Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~10.06.2025 до суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивовано тим, що 30.06.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем було укладено кредитний договір №33665-06/2024. Також 20.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №2318317. 20.08.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено догові позики №73596621. 18.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено кредитний договір № 4899748. Також 03.06.2024 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено договір позики №7498926. 23.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №30935-06/2024. 02.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір №01845-07/2024. 05.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено кредитний договір №06175-07/2024. Відповідач свої зобов`язання за договорами належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. В подальшому право грошової вимоги за вищевказаними договорами перейшло до позивача відповідно до договорів факторингу. Таким чином, представник позивача прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №33665-06/2024 у розмірі 23 997,70 гривень, за договором позики №2318317 у розмірі 25706,25 гривень, за договором позики №73596621 у розмірі 14 675,33 гривень, за кредитним договором № 4899748 у розмірі 15 660 гривень, за договором позики №7498926 у розмірі 24 745 гривень, за кредитним договором №30935-06/2024 у розмірі 25500 гривень, за кредитним договором №01845-07/2024 у розмірі 25500 гривень, за кредитним договором №06175-07/2024 у розмірі 28 169,28 гривень. Також представник позивача прохав стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. Ухвалою суду від 11.06.2025 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. 05.08.2025 до суду від представника відповідача, адвоката Цокало Т. М. надійшли письмові пояснення у справі, відповідно до яких відповідач визнає заборгованість у розмірі за кредитним договором №33665-06/2024 у розмірі тіла кредиту 7 000 гривень та відсотків 302,40 гривень; за кредитним договором №06175-07/2024 у розмірі тіла кредиту 7800 гривень та відсотків 336,96 гривень; за кредитним договором №30935-06/2024 у розмірі тіла кредиту 10 000 гривень та відсотків 432 гривень; за кредитним договором № 4899748 у розмірі тіла кредиту 3 000 гривень та відсотків 323,91 гривень; за кредитним договором №01845-07/2024 у розмірі тіла кредиту 10 000 гривень та відсотків 432 гривень. Вказала, що нарахування за штрафами суперечить законодавству, у точу числі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки нараховані в період дії воєнного стану. Також сторона відповідача не погоджується з нарахованими відсотками, оскільки вони нараховані в порушення Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі денної ставки більше чим 1%. Таким чином, оскільки умови договорів застосувати неможливо в силу нікчемності пунктів про нарахування процентів, проценти необхідно нараховувати на рівні облікової ставки НБУ за відповідний період. Також сторона відповідача не визнає заборгованість за договором позики №2318317, оскільки згідно додатку №1 до договору загальна вартість кредиту становить 10 706,25 гривень, з яких сума кредиту 7500 гривень, проценти у розмірі 21,75 гривень, комісія за надання кредиту 3184,50 гривень. У свою чергу позивач нарахував заборгованість у розмірі 25 706,25 гривень. Сторона відповідача не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги, оскільки укладання договору факторингу відбулося ще до моменту підписання договорів позики №73596621 та №2318317. Також позивачем не надано доказів що відповідачу було видано кредит в заявлених сумах. Щодо договору позики №7498926 представник відповідача вказала, що стороною позивача не доведено факт переходу права вимоги, оскільки не надано реєстр боржників до договору факторингу. Також не надано докази отримання відповідачем від первісного кредитора коштів за договором. На підставі викладеного, представник відповідача позовні вимоги визнала частково: за кредитним договором №33665-06/2024 у розмірі тіла кредиту 7 000 гривень та відсотків 302,40 гривень; за кредитним договором №06175-07/2024 у розмірі тіла кредиту 7800 гривень та відсотків 336,96 гривень; за кредитним договором №30935-06/2024 у розмірі тіла кредиту 10 000 гривень та відсотків 432 гривень; за кредитним договором № 4899748 у розмірі тіла кредиту 3 000 гривень та відсотків 323,91 гривень; за кредитним договором №01845-07/2024 у розмірі тіла кредиту 10 000 гривень та відсотків 432 гривень. В іншій частині позову прохала відмовити за безпідставністю (а. с. 220-236). Представник позивача Какун А. С., будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві прохала суд розгляд справи проводити за відсутністю представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Цокало Т. М., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача, адвокат Цокало Т. М., надала до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Відповідно до ст. ст. 1077, 1078\~ ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Щодо кредитного договору №33665-06/2024 від 30.06.2024 року суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 30.06.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №33665-06/2024. Згідно умов договору фінансовий кредит становить 7 000 гривень строком на 120 днів. Денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 14-17). Суду також надано паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом (а. с. 19-20). Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідачу було перераховано грошові кошти у розмірі 7 000 гривень 30.06.2024 року на його платіжну картку № [NUMBER] (а. с. 21). 27.11.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивачем було укладено договір факторингу №27112024/2 (а. с. 22-23). Як вбачається з акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу та витягу з реєстру боржників позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №33665-06/2024 у розмірі 23 997,70 гривень, з яких за основною сумою боргу 6895 гривень, за відсотками 6 205,60 гривень, за штрафом 10897,10 гривень (а. с. 24-25). Суду також надано розрахунок за кредитним договором №33665-06/2024, відповідно до якого заборгованість [PERSON] складає за основною сумою боргу 6895 гривень, за відсотками 6 205,60 гривень, за штрафом 10897,10 гривень. Відповідачем також було сплачено заборгованість за тілом кредиту 105 гривень, за відсотками 6251,53 гривень (а. с. 26-28). Відповідач визнає позовні вимоги в частині кредитного договору №33665-06/2024 у розмірі тіла кредиту 7 000 гривень та відсотків 302,40 гривень. За таких обставин, суд вважає факт укладення кредитного договору та факт отримання кредитних коштів відповідачем у розмірі 7 000 гривень [PERSON] доведеним. Водночас щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд зазначає наступне. Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», зокрема, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, вимога про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10 897,10 гривень задоволенню не підлягає, оскільки нараховані в період воєнного стану в Україні. Також частиною третьою статті 1054 ЦК України визначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким законом є Закон України «Про споживче кредитування». Частина перша статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», зокрема договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням або виконанням обов`язків найманого працівника. В свою чергу, частини перша, друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення договору) реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставка визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. За частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Після укладення кредитного договору 18.06.2023 року, Законом України від 22.11.2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Судом установлено, що пункт 1.4.1 кредитного договору не відповідає частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру процентної ставки, оскільки максимальна процентна ставка не може перевищувати 1%, проте в договорі зазначено 1,50%. Тому, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 120 календарних днів слід розраховувати, виходячи з розміру процентної ставки 1% з урахуванням суми, що була сплачена відповідачем на погашення кредиту. Відповідно до п. 3.3 спірного кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку кредитування, починаючи з дня надання кредиту клієнту. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня. Таким чином, беручи до уваги розрахунок заборгованості, наданий стороною позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача проценти за період з 30.06.2024 по 27.07.2024 у розмірі 1960 гривень (7000 гривень*1%*28 днів), за період з 30.07.2024 по 27.10.2024 у розмірі 6295,50 гривень (6 895*1%*90 днів), а всього 8 165,50 гривень. При цьому згідно розрахунку заборгованості відповідачем було сплачено проценти у розмірі 6 251,53 гривень. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти у розмірі 1913,97 гривень (8 165,50 гривень - 6 251,53 гривень). В решті процентів суд відмовляє в стягненні, як такі, що нараховані всупереч частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі умови договору порушують права відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за кредитним договором №33665-06/2024 в розмірі 8808,97 (вісім тисяч вісімсот вісім грн 97 коп.) гривень, з яких: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 6895 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 1913,97 гривень. Щодо договору позики №2318317 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 20.08.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №2318317, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Згідно умов договору сума позики становить 7500 гривень, строк позики 30 днів. Процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики становить 0,01% на день (а. с. 33-36). Суду також надано графік обчислення загальної вартості кредиту для споживача, підписаний відповідачем (а. с. 36-37). 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21 (а. с. 38-40). Згідно додаткової угоди № 7 до договору факторингу №14/06/21 сторони домовились, що якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік (а. с. 42). Також згідно витягу з реєстру боржників №39 до Договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за договором позики №2318317 у розмірі 25 706,25 гривень (а. с. 45). Суд зазначає, що надані позивачем докази не є належними та достатніми для висновку про наявність заборгованості за кредитним договором, її розміру, заявленого до стягнення, та користування позичальником кредитними коштами. На підтвердження заборгованості суду надано розрахунок заборгованості за договором позики, з якого вбачається що станом на 30.04.2025 заборгованість відповідача складає 25 706,25 гривень (а. с. 46). Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.03.2023 року у справі №910/3105/21 розрахунок заборгованості складений банком в односторонньому порядку сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки не відповідає вимогам встановленим зазначеною нормою для первинних документів. Тобто розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу тощо. Позивачем у справі до матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження факту отримання відповідачем у справі грошових коштів, зокрема, виписки з банківського рахунку, з якої можна було встановити рух коштів за рахунком відповідача та користування ним кредитними коштами. Розрахунок заборгованості наданий позивачем не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування заборгованості. За таких обставин, у стягненні заборгованості за договором №2318317 необхідно відмовити. Щодо договору позики №73596621 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 20.08.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №73596621, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Сума позики становить 12 000 гривень, строк позики 30 днів. Процентна ставка 0,75% на день (а. с. 47-49). Суду також надано графік обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, що підписані відповідачем електронним підписом (а. с. 50-52). Згідно витягу з реєстру боржників №42 до договору факторингу №14/06/21 позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики №2318317 (а. с. 55). Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №73596621 заборгованість відповідача станом на 30.04.2025 становить 14 675,33 гривень (а. с. 56). Водночас позивачем не надано доказів заборгованості за кредитним договором, її розміру, заявленого до стягнення, та користування позичальником кредитними коштами. Розрахунок заборгованості наданий позивачем складений ним в односторонньому порядку, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування заборгованості. За таких обставин, у стягненні заборгованості за договором №73596621 необхідно відмовити. Щодо кредитного договору № 4899748 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 18.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4899748, відповідно до якого сума кредиту становить 3000 гривень. Строк кредитування 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту (а. с. 62-72). Відповідно до п. 2.1 спірного договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу [NUMBER] . Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також суду надано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та паспорт споживчого кредиту, що підписані відповідачем (а. с. 73-76). На підтвердження факту перерахування коштів стороною позивача надано довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-2204 від 22.04.2025, згідно якої 18.08.2024 на картку № [NUMBER] у розмірі 3000 гривень (а. с. 77). Згідно розрахунку заборгованості до договору № 4899748 заборгованість [PERSON] за договором складає 15660 гривень, з яких за основною сумою боргу 3000 гривень, за процентами 11 160 гривень, за штрафами 1500 гривень (а. с. 78-81). Згідно договору факторингу №22042025 від 22.04.2025 та витягу з реєстру боржників до договору факторингу до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 4899748 (а. с. 82-88). Судом встановлено, що стороною позивача визнано позовні вимоги щодо кредитного договору № 4899748 у розмірі тіла кредиту 3 000 гривень та нарахованих відсотків у розмірі 323,91 гривень. За таких обставин, суд вважає факт укладення кредитного договору та факт отримання кредитних коштів відповідачем у розмірі 3 000 гривень [PERSON] доведеним. Водночас щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд зазначає наступне. Судом установлено, що пункт 1.4.1 кредитного договору не відповідає частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру процентної ставки, оскільки максимальна процентна ставка не може перевищувати 1%, проте в договорі зазначено 1,50%. Тому суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 360 календарних днів слід розраховувати, виходячи з розміру процентної ставки 1%. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відсотки за користування кредитом у розмірі 10 800 гривень (3000*1%*360 днів). На підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України стягнення штрафу у розмірі 1500 гривень до задоволення не підлягає. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором № 4899748 в розмірі 13 800 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 3 000 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 10 800 гривень. Щодо договору позики №7498926 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 03.06.2024 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №7498926, відповідно до якого сума позики становить 10100 гривень, строк позики 80 днів. Акційна процентна ставка становить 0,97500% протягом першого розрахункового періоду лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості. Основна процента ставка становить 1,5% на день та застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 94-99). 11.01.2024 між позивачем та ТОВ «Маніфою» укладено договір факторингу №11-01/2024 (а. с. 116-120). Згідно витягу з реєстру боржників №9 до договору факторингу №11-01/2024 позивач набув право грошової вимоги до відповідача у розмірі 24 745 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10 100 гривень, сума заборгованості за процентами за користування позикою 9 595 гривень, сума заборгованості за процентами на прострочену позику 5050 гривень (а. с. 121). Суду також надано розрахунок заборгованості за договором позики №7498926 станом на 11.12.2024 року, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості (а. с. 122). Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та переходу права вимоги за договором факторингу. Водночас судом встановлено, що п. 2.4.3 спірного договору не відповідає частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру процентної ставки, оскільки максимальна процентна ставка не може перевищувати 1%, проте в договорі зазначено 1,50%. Тому, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 80 календарних днів слід розраховувати, виходячи з розміру процентної ставки 1% у розмірі 8080 гривень (10100*1%*80 днів). Щодо стягнення заборгованості за процентами на прострочену позику у розмірі 5050 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6.2 спірного договору за неправомірне користування позикою/її частиною позикодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний на вимогу позикодавця сплатити проценти за прострочену позику в розмірі 12% від суми позики на 4-й день неправомірного користування; в розмірі 3% від суми позики починаючи з 5-го дня за кожен день неправомірного користування. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Крім цього, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 визначено, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.\~ Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не може слугувати підставою для нарахування кредитором відсотків передбачених договором після настання прострочення умова договору про право банка нараховувати проценти за користування кредитом по день повного погашення заборгованості (пункти 6.32. 6.36. постанови). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, поза межами строку дії договору, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики №7498926 в розмірі 18180 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 10 100 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 8080 гривень. Щодо кредитного договору №30935-06/2024 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 23.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір фінансового кредиту №30935-06/2024, відповідно до якого клієнту надається фінансовий кредит у розмірі 10 000 гривень строком на 120 днів. Денна процентна ставка становить 1,50%\~ (а. с. 127-129). Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Суду також надано графік платежів за кредитним договором та паспорт споживчого кредиту, що підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 130-132). Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_250423100649 від 23.04.2025 на банківську картку № [NUMBER] було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000 гривень 23.06.2024 (а. с. 133). Суду також надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого загальна сума заборгованості за кредитом становить 25 500 гривень, з яких сума заборгованості за кредитом 10 000 гривень, сума заборгованості за відсотками у розмірі 15 500 гривень. Відповідачем сплачено за відсотками заборгованість у розмірі 5000 гривень (а. с. 134-135). Судом встановлено, що стороною позивача визнаються позовні вимоги щодо кредитного договору №30935-06/2024 у розмірі 10 000 гривень, що становить тіло кредиту та 432 гривень нарахованих відсотків. За таких обставин, суд вважає факт укладення кредитного договору та факт отримання кредитних коштів відповідачем у розмірі 10 000 гривень [PERSON] доведеним. Водночас щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд зазначає наступне. П. 1.4.1 спірного договору не відповідає частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру процентної ставки, оскільки максимальна процентна ставка не може перевищувати 1%, проте в договорі зазначено 1,50%. Тому суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 120 календарних днів слід розраховувати, виходячи з розміру процентної ставки 1% та з урахуванням сплачених відповідачем коштів на погашення нарахованих відсотків. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відсотки у розмірі 7 000 гривень [12 000 гривень відсотків (10 000 гривень*1%*120 днів) 5000 гривень (відсотки, сплачені відповідачем відповідно до розрахунку заборгованості)]. На підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України стягнення штрафу у розмірі 5 000 гривень до задоволення не підлягає. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №30935-06/2024 в розмірі 17 000 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 10 000 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 7000 гривень. Щодо кредитного договору №01845-07/2024 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 02.07.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №01845-07/2024, відповідно до якого клієнту надається фінансовий кредит у розмірі 10 000 гривень строком на 120 днів. Денна процентна ставка становить 1,5%. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 137-139). Суду також надано графік платежів за кредитним договором та паспорт споживчого кредиту, що підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 140-142). Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_250423100649 від 23.04.2025 на банківську картку № [NUMBER] було перераховано грошові кошти у розмірі 10 000 гривень 23.06.2024 (а. с. 143). Також суду надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №01845-07/2024, відповідно до якого загальна сума заборгованості становить 25500 гривень, з яких заборгованість за кредитом 10 000 гривень, заборгованість за відсотками 15 500 гривень. Відповідачем сплачено за відсотками заборгованість у розмірі 7500 гривень (а. с. 144-145). Судом встановлено, що стороною відповідача визнано за кредитним договором №01845-07/2024 заборгованість у розмірі 100432 гривень, з яких за тілом кредиту 10 000 гривень, відсотків 432 гривень. За таких обставин, суд вважає факт укладення кредитного договору та факт отримання кредитних коштів відповідачем у розмірі 10 000 гривень [PERSON] доведеним. Щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню суд зазначає наступне. П. 1.4.1 спірного договору не відповідає частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру процентної ставки, оскільки максимальна процентна ставка не може перевищувати 1%, проте в договорі зазначено 1,50%. Тому суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 120 календарних днів слід розраховувати, виходячи з розміру процентної ставки 1% та з урахуванням сплачених відповідачем коштів на погашення нарахованих відсотків. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відсотки у розмірі 4 500 гривень [12 000 гривень відсотків (10 000 гривень*1%*120 днів) 7500 гривень (відсотки, сплачені відповідачем відповідно до розрахунку заборгованості)]. На підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України стягнення штрафу у розмірі 5 000 гривень до задоволення не підлягає. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №01845-07/2024 в розмірі 14 500 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 10 000 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 4500 гривень. Щодо кредитного договору №06175-07/2024 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 05.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №06175-07/2024, відповідно до якого клієнту надано фінансовий кредит у розмірі 7800 гривень строком на 120 днів. Денна процентна ставка становить 1,5% Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 147-149). Суду також надано графік платежів за кредитним договором та паспорт споживчого кредиту, що підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 150-152). Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_250423100649 від 23.04.2025 на банківську картку № [NUMBER] 05.07.2024 було перераховано грошові кошти у розмірі 7 800 гривень (а. с. 153). Також суду надано розрахунок заборгованості за кредитним договором №06175-07/2024, відповідно до якого загальна сума заборгованості становить 28 169,28 гривень, з яких заборгованість за кредитом 7653,28 гривень, заборгованість за відсотками 8036 гривень, штрафні санкції 12 480 гривень. Відповідачем сплачено за відсотками заборгованість у розмірі 4 799,05 гривень (а. с. 154-155). Судом установлено, що пункт 1.4.1 кредитного договору не відповідає частині п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині розміру процентної ставки, оскільки максимальна процентна ставка не може перевищувати 1%, проте в договорі зазначено 1,50%. Тому, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 120 календарних днів слід розраховувати, виходячи з розміру процентної ставки 1% з урахуванням суми, що була сплачена відповідачем на погашення кредиту. Відповідно до п. 3.3 спірного кредитного договору нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку кредитування, починаючи з дня надання кредиту клієнту. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня. Таким чином, беручи до уваги розрахунок заборгованості, наданий стороною позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача проценти за період з 05.07.2024 по 27.07.2024 у розмірі 1794 гривень (7800 гривень*1%*23 дні), за період з 30.07.2024 по 01.11.2024 у розмірі 7270 гривень (7653,28*1%*95 днів), а всього 9063,62 гривень. При цьому згідно розрахунку заборгованості відповідачем на погашення відсотків було сплачено 4 799,05 гривень. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти у розмірі 4265,57 гривень (9063,62 гривень - 4 799,05 гривень). В решті процентів суд відмовляє в стягненні, як такі, що нараховані всупереч частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі умови договору порушують права відповідача. На підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України стягнення штрафу у розмірі 12 480 гривень до задоволення не підлягає. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №06175-07/2024 в розмірі 11 918,85 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 7653,28 гривень; заборгованість за відсотками у розмірі 4265,57 гривень. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено частково. Заявлені позовні вимоги на суму 183 953,56 грн, у свою чергу задоволено позовні вимоги на суму 84 207,82 грн (45,78%) Із урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача, необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1386,22 грн (3028 х 45,78%).

Outcome: partial