С.В. не надала відповідних доказів понесення таких витрат (рахунки, детальний обсяг виконаних робіт (наданих послуг), їх необхідність, співмірність з урахуванням складності справи, обсягу виконаних робіт. У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 161/7163/20 (провадження № 61-4004св21) зазначено, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Верховний Суд у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 127/25480/21 (провадження № 61-8836св22), вказав, що для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій його представником адвокаткою Гнідець О.М. подано копії договору № 1/06/25 про надання правової допомоги, укладеного 17 червня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 241-242), квитанції від 30.07.2025 на суму 7 000 грн (а.с. 243) та акт про надання професійної правничої допомоги та її оплати від 30 липня 2025 року. Відповідно до договору № 1/06/25 про надання правової допомоги від 17 червня 2025 року предметом договору є надання [PERSON] правничої допомоги у цивільній справі 344/810/25 за позовною заявою АТ «АСВІО БАНК» до [PERSON] про стягнення грошових коштів, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар, та фактичні витрати» необхідні для виконання договору. Згідно пункту 3.1. договору за надання правої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар. Гонорар за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції становить 7\~000 грн. Гонорар сплачується за надання правової допомоги, незалежно від настання якогось конкретного результату розгляду справи. З акту про надання професійної правничої допомоги та її оплати від 30 липня 2025 року вбачається, що відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги № 1/0625 від 17 червня 2025 року адвокат у цій справі в суді апеляційної інстанції надав клієнту професійну правничу допомогу (ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу, консультації) на загальну суму 7000 гривень. Професійна правнича допомога прийнята клієнтом та відповідає вимогам договору укладеного між адвокатом та клієнтом. Сторони підтверджують, що на момент підписання акту клієнт перерахував адвокату гонорар в сумі 7 000 гривень, що підтверджується квитанцією. Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом з відповідача у визначеному розмірі. Вбачається, що адвокатка Гнідець О.М. надавала правову допомогу [PERSON] в\~суді апеляційної\~інстанції на що вказує поданий нею відзив на апеляційну скаргу. Колегія суддів апеляційного суду, з урахуванням заперечень представника АТ «АСВІО\~БАНК» вважає,\~що заявлений\~представником Матієвського\~С.В.розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій в загальній сумі 7\~000 грн\~є завищений. З огляду на подані представником Матієвського С.В. процесуальні документи, доказове наповнення матеріалів справи та їх обсяг, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, затрачений час, апеляційний суд вважає, що обґрунтованими є витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн, які слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Outcome: partial