Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

У липні 2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 115929 від 02.03.2020 в сумі 14940,00 грн. та понесені судові витрати, які складаються судового збору в сумі 2422,40 грн. та 10500,00 грн. витрат правничої допомоги. Як на підставу позовних вимог вказано, що 02.03.2020 між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» (далі - ТОВ «Займер»), правонаступником якого є ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 115929, відповідно до умов якого сума виданого кредиту склала 3000,00 грн., строком на 18 днів зі сплатою стандартної процентної ставки 2 % в день або 730 % річних. Через порушення відповідачем грошових зобов`язань станом на 16.04.2025 заборгованість за кредитним договором складає 14940,00 грн., яка складається із 3000,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом та 11940,00 грн. за процентами. Посилаючись на наведені обставини та те, що відповідач в позасудовому порядку заборгованість не погасив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.07.2025 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Представник відповідача - адвокат Павленко М.В. 04.08.2025 року скерувала відзив на позовну заяву, вказуючи що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що ним набуто право вимоги до відповідача на умовах, визначених договором факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021, відтак не доведено порушення майнового права, за захистом якого звернувся позивач. До матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження оплати позивачем на рахунок ТОВ «Займер» ціни за придбання прав вимоги (ціни продажу) за договором факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021, після здійснення якої право вимоги вважається відступленим фактору. Представник позивача - адвокат Пархомчук С.В у відповіді на відзив вказував, що до позовної заяви було долучено платіжне доручення №1653 від 02.11.2021 року, платіжне доручення №1672 від 23.11.2021 року та платіжне доручення №432 від 02.11.2021 року як підтвердження оплати відповідно до умов договору факторингу. Позивач набув право грошової вимоги до відповідача відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 та акту приймання передачі реєстру боржників, за вказаних обставин позивачем надані суду належні та допустимі докази на підтвердження факту переходу права грошової вимоги, тому просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що 02.03.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір про надання фінансового кредиту № 115929, в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. За умовами пунктів 1.2, 1.3 кредитного договору, кредит надається строком на 18 днів, до 19.03.2020, але в будь-якому випадку договір діє до повного виконання його сторонами. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Умовами пункту 6.1 договору встановлено, що цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 6.2 договору, сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. Договір відповідачем підписано електронним підписом з ідентифікатором «[NUMBER]». Із довідки про ідентифікацію вбачається, що одноразовий ідентифікатор «[NUMBER]» було відправлено позичальнику 02.03.2020 на номер телефону [NUMBER] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 16.04.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 14940,00 грн, яка складається: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами 11940,00 грн. Згідно пункту 1.4 кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На виконання вимог пункту 1.4 кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (розділ 7 кредитного договору). На підтвердження виконання кредитором пункту 1.4 кредитного договору позивач надав інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн», відповідно до якої 02.03.2020 на картковий рахунок [NUMBER] , емітент платіжної картки PRIVAT BANK, було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. за номером транзакції: 28312-19622-18748. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК « КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №115929 від 02.03.2020, заборгованість якого на дату відступлення права вимоги складала 14940,00 грн. Згідно до пунктів 6.1.-6.2 вказаного договору факторингу у відповідності до умов цього Договору Клієнт передає (відступає) Фактору Права вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості. Загальний розмір Портфеля Заборгованості Боржників, Права вимоги до яких відступаються, складає 355 346 652,97 грн. станом на дату підписання Сторонами цього Договору. Оформлення відступлення Права Вимоги відбувається в наступному порядку. За цим Договором Клієнт передає, а Фактор приймає Права Вимоги в розмірі Портфеля заборгованості. Для підтвердження дійсності Прав Вимоги, що відступаються, Клієнт надає Фактору Документацію в порядку, передбаченому цим Договором. Права Вимоги переходять до Фактора після підписання Сторонами цього Договору. В разі невиконання виконання Фактором вимог п.7.2 Договору, Договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання Фактором зобов?язання щодо сплати другої частини Ціни продажу, Договір вважається не укладеним, а Клієнт повертає Фактору першу частину ціни, сплачену відповідно до п.7.2. Договору. Разом із позовною заявою позивачем надано платіжне доручення №1653 від 02.11.2021 року, платіжне доручення №1672 від 23.11.2021 року та платіжне доручення №432 від 02.11.2021 року на підтвердження оплати відповідно до умов договору факторингу. Отже, позивач набув право грошової вимоги до відповідача відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 та акту приймання передачі реєстру боржників. В подальшому, на адресу відповідача була направлена вимога про погашення заборгованості за кредитним договором №115929 від 02.03.2020, яка останнім не виконана. Як передбачено статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 вказаного Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила замовлення. Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 14.06.2022 у справі №757/40395/20. Згідно статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що кредитний договір відповідачем укладено дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора шляхом його підписання накладенням електронного підпису, відтвореним за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого на його номер мобільний телефону. Таким чином, кредитний договір укладено між їх сторонами в належній формі з дотримання вимог законодавства та при його укладенні сторони узгодили усі істотні умови необхідні для такого договору. Тому, враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про доведеність позивачем отримання відповідачем коштів за кредитним договором та їх не повернення у визначені договором строки, разом із нарахованими відсотками. Внаслідок чого утворилася заборгованість, право вимоги щодо стягнення якої набув позивач, а тому вимога про стягнення заборгованості є обґрунтованою та підлягає задоволенню в розмірі, підтвердженому позивачем (14940,00 грн.). Так як позов задоволено повністю, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн. При вирішенні вимоги про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на правничу допомогу, несення яких в розмірі 10500,00 грн. документально підтвердив позивач (договір про надання правової допомоги від 29.12.2023; додаткова угода №1, довіреність, акт про отримання правової допомоги від 21.07.2025, платіжна інструкція №3982 на суму 10 500 грн.), суд виходить з наступного. Частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такі висновки містяться в постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18. Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи, складність справи, яка не є складною та не потребує значних витрат для збирання доказів та підготовки позову професійним адвокатом, а також ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 2500,00 грн., що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

Outcome: partial