Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, яку мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] , та земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку та ведення підсобного господарства. За своє життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала все своє майно позивачу. В травні 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропущений строк для прийняття спадщини і не надано документів, які підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказує, що строк було пропущено з поважної причини через хронічні хвороби та лікування. З урахуванням цього просить визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] терміном два місяці. Позивач надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності та заперечень проти заявлених позовних вимог не мають. Інші заяви та клопотання не надходили. Ухвалою суду від 19.06.2025 відкрито провадження у справі , постановлено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначене на 09.07.2025. Ухвалою суду від 09.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду на 25.08.2025. Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до заповіту від 29.12.2006 року, посвідченого секретарем Петрівсько-Роменської сільської ради, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що мені буде належати на день моєї смерті і на що за законом матиме право, заповідає дочці [PERSON] . З копії свідоцтва про право власності від 18.11.2015 вбачається, що [PERSON] із часткою 1/1 є власником житлового будинку (загальна площа 63,8 кв.м., житлова площа 39,6 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] . З Державного акту на право приватної власності на землю від 24.04.2001 вбачається, що [PERSON] є власником земельною ділянки площею 0,3506 га на території [ADDRESS] , землю передано для обслуговування житлового будинку (0,2138 га) та ведення підсобного господарства (0,1368 га). З довідки виконавчого комітету Петрівсько-Роменської сільської ради від 21.05.2025 видно, що станом на 28.10.2023 [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Інших зареєстрованих осіб станом на 28.10.2023 не значиться. Листом приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольською Світланою Миколаївною від 17.06.2025 № 230/01-16 повідомлено про неможливість у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропущений строк для прийняття спадщини і не надано документів, які підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно наданого витягу зі Спадкового реєстру (спадкове справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.06.2025 № 81548344 за параметрами запиту [PERSON] , дата смерті [INFO] , інформація відсутня. Як підставу поважності пропуску строку для звернення до нотаріальної контори Позивач зазначає, що строк було пропущено з поважної причини через хронічні хвороби та лікування за кордоном, а також повернення на територію України 19.05.2025, з наданням копій виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон. Суд вважає, що причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори, на які посилається позивач, є поважними, а тому позовну заяву слід задовольнити. Статтею 15 ЦК України\~передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Відповідно до положень\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268\~ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до приписів\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Положеннями ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. При розгляді справи встановлено, що позивач через поважні причини пропустила строк на прийняття спадщини. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved