Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 12.05.2025 [PERSON] звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2017 позивачу було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 27.04.2021 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України [PERSON] було звільнено судом від відбуття призначеного основного покарання. 21.09.2021 ухвалою Волинського апеляційного суду вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2021 було скасовано з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. 05.05.2023 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, залишеним без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 13.02.2024, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 02.10.2024 постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду ухвалу Волинського апеляційного суду від 13.02.2024 щодо [PERSON] залишено без змін. Внаслідок незаконного\~перебування під\~слідством і\~судом позивачу\~завдано моральної\~шкоди. Моральна шкода полягає у тому, що до позивача в ході проведення досудового розслідування у справі за ініціативи сторони обвинувачення вживалися заходи забезпечення кримінального провадження у виді застосування запобіжного заходу (особисте зобов`язання), що, хоча і не тривалий час, однак обмежувало його в користуванні конституційними правами та змушувало піддаватися контролю зі сторони правоохоронних органів. [PERSON] \~спочатку було\~визнано винним\~у вчиненні\~тяжкого кримінального\~правопорушення та\~призначено реальну\~міру покарання\~у виді\~позбавлення волі,\~зі звільненням\~від відбування\~покарання з\~встановленням іспитового строку, що зумовило перенесення моральних страждань, переживань позивача до моменту поки ситуація не була виправлена судом апеляційної інстанції. Слід також врахувати вік позивача, якому на момент розгляду кримінального провадження було понад 50 років та який був вимушений доводити свою невинуватість в судах усіх інстанцій, незважаючи на дію презумпції невинуватості. Кожне судове засідання для позивача [PERSON] неабияк позначалося на його емоційному стані у зв`язку з перенесеними переживаннями щодо можливості бути засудженим, в тому числі і до реальної міри покарання, в той час коли події кримінального правопорушення як такої не було, тобто в діях позивача першочергово був відсутній склад кримінального правопорушення, який ставився йому в провину. Більше того, психологічні переживання та моральні страждання позивачу спричинялися кожного разу під час розгляду справи судом (у судових засіданнях), коли потерпілі у справі, будучи переконаними у винуватості [PERSON] , зверталися до нього як до «вбивці», висловлюючи, в тому числі, образливі по відношенню до нього словосполучення. Тобто ставлення оточуючих до позивача досить тривалий час було як до злочинця. Позивач просив суд стягнути з Держави Україна на свою користь моральну шкоду, завдану незаконним перебуванням під слідством і судом, в розмірі 1\~000 000 грн. ІІ.Стислий виклад позиції відповідача Позиція ДКС України 23.05.2025 ДКС України подала відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що процесуальні дії працівників правоохоронних органів не виходили за межі закону, їх дії протиправними не визнавалися. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про незаконність чи протиправність дій працівників Волинської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції у Волинській області. Визначена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 1\~000 000 грн. завищена та не узгоджується з вимогами розумності, виваженості і справедливості. З урахуванням приписів ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для обчислення виплат за рішенням суду повинна застосуватися розрахункова величина у розмірі 1\~600 грн. Визначена позивачем сума, сплачена у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, у розмірі 40 000,00 грн. не відповідає засадам розумності, справедливості та є неспіврозмірною зі складністю даної цивільної справи, обсягом та видом наданих представником позивача послуг. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позиція Волинської обласної прокуратури 02.06.2025 Волинська обласна прокуратура подала відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що позивачем не вказано у чому полягає протиправність поведінки відповідачів, необгрунтовано факту спричинення моральної шкоди, не наведено фактичних даних, які б обгрунтовували причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою. Розмір морального відшкодування, визначений позивачем не обгрунтований належними доказами. Між неправомірними діями органів слідства, прокуратури та заподіяною шкодою повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок. Позивач перебував під слідством і судом у період з 26.07.2017 (дати повідомлення про підозру) по 13.02.2024 (набрання виправдувальним вироком законної сили). Позивачем в ході досудового розслідування будь-які скарги на незаконні дії органу досудового розслідування та прокуратури не подавалися. Надані позивачем документи не можуть слугувати належними доказами на підтвердження суми, витраченої ним на оплату послуг адвоката, у зв`язку із відсутністю детального опису робіт (наданих послуг), ненаведенням затраченого адвокатом часу, невідповідністю квитанції до прибуткового касового ордеру від 04.08.2017 вимогам до банківського документа, відсутністю актів виконаних адвокатом робіт. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Позиція ГУНП у Волинській області 21.05.2025 ГУНП у Волинській області подало відзив на позовну заяву, який мотивувало тим, що позивач не подав до суду доказів, які б свідчили про зміст заподіяної йому моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних, фізичних страждань, наявність та істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача і заподіяною йому моральною шкодою. Також позивачем не зазначено будь-яких даних про те чи звертався він до спеціалістів за допомогою з приводу душевних страждань. Також заявлена сума немайнової шкоди є завищеною та необґрунтованою, оскільки не враховано загальний стан здоров`я особи, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З урахуванням приписів ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» для обчислення виплат за рішенням суду повинна застосуватися розрахункова величина у розмірі 1\~600 грн. Позивач перебував під слідством і судом у період з 26.07.2017 (дати повідомлення про підозру) по 13.02.2024 (дати набрання сили виправдувального вироку). Позивачем документально не підтверджено витрати на правову допомогу, а також не надано розрахунку таких витрат. Відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. III.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 14.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 03.09.2025 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 08.09.2025. 08.09.2025 суд ухвалив та проголосив рішення по суті спору. ІV.Фактичні обставини справи 26.07.2017 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (кримінальне провадження №12017030010003163 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.07.2017, а.с. 19, 26-27). Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинського суду від 26.07.2017 у справі №161/11390/17 застосовано відносно підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (43-44). 31.07.2017 прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Волинської області Гуцуляк Т.Ю. затвердив обвинувальний акт відносно [PERSON] з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 23-24), та в подальшому звернувся з ним до суду (а.с. 23-24). Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2021 у справі №161/11883/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленням волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки (а.с. 15-18). Ухвалою Волинського апеляційного суду від 21.09.2021 у справі №161/11883/17 апеяційну скаргу [PERSON] в інтересах обвинуваченого [PERSON] задоволено частково, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2021 щодо [PERSON] скасовано. Призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції (а.с. 39-42). Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.05.2023 у справі №161/11883/17, який ухвалою Волинського апеляційного суду від 13.02.2024 залишено без змін, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано його, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. Цивільні позови [PERSON] , [PERSON] - залишено без розгляду (а.с. 9-14, 32-38). Постановою Верховного Суду від 02.10.2024 у справі №161/11883/17 ухвалу Волинського апеляційного суду від 13.02.2024 залишено без змін, касаційну скаргу прокурора , який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій - без задоволення (а.с. 28-31). [PERSON] надавалася правова допомога (захист в цьому кримінальному провадженні) адвокатом Куденьчуком Олексієм Андрійовичем (договір про надання правової допомоги №04-08/17 від 04.08.2017, додаток до договору від 04.08.2017, квитанція до прибуткового касового ордера №04-08/17 від 04.08.2017, а.с. 20-22). V.Мотиви суду та застосоване законодавство Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди Згідно з ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Практика ЄСПЛ свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від\~вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України). Так, відповідно до ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону). Згідно з ст. 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Згідно з ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8 000 гривень. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. [PERSON] перебував під слідством і судом з 26.07.2017 (день повідомлення про підозру) по 13.02.2024 (день набрання законної сили виправдувальним вироком суду), тобто 6 років 6 місяців 18 днів (або 78 місяців 18 днів). Він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування під слідством і судом. Мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи становить 8\~000 грн. Отже, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 628 800 грн. (8\~000 грн. х 78 місяців + 8000 грн. / 30 х 18 днів). Такий розмір відшкодування хоча і є гарантованим законом мінімумом, водночас він відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його безпідставного збагачення. За конкретних обставин цієї справи, суд не встановив підстав для збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу. При цьому, суд не погоджується з позивачем в обрахунку строку нарахування моральної шкоди між двома календарними датами - з 26.07.2017 по 13.02.2024. Суд не приймає аргументи відповідачів про необхідність застосування іншого розміру розрахункової величини для обчислення мінімального розміру моральної шкоди, зокрема 1\~600 грн., а не 8\~000 грн. Норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальними, зміни до нього не вносилися. Стаття 13 цього Закону імперативно визначає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення положень Закону дає підстави для висновку про необхідність застосування мінімального розміру заробітної плати саме станом на час розгляду справи. Суд не приймає інші аргументи сторін як такі, що спростовуються фактичними обставинами справи або ж як такі, що засновані на помилковому тлумаченні законодавства та суб`єктивній інтерпретації обставин справи. Отже, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково - в розмірі 628 800 грн. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду кримінального проваджнення Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Встановивши факт понесення витрат у зв`язку з наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом. Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальної справи, не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо Відповідні правові висновки викладені у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі №303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі №335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі №759/2952/20 (провадження № 61-16694св21). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Позивач має право на відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону. Позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 40\~000 грн. Такі витрати відповідають критеріям реальності, необхідності та розумності їхнього розміру. Отже, позовні вимоги про стягнення витрат, понесених на отримання правничої допомоги при здійсненні захисту від обвинувачення при розгляді кримінального провадження, слід задовольнити. VI.Судові витрати З урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial