Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА», треті особи: Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», про скасування арешту з майна. В обґрунтування вимог вказав, що згідно свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого Виконкомом міської Ради народних депутатів 23.02.1999 року № 2/619-99, нерухоме майно, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , 1/3 зазначеної квартири належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після смерті свого батька [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черновською Л.Г., спадкова справа №88/2023, зареєстрованого в реєстрі за № 887 від 04.10.2023 року серія НСО номер бланку 380410, [PERSON] надійшла частка від частки, що належала його батьку, та загальна частка права на власність стала 0,5 від всієї квартири. За вищевказаною адресу [PERSON] був зареєстрований та мешкав з 14.04.1989 року. При оформленні успадкованої частки стало відомо, що на все нерухоме майно, що належить [PERSON] ,, накладено арешт в рамках виконавчого провадження №48440436 та виконавчого провадження №44238097, відкритих у Шевченківському ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, правонаступником якого є Перший Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). На підтвердження наявності накладення арешту на майно [PERSON] представником позивача було зроблено відповідний адвокатський запит. З відповідей Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.08.2024 року №105847 та від 15.08.2024 року № 113034/28.25 на адвокатські запити стало відомо наступне: На примусовому виконанні Шевченкінського ВДВС м. Дніпра у період з 30.07.2014 року по 19.11.2014 року перебувало виконавче провадження №44238097 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3791/10, що виданий 10.12.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 2054160,87 грн. 30.07.2014 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра Куземченком A.C. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 19.11.2014 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра Куземченком A.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Прo виконавче провадження». Виконавчий лист №3791/10, що виданий 10.12.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у poзмipi 2054160,87 грн. було повторно пред`явлено до виконання відділу 05.08.2015 року, про що державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра Ахмедовою Д.О. 07.08.2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48440436. 30.11.2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра Ахмедовою Л.O. у відповідності до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із відсутністю майна/коштів/доходів, на яке/які можливо звернути стягнення. Враховуючи норми ч. 1 ст. 50 3aконy України «Про виконавче провадження», крім направлення виконавчого документа до служби, офіційного оприлюднення про визнання боржника банкрутом i відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій) повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться iншi дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. З урахуванням вищевикладеного на момент закінчення/завершення вищевказаних виконавчих проваджень на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49,11, 2 ч. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у державних виконавців були відсутні правові підстави для припинення відповідних обтяжень. Також зазначено, що надати вичерпну інформацію та матеріали виконавчого провадження для ознайомлення не має можливості у зв`язку з тим, що виконавче провадження знищено. В зазначених виконавчих провадженнях державними виконавцем винесена постанова про арешт всього майна боржника. Виконавче провадження було закінчено 30.11.2015 року на підставі п. 3 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Не зважаючи на те, що вищевказані виконавчі провадження закінчені, питання щодо зняття арешту з майна [PERSON] . Першим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не вирішено. Арешт на майно [PERSON] існує на даний час, що чинить перешкоди у розпорядженні власним майном [PERSON] . Тому просить суд скасувати арешт, накладений Шевченківським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, правонаступником якого є Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на нерухоме майно боржника [PERSON] в рамках виконавчого провадження №44238097 та виконавчого провадження №48440436, а саме на все нерухоме майно [PERSON] . Представник відповідача надав суду відзив, в якому зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 "Про віднесення ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 № 26 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА", згідно з яким з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" Стрюкову Ірину Олександрівну. Відповідно до постанови Правління НБУ від 04 червня 2015 р. № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 р. № 113, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "НАДРА" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "НАДРА" Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05 червня 2015 р. до 04 червня 2016 р. включно. На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 28 квітня 2016 р. № 616 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» строком на два роки до 04 червня 2018 включно. Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, [PERSON] строком на два роки до 04 червня 2018 включно. На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 03 листопада 2016 р. № 2342 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» строком на два роки до 03 червня 2020 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1179 від 22 червня 2020 року «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА». Відповідно до зазначеного рішення строк управління майном (активами) ПАТ «КБ «НАДРА» та задоволення вимог його кредиторів продовжено на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів. Також рішенням продовжено визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», делеговані провідному професіоналу з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Білій Ірині Володимирівні, на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів. Рішення №1179 від 22 червня 2020 року прийняте з метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПАТ «КБ «НАДРА», передбачених Законом, та на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, статті 48 Закону, підпункту 2 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13 травня 2020 року №590-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності». Повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 вересня 2020 року №1764 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «НАДРА», делеговані Білій Ірині Володимирівні рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22 червня 2020 року № 1179 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА». Визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «КБ «НАДРА» здійснюються Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «КБ «НАДРА» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Щодо продажу прав вимоги за кредитним договором зазначають, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування, порядок виплати Фондом гарантування відшкодування за вкладами, а також яким регулюються відносини між Фондом гарантування, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду гарантування щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону про СГВФО встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак, у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань, норми Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Фонд гарантування безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом (п.п. 2, 4, 9 ч. 1 ст. 48 Закону про СГВФО). Пунктами 1, 2, 3 статті 50 Закону про СГВФО визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл. Майно банку, що включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб`єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна Фонд має право залучати суб`єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку. Згідно Глосарію банківської термінології, розміщеному на офіційному веб-сайті Національного Банку України, активи банку - це ресурси банку та кошти, що класифікуються за напрямками розміщення та використання з метою одержання прибутку. Активи банку визначаються як ресурси, контрольовані банком у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до збільшення економічної вигоди у майбутньому. Активи банку відображаються в активі балансу банку та включають: кошти в касі банку, кошти на кореспондентських рахунках, кошти в резервних фондах банку, надані кредити юридичним i фізичним особам, надані міжбанківські кредити, державні облігації, цiннi папери, вкладення у факторингові та лiзинговi операції, дебітори, кошти, вкладені у спільну господарську діяльність та ін. Отже, провівши системний аналіз вищезазначеного, можна прийти до висновку, що кошти надані в кредит є активом банку та відповідно включаються до складу ліквідаційної маси для подальшого задоволення вимог кредиторів/вкладників банку. Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування № 2 від 05.07.2012 (надалі - Положення про виведення неплатоспроможного банку) зокрема визначено, що порядок організації передпродажної підготовки, реалізації майна банку, у тому числі консолідованого продажу майна банку (кількох банків), затверджується виконавчою дирекцією Фонду гарантування (пункт 5.1. Розділу V). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону про СГВФО Фонд: Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду гарантування, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Кошти одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості визначеній статтею 52 Закону про СГВФО. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавець наділив Фонд гарантування та уповноважену особу Фонду гарантування обов`язком вчиняти дії щодо реалізації активів та/або зобов`язань банку за найвищою вартістю. Пункт 5.2. Положення про виведення неплатоспроможного банку передбачає, що Фонду гарантування заборонено відчужувати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування способу, порядку, складу та умов відчуження майна такого банку, що включено до його ліквідаційної маси, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду гарантування дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати чи пошкодженню, а також у випадках, передбачених Законом. Абзацом 5 пункту 5.6. та пунктом 5.11. Положення про виведення неплатоспроможного банку передбачено, що інформація про вибраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого реалізується. Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 квітня 2016 р. за № 606/28736 (надалі - Положення щодо організації продажу) метою цього Положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, крім майна, визначеного у частині тринадцятій статті 51 Закону, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів (майна). Пунктом 1 Розділу ІІІ Положення щодо організації продажу визначено що, порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна). Згідно з пунктом 2 Розділу ІІІ Положення щодо організації продажу, результати інвентаризації, формування ліквідаційної маси та плану продажу активів (майна) затверджуються Фондом. Відповідно до п. 6. ст. 51 Закону про СГВФО, майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Пунктом 1 Розділу VІ Положення щодо організації продажу визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: - основні засоби; - майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; - майно банку, щодо обороту якого встановлене обмеження; - дебіторська заборгованість; - права вимоги. Пунктом 2 Розділу VІ Положення щодо організації продажу визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС (електронну торгову систему). Таким чином, активи банку, які включені до ліквідаційної маси підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні). Щодо проведення електронних торгів зазначають, в Єдиній операційно-інформаційній системі Фонду (далі- ЄОІС) зберігається інформація щодо кредитів, рахунків, руху коштів по рахунках, відкритих у неплатоспроможних банках, починаючи з дати запровадження тимчасової адміністрації у банку. За даними ЄОІС ПАТ «КБ «НАДРА» [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) був поручителем за кредитним договором № 8/2007/840-К/1806-Н від 20.12.2007, укладеним з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/1806-Н від 20.12.2007 було відступлено ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (ЄДРПОУ 40696815) у складі лоту GL48N718070, оформлене протоколом електронного аукціону № UA-EA- 2020-05-12-000017-b від 22.05.2020. (https://prozorro.sale/). З детальною інформацію про аукціони можливо ознайомитись за посиланням - https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-05-12-000017-b/ на сайті «Prozzoro продажі». Відповідно до публічного паспорту активу (додається) за кредитним договором: № 8/2007/840-К/1806-Н від 20.12.2007 наявна наступна заборгованість: 2. Залишок заборгованості на дату формування Загальний залишок заборгованості (без пені), грн - 6 944 741,40 Залишок по тілу кредиту, грн - 5 436 225,31 Залишок по відсоткам, грн - 1 508 516,09 Кількість днів прострочки - 4 453. Вказаний публічний паспорт (Публічний паспорт активу № 2) є загальнодоступним та міститься за посланням http://torgi.fg.gov.ua/catalog/krediti/pat_-kb_-nadra/216106/index.php?lang=ru. Відповідно до частин 1-3 стаття 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кредит - це позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3ст.509 ЦК України, п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, статтями 546, 575 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 Цивільного кодексу України). За таких обставин, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні відносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.1, 2 ст.553 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 526 ЦК України , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України). Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також, статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Окрім того, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина перша статті 608 ЦК України). Зобов`язання боржника за кредитним договором не є такими, що нерозривно пов`язано з його особою, оскільки з огляду на статті 1218, 1219 ЦК України входять до складу спадщини як такі, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 10, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Необхідно вказати, що у постановах від 15.04.2015р. у справі № 3-43гс15 та від 10.02.2016р. у справі № 3-4гс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Такого висновку притримується і Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2018 року де зазначає, що «заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на права та обов`язки боржника і не потребує його згоди». Згідно ст. 512 ЦК України відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; З) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений пpo заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Таким чином, відповідно до положень цивільного законодавства, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без годи боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент, одержання письмового повідомлення про заміну кредитора (ст. 518 ЦК України). Окрім того, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття Закону України «Про виконавче провадження»). Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином Позивач не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 642/4263/21). Оскільки кредитна заборгованість не погашена вважають, що відсутні підстави для задоволення позову та просять суд відмовити у задоволенні позову повністю. Представник позивача надала суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що згідно ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.01.2025 року у справі №203/6117/24, Відповідач має право протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали подати суду відзив на позовну заяву з додатками. Відповідно ч. 1,2 ст. 191 ЦПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Частиною 1 ст. 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно відповіді №7112145 про наявність зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, Відповідач ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, дата реєстрації 22.12.2023 року. Ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.01.2025 року доставлена до електронного суду 17.01.2025 року. З урахуванням наявності у Відповідача електронного кабінету, ним отримано вищезазначену ухвалу суду 17.01.2025 року. Таким чином, останнім днем для направлення відзиву на позовну було 03.02.2025 року. Відповідачем подано відзив на позовну заяву лише 12.02.2025 року без обґрунтування поважності пропуску подання відзиву, та без клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву. З вищевикладеного слідує, що відзив подано з пропуском строку, встановленого ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.01.2025 року, а тому вважаємо, що справа №203/6117/24 повинна розглядатись судом без урахування доводів Відповідача, викладених у відзиві за наявними матеріалами справи. Щодо твердження Відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на непогашення заборгованості за кредитним договором зазначає, що згідно інформації, наданої Відповідачем, право вимоги за кредитним договором №8/2007/840-К/1806-Н від 20.12.2007 року було відступлено ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (ЄДРПОУ 40696815) у складі лоту GL48N718070, оформлене протоколом електронного аукціону № UA-EA2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року. Однак, звертає увагу суду, що спірні правовідносини виникли у період з 30.07.2014 року (винесення постанови про накладення арешту на майно Позивача) по 15.11.2015 року (закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»). Підставою для звернення до суду із позовом у справі №203/6117/24 Позивач визначає те, що виконавчі провадження закінчені, питання щодо зняття арешту з майна [PERSON] . Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не вирішено. Арешт на майно [PERSON] існує на даний час, що чинить перешкоди у розпорядженні власним майном [PERSON] . Відповідач зазначає, що у зв`язку з відступленням права вимоги за кредитним договором, кредитором на даний час являється ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Однак, правовідносини між Позивачем та Відповідачем на дату звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, перебувають на завершальній стадії судового провадження, заміна кредитора на якій передбачає спеціальний порядок. Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст. 514 вказаного Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно ч. 1 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Частиною 2 ст. 442 ЦПК України встановлено, що заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Згідно ч. 5 ст. 442 ЦПК України, положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Відповідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Враховуючи, що на час відступлення права вимоги за кредитним договором виконавче провадження було закрито, з метою здійснення виконання рішення суду, ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" повинно було звернутися до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником. Відповідно ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2022 року у справі №932/142/21 було замінено сторону стягувача у виконавчому листі №2-3791/10 з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Однак, спірні правовідносини з приводу арешту майна Позивача, накладеного в рамках виконавчого провадження №44238097 та виконавчого провадження №48440436, сторонами яких є ПАТ «КБ «НАДРА БАНК» та [PERSON] , виникли до відступлення права вимоги за кредитним договором (22.05.2020 року) та не стосуються прав та законних інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» з огляду на заміну стягувача лише у виконавчому листі, а не в стороні виконавчого провадження №44238097 та №48440436. Крім того, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2022 року у справі №932/142/21 відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа. Так, судом зазначено: «Згідно ч. 1 п. 17.4 розділу XIII перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Як встановлено ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Дублікат видається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії). Тобто підставою для видачі дублікату виконавчого листа є його втрата. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Дослідивши надані суду матеріали заяви, суд вважає за неможливе задовольнити вимогу заявника про видачу дубліката виконавчого листа № 2-3791/10 від 28.07.2010 виходячи з того, що заявником не надано суду належних доказів на підтвердження втрати оригіналів виконавчих листів. Заявник керується інформацією, що містить в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, однак жодного разу не звернувся з письмовим запитом до органів ДВС із вимогою про надання інформації щодо стану виконавчого провадження та наявності в матеріалах виконавчого провадження оригіналів виконавчих листів, а вразі їх повернення стягувачу, підтвердження про надсилання засобами поштового зв`язку, а отже в повній мірі не реалізував свої права, передбачені чинним законодавством України. Разом з тим, заявником не надано суду акт прийому-передачі кредитних справ під час процедури відступлення права вимоги від ПАТ «КБ «Надра» своїх права до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" визначено права стягувача у виконавчому провадженні на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, оскарження рішень, дій або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом. При цьому ч. 8 вказаної статті передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Однак, позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовує обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження, як шляхом діалогу, зокрема і письмового, з відповідними органами виконавчої служби, так і за допомогою засобів дистанційного доступу до інформації про хід виконавчого провадження. Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд». З вищевикладеного слідує, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» втратило право на примусове стягнення з Позивача заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим, вважаємо безпідставними доводи Відповідача про відсутність підстав для задоволення позову у справі №203/6117/24. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22). Із постанови Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №331/1383/20 (провадження № 61-7109св22), вбачається, що суди задовольнили позов про зняття арешту з майна з тих підстав, шо арешт на майно [PERSON] накладений внаслідок виконання покарання, призначеного останньому вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 14 вересня 2011 року у справі №1-376/11, тому після закриття виконавчого провадження та смерті [PERSON] неможливо знову порушувати питання щодо конфіскації майна останнього. Скасовуючи постанову апеляційного суду і залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову про зняття арешту з майна у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 214/2305/20 (провадження № 61-19730св21) Верховний Суд керувався тим, що арешт на спірний будинок було накладено органом виконавчої служби у 2015 році, на момент звернення до суду з цим позовом та вирішення спору виконавче провадження не здійснюється, стягувач не надав доказів повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, не порушує питання про заміну сторони у зобов`язанні правонаступником. Звертає увагу суду, що примусове виконання виконавчого листа №3791/10, виданого 10.12.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська закінчилось 30.11.2015 року. В період з 30.11.2015 року по 22.05.2020 року Відповідач не реалізував свого права на повторне звернення виконавчого листа на примусове виконання. Разом з тим, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» втратило право на примусове виконання рішення суду. Враховуючи вищевикладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, просила задовольнити позов. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 23.02.1999 року квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2023 року після смерті [PERSON] спадкоємець [PERSON] отримав спадщину - 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.9). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та Витягу з Державного реєстру речових прав [PERSON] є власником 1/6 частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 04.10.2023 року. На дану квартиру накладено обтяження, а саме арешт нерухомого майна, 12.08.2014 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження №44238097 від 30.07.2014 року, та 25.08.2015 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження №48440436 від 19.08.2015 року (а.с.10-11). Згідно відповідей Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 01.08.2024 року та 15.08.2024 року на адвокатські запити, на примусовому виконанні Шевченкінського ВДВС м. Дніпра у період з 30.07.2014 року по 19.11.2014 року перебувало виконавче провадження №44238097, з примусового виконання виконавчого листа № 2-3791/10, що виданий 10.12.2013 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 2054160,87 грн. 30.07.2014 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра Куземченком A.C. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 19.11.2014 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра Куземченком A.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Прo виконавче провадження». Виконавчий лист №3791/10, що виданий 10.12.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у poзмipi 2054160,87 грн. було повторно пред`явлено до виконання відділу 05.08.2015 року, про що державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра Ахмедовою Д.О. 07.08.2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48440436. 19.08.2015 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Відомості про арешт майна боржника внесено до Державних реєстрів. 30.11.2015 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра Ахмедовою Л.O. у відповідності до н. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із відсутністю майна/коштів/доходів на яке/які можливо звернути стягнення. Враховуючи норми ч. 1 ст. 50 3aконy України «Про виконавче провадження», крім направлення виконавчого документа до служби, офіційного оприлюднення про визнання боржника банкрутом i відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій) повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться iншi дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. З урахуванням вищевикладеного на момент закінчення/завершення вищевказаних виконавчих проваджень на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49,11, 2 ч. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у державних виконавців були відсутні правові підстави для припинення відповідних обтяжень. Також зазначено, що надати вичерпну інформацію та матеріали виконавчого провадження для ознайомлення не має можливості у зв`язку з тим, що виконавче провадження знищено (а.с.14-18). Згідно інформації по виконавчим провадженням №44238097 та №48440436, виконавче провадження №44238097 закінчене 19.11.2024, по виконавчому провадженню №48440436 виконавчий документ 30.11.2015 повернуто стягувачеві, після цього по теперішній час зазначені виконавчі провадження на виконанні не перебувають (а.с.16-18). Згідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-05-12-000017-b 22.05.2020 відбувся електронний аукціон з продажу активів (майна) ПАТ «КБ «Надра», переможцем аукціону є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», ціна продажу лоту склала 188900625 грн. з ПДВ (а.с.88-89, 112-113). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2022 року по справі №932/142/21 було замінено сторону стягувача у виконавчому листі № 2-3791/10 з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», в задоволенні інших вимог відмовлено, зокрема, відмовлено ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа (а.с 134-136, 154-158). Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, враховуючи, що виконавчі провадження №44238097 та №48440436 завершені, у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті нерухомого майна позивача, позивач через наявність арешту позбавлений можливості розпоряджатися власним майном, що порушує права відповідача на вільне володіння та розпорядження належним йому майном, суд вважає, що позовні вимоги про скасування арешту з майна підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн. (з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з застосовуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, оскільки позов подано в електронній формі). На підставі наведеного,

Outcome: approved