Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він тривалий час знаходився у трудових відносинах з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля та за час роботи на даному підприємстві отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював. На підтвердження своїх доводів позивачем надано довідку МСЕК, згідно якої йому 27.02.2017 року встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%, з яких 30% - по ДПП, 30% - ХОЗЛ, з 16.02.2017 року встановлено третю групу інвалідності безстроково. Первинно позивачу було встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% - 08.10.2012 року. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги, а тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 245 000 грн. Відповідач надав клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтовуючи це тим, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2013 року по справі №429/12778/12 апеляційну скаргу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було відхилено, а рішення Павлоградського міськрайонного суду від 10.01.2013 року залишено без змін, яким на підставі висновку МСЕК №4 від 08 жовтня 2012 року стягнуто моральну шкоду з відповідача на користь позивача у розмірі 4000,00 грн. Тобто, позивачу у 2013 році вже було виплачено моральну шкоду на підставі результатів первинного огляду МСЕК від 2012 року, тому наполягав на закритті провадження у справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач тривалий час працював у відповідача, що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи. Позивачем надано суду акт розслідування хронічного професійного захворювання з якого вбачається, що йому було встановлено діагноз професійних хронічних захворювань, які були викликані наявністю шкідливих умов праці. Також з акта вбачається, що особи, які порушили законодавство про охорону праці не встановлені, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників ділянок. У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого 27.02.2017 року йому встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60% та 16.02.2017 року встановлено третю групу інвалідності безстроково. Первинно позивачу було встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% - 08.10.2012 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.03.2013 року по справі №429/12778/12 апеляційну скаргу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» було відхилено, а рішення Павлоградського міськрайонного суду від 10.01.2013 року залишено без змін. В рішенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі №429/12778/12 від 10.01.2013 року зазначено: «В судовому засіданні було встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з із шахтами ВАТ «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». За час роботи на підприємствах відповідача, позивач отримав професійні захворювання хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН другого ступеню; остеоартроз в поєднанні з періартрозами колінних суглобів (ПФ другого ст.), дв.плечолопатковий періартроз (ПФ другого ст.). Згідно висновку МСЕК №4 від 08 жовтня 2012 року позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності первинно.» Вищевказаним рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача 4000,00 грн моральної шкоди. Частиною 5 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У реалізації свого права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (випадок). Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №210/3177/17. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру. Надані позивачем докази вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело до моральних страждань. Однак, моральну шкода за довідкою МСЕК від 08.10.2012 року вже відшкодовано, а тому повторне відшкодування моральної шкоди неможливо в даному випадку. З врахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed