Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду системою «електронний суд» із даним позовом, у якому вказав, що 28.10.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір №171675. У подальшому, 28.10.2021 р. між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого право вимоги до [PERSON] перейшло до позивача. Відповідач не виконав умови договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість станом на 13.01.2025 у розмірі 7230 грн, що складається з 1500 грн заборгованості за кредитом та 5730 грн простроченої заборгованості за відсотками. Ухвалою суду від 09.06.2025 р. було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 10.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з АТ «УніверсалБанк» відомості щодо належності банківської картки відповідачу та отримання ним кредитних коштів. У судове\~засідання представник\~позивача не\~з`явився,\~у позовнійзаяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, а також представником позивача подано заяву про те, що він не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Також, 16.07.2025 представник позивача подав до суду заяву про розподіл судових витрат та просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу 10500,00 грн. Відповідач не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надавав. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі. 15 січня 2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено електронний договір №171675 про надання фінансового кредиту. Кредитний договір позичальником було підписано електронним підписом. Розділом 1 договору визначено наступні основні умови договору: розмір кредиту 1500 грн (п. 1.1 договору); кредит видається строком на 10 днів до 24.01.2021 та строк дії договору 10 днів (п.1.2 договору); за користування кредитом сторони сплачують відсотки у розмірі 2% на добу за фіксованою ставкою (п.1.3 договору). Додатком №1 до дговору є графік розрахунку та орієнтована сукупна вартість кредиту. Розділом 4 договору сторони погодили відповідальність за невиконання зобов`язань, зокрема, пунктом 4.3. зазначено, що у разі неповернення кредиту у визначений п.1.2 строк, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення. У реквізитах сторін у [PERSON] вказано картковий рахунок [NUMBER] . Згідно до відповіді АТ «Універсал Банк» на ухвалу про витребування доказів, на ім`я [PERSON] банком було емітовано картку [NUMBER] , на яку 15.01.2021 було зараховано 1500,00 грн. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та Товариствомз обмеженоювідповідальністю "ФК КЕШТУ ГОУ"\~укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило Товариствуз обмеженоювідповідальністю "ФК КЕШТУ ГОУ"\~за плату належні йому права вимоги боржників вказаних реєстрів боржників. Відповідно Витягу з реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01-28/10/2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. За розрахунком позивача, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 7230,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1500 грн; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5730,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З огляду на викладене, на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено, відповідач за допомогою електронного підпису підписав у електронному вигляді із ТОВ «Займер» кредитний договір. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. У подальшому, згідно відомостей АТ «Універсал Банк», відповідач отримав на свій картковий рахунок кредитні кошти у розмірі 1500,00 грн. у день укладення кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості, кредитні кошти повернуті не були, і у відповідача виник борг. У подальшому, ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» уклали договір факторингу, за яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача. Що стосується розміру нарахованих позивачем відсотків, суд зазначає наступне. У\~статті 526ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст.610цього Кодексу\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої\~статті 1048 та частини першої статті1049ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. Таким чином, позикодавець ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до\~ст.1048ЦК України\~має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Відповідно до п.1.2 договору про надання фінансового кредиту, кредит надавався строком на 10 днів, та відповідно до п.1.3 договору, сторони погодили проценти від суми кредиту 1500 грн в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім\~ст. 1048 ЦК України, і самим договором та графіком розрахунків, що є додатком № 1 до договору, згідно з яким сума процентів становить 300 грн, що відповідає розрахунку 2% на день від 1500 грн за 10 днів. У той же час, в порядку ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України\~позивачем не надано суду доказів, щодо пролонгації строку кредитування та доказів складання та доведення до відповідачки оновлених графіків платежів, тощо. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 1500,00 грн суми кредиту та 300,00 грн нарахованих відсотків за 10 днів, що складає період кредитування (1500 х 2% х 10), що разом становить 1800 грн. За наведених обставин, наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному розмірі 1800,00 грн. Статтею 141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду у наступних розмірах. Сума задоволених вимог 1800.00 грн складає 24,90 % від 7230,00 грн заявлених вимог. Судовий збір позивачем було сплачено у розмірі 2422,40 грн. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 24,90 % сплаченого судового збору тобто 603,18 грн. Що стосується витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч.\~8 ст.\~141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач уклав із адвокатом Пархомчуком С.В. договір про надання правової допомоги від 29.12.2023р. Також, 27.12.2023 позивач уклав із адвокатом Пархомчуком С.В. додаткову угоду №1 до даного договору, за яким сторони продовжили дію договору до 31.12.2025 року. 14.07.2025 складено акт про отримання правової допомоги щодо боржника [PERSON] із загальною сумою гонорару у 10500 грн та вказівкою на те, що витрати часу склали 5 годин. Відповідно до\~положень частини\~3\~ст.\~141\~ЦПК України: при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд враховує, що ціною позову в даному випадку є кредит у розмірі 1500,00 грн. Отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків. У звіті про надання правової допомоги зазначено, що робота з цією позовною заявою потребувала 5 годин часу, що вочевидь не є пропорційним обставинам справи. У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial