Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

01 травня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (наразі Центральний районний суд міста Дніпра) звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позову зазначено, що 05 листопада 2019 року між [PERSON] (матір`ю позивача) та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, які відповідачка зобов`язувалась повернути у строк до 30 грудня 2019 року. На підтвердження зазначеної суми позики та укладення договору позики відповідачкою була складена та підписана відповідна розписка від 05 листопада 2019 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Термін повернення грошових коштів відповідачкою, зазначений у розписці від 05 листопада 2019 року, настав, з огляду на невиконання відповідачкою своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів, позивач, як спадкоємиць першої черги після смерті матері [PERSON] , змушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою, у зв`язку з цим позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за договором позики від 05 листопада 2019 року в розмірі 30\~000 доларів США, що станом на 08 березня 2023 року еквівалентно 1\~152\~000 грн., а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі. (а.с.1-4) 08 серпня 2023 року заочним рішенням суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у вигляді розписки від 05 листопада 2019 року в розмірі 1\~152\~000 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 11\~520\~гривень. (а.с.45-47) 06 лютого 2025 року від представника відповідачки надійшла заява про перегляд заочного рішення у цивільній справі №\~203/2328/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідачка участь в розгляді цивільної справи не брала, виклики в судові засідання поштою не одержувала, а заочне рішення було отримано лише 16 січня 2025 року її представником. При ухваленні заочного рішення судом не враховано, що відповідачка жодних коштів в борг не брала та розписку не підписувала, розписка надана позивачем є підробленою. (а.с.68-71) Ухвалою суду від 10 березня 2025 року заяву представника відповідачки про перегляд заочного рішення у цивільній справі №\~203/2328/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу було задоволено, скасовано заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року у цивільній справі №\~203/2328/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 08 квітня 2025 року. (а.с.98-99) 08 квітня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. (а.с.103-107) В підготовче засідання 08 квітня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та надходження від представника позивача клопотання про відкладення, розгляд справи було відкладено на 12 травня 2025 року. (а.с.108) 12 травня 2025 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідачка жодних коштів в борг не брала та розписку не підписувала, відповідачка вважає, що хоча надана розписка нею не складалася та не підписувалась, однак підпис схожий на підпис відповідачки, проте у відповідачки не було необхідності брати кошти у [PERSON] (а.с.111-114) В підготовче засідання 12 травня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 05 червня 2025 року. (а.с.115) В підготовче засідання 05 червня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 03 липня 2025 року. (а.с.122) В підготовче засідання 03 липня 2025 року з`явився представник відповідачки, представник позивача в підготовче засідання не з`явилась, надала заяву про проведення засідання за її відсутності та в якій не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду. В даному засіданні було ухвалено задовольнити клопотання представника відповідачки про витребування письмових доказів. Представник відповідачки вважав за можливе призначити справу до судового розгляду. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 03 липня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 серпня 2025 року. (а.с.а.с.134, 135) В судовому засіданні 29 серпня 2025 року за участю представників сторін було розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку щодо позовної заяви, досліджено письмові докази, оглянуто оригінал розписки, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки про оголошення перерви, закінчено з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, заслухано промови у судових дебатах та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 09 вересня 2025 року. (а.с.138) Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що матір`ю позивача, [PERSON] , 05 листопада 2019 року були надані грошові кошти у сумі 30 000 доларів США відповідачці, [PERSON] , про що була складена та власноруч підписана розписка від 05 листопада 2019 року, згідно з якою відповідачка зобов`язувалася повернути зазначені кошти до 30 грудня 2019 року. (а.с.9) [INFO] [PERSON] (матір позивача) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). (а.с.12) Відповідно до довідки, виданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною\~Л.Л., встановлено, що згідно з матеріалами спадкової справи № 08/2022 спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] (а.с.8) Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, враховуючи, що борговий документ був наданий позивачем до суду, відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Щодо наявності між позивачем та відповідачкою правовідносин за договором позики, суд зазначає наступне. Після смерті [PERSON] (матері позивача) позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що свідчить про те, що він є спадкоємцем прав та обов`язків від [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №755/7730/16-ц зазначив, що перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений ст.1219 ЦК України, отже, зобов`язання за договором позики входять до складу спадщини. Таким чином, правовідносини, що виникли між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] , після смерті останньої трансформувалися у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позивачем, як спадкоємцем, та відповідачкою. Отже, з огляду на вищезазначене, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Щодо валюти боргу і грошового зобов`язання, суд виходить з наступного. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №\~723/304/16-ц, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Оскільки предметом договору позики від 05 листопада 2019 була позика в іноземній валюті, то відповідачка зобов`язана повернути позику в іноземній валюті у еквіваленті на момент платежу, який позивачем визначено дату 08 березня 2023 року, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачки грошових коштів в розмірі 30\~000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 08 березня 2023 року еквівалентно 1\~152 000 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Зміна курсу іноземної валюти в період спору не є по суті додатковими нарахуваннями після смерті спадкодавця. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою умов договору позики, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 1\~152\~000 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11 520 грн. Слід врахувати факт повернення на адресу суду виконавчих листів, виданих 12 вересня 2023 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська у цивільній справі № 203/2328/23, у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду, що також не заперечувалось представниками сторін по справі в судовому засіданні. У зв`язку з чим, слід вважати рішення повністю виконаним згідно виданих 12 вересня 2023 року Кіровським районним судом міста Дніпропетровська виконавчих листів № 203/2328/23. На підставі викладеного,

Outcome: approved