Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

21.05.2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Москаленко М.С., подала до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості: за кредитним договором № 09270-06/2024 в розмірі 33000,00 грн., з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18000,00 грн. сума заборгованості за процентами; 5000,00 грн. сума заборгованості по штрафним санкціям та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 07.06.2024 ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] уклали кредитний договір № 09270-06/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором W2302 07.06.2024. За умовами договору [PERSON] отримала кредит на таких умовах: розмір кредиту 10000,00 грн., строк користування кредитом 120 днів. Відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість. 21.10.2024\~на підставі\~договору факторингу\~№21102024\~укладеного між\~ТОВ «Аванс\~Кредит» та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»,\~право вимоги\~за таким\~кредитним договором\~перейшло до\~позивача ТОВ\~«ФК «ЄАПБ».\~Позивач вказує,\~що відповідно\~до реєстру\~боржників від\~21.10.2024\~до Договору\~факторингу №21102024\~від 21.10.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в сумі 33000,00 грн., з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 18000,00 грн. - сума заборгованості за процентами та 5000,00 грн. сума заборгованості по штрафним санкціям. Відтак відповідачка перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має невиконані зобов`язання з повернення коштів, які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом та стягнення заборгованості в судовому порядку. Ухвалою судді від 22.05.2025 справу прийнято до провадження, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не прибула, однак в поданій позовній заяві просила суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, проти заочного розгляду не заперечила. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 28.08.2025 подала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи провести у її відсутності, позов визнала, просила розстрочити заборгованість на 1 (один) рік рівними платежами, у зв`язку з вагітністю, відсутністю офіційного працевлаштування та складним матеріальним становищем. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як видно з матеріалів справи, 07.06.2024 ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту № 09270-06/2024, у зв`язку з чим відповідачці було надано кредит у сумі 10000,00 грн. строком на 120 днів. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Дата надання кредиту 07.06.2024. Дата погашення кредиту 04.10.2024 (п.п. 1.1.-1.2. п. 1 Договору). Денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2. Договору. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375-41хх-хххх-6837 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п. 1.6. Договору). Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора W2302 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, який зазначений в п. 8 кредитного договору, реквізити та підписи сторін (а.с.4-8). ТОВ «Аванс Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачці кредитні кошти в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" вих. № 3466_250130191751 від 30.01.2025 (а.с. 12). 21.10.2024 на підставі договору факторингу № 21102024 укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», право вимоги за кредитним договором № 09270-06/2024 від 07.06.2024 перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 13-15). Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №21102024 від 21.10.2024 - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості від Боржників (а.с. 16). Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 21.10.2024 до Договору факторингу № 21102024 від 21.10.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в загальній сумі 33000,00 грн. з яких: 10000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 18000,00 грн. сума заборгованості за процентами; 5000,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 17). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 09270-06/2024 від 07.06.2024, за період з 07.06.2024 по 21.10.2024, заборгованість відповідачки становить 33000,00 грн., яка складається з 10000,00 грн. суми заборгованості за кредитом та 23000,00 грн. суми заборгованості за відсотками (а.с. 18-19). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором № 09270-06/2024 від 07.06.2024, встановлено факт їх неповернення відповідачкою у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, то суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні. А враховуючи той факт, що ТОВ «Аванс Кредит» відступило право вимоги щодо відповідачки на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та 513 ЦК України, то позов підлягає до задоволення повністю. Вирішуючи питання стягнення судових витрат у виді судового збору суд виходив з наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А тому, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. необхідно вирішити з врахуванням положень ст. 142 ЦПК України, яка передбачає повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, згідно ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Разом з тим, ч. 5 ст. 435 ЦПК України передбачено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Беручи до уваги заяву відповідачки [PERSON] про розстрочення заборгованості, з метою реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне розстрочити виконання рішення рівними частинами на дванадцять місяців. Приймаючи рішення суду в частині розстрочення суми заборгованості, суд враховує інтереси позивача та відповідачки, та вважає, що таке розстрочення призведе до збалансованого захисту прав та інтересів сторін у справі.

Outcome: approved