Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Служба у справах дітей ВМР, яка діє в інтересах дитини [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , та [PERSON] про позбавлення батьківських прав батька дитини, відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, який мотивовано тим що, [PERSON] та [PERSON] , є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2020 року, шлюб між батьками дитини розірвано. Відповідач [PERSON] протягом останніх восьми років з дитиною не проживає, родинних відносин з сином не підтримує, не спілкується з ним та не цікавиться життям і розвитком дитини. Коштів на утримання сина, батько також не надає. За місцем реєстрації проживання у [ADDRESS] , [PERSON] не проживає, місце знаходження його невідоме. [PERSON] під час співбесіди з працівником служби у справах дітей повідомив, що свого батька фактично не знає та не пам`ятає. Мати дитини - відповідач [PERSON] , тривалий час також неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо сина. Дитина протягом 2023-2024 років систематично не відвідувала заняття у КЗ «Вінницький ліцей № 16», мати неодноразово несвоєчасно забирала сина з навчального закладу, інколи дитина чекала після уроків на свою матір протягом трьох годин. Як зазначає адміністрація ліцею, у хлопчика часто на уроках було відсутнє шкільне приладдя, дитина скаржилася вчителю, що голодна. [PERSON] систематично порушував шкільну дисципліну, належним чином не навчався, але мати не могла вплинути на дитину. На засіданні Ради профілактики ліцею [PERSON] визнала той факт, що вдома для дитини не завжди є необхідна їжа. [PERSON] разом з сином протягом останніх років проживала у [ADDRESS] , у свого співмешканця [PERSON] , який є наркозалежною особою. За місцем проживання родини не було створено умов для належного виховання малолітньої дитини. Позивач зазначає, що у зв`язку з вищезазначеними обставинами, у червні 2024 року за клопотанням Вінницького міського центру соціальних служб, мати з дитиною була влаштована до кризового центру для мам з дітьми у с. Цвіжин, Вінницького району, де перебувала до листопада 2024 року. За час перебування в Центрі, відповідач [PERSON] не виявляла бажання доглядати та виховувати сина, в жінки спостерігалася дивна поведінка у виді постійної апатії та сплутаності думок. Внаслідок наявних проблем з психічним станом матері дитини, [PERSON] восени 2025 року була госпіталізована до КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка ВОР», де пройшла стаціонарне лікування. За час її перебування у ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка була проведена лікарсько-консультативна комісія лікувального закладу, яка у грудні 2024 року прийняла такий висновок: «Враховуючи психічний стан, [PERSON] на даний час не може у повному обсязі виконувати батьківські обов`язки та доглядати за дитиною. 18.12.2024 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, було прийнято рішення про взяття дитини - [PERSON] на облік у службі у справах дітей як такого, що опинився у складних життєвих обставинах та про направлення дитини до центру соціально - психологічної реабілітації. Мати [PERSON] не заперечувала проти влаштування сина до закладу, про що написала відповідну заяву від 18.12.2024 року. З 26.12.2024 року по теперішній час хлопчик перебуває на повному державному утриманні у КЗ «Вінницький обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей». Відповідно до вимог чинного законодавства України, термін перебування дітей у реабілітаційних центрах обмежується 9 місяцями. Під час перебування дитини у закладі, [PERSON] продовжує проживати у квартирі свого співмешканця [PERSON] по [ADDRESS] , де не створені умови для проживання малолітнього сина, та спосіб життя якого створює загрозу для здоров`я та розвитку дитини. Мати ніде не працює, не має засобів для існування та утримання дитини. Як зазначалося вище, [PERSON] має психічний розлад, внаслідок якого у даний час не може у повному обсязі виконувати батьківські обов`язки та доглядати за дитиною, що й стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом у якому позивач просить: відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав; позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду; стягнути з [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду. Ухвалою суду від 09.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 12.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - Служби у справах дітей Вінницької міської ради Марценюк Л. Є. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначила, що відповідачі не піклуються належним чином про фізичний розвиток дитини, не цікавляться його здоров`ям, не створили належні умови для проживання та виховання дитини. Просила задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, про судові засідання повідомлявся належним чином через судові повістки та оголошення на офіційному сайті Судової влади. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює фахівцем із спеціальної роботи Вінницького міського центру соціальних служб, суду повідомила, що до них попросилась жити [PERSON] з дитиною. З її поведінки було видно, що вона дивно себе поводила. Коли працівники центру забирали документи зі школи, де навчався [PERSON] , їм було повідомлен, що у дитини третя група ЄРЦ, що дитина потребує спеціального додаткового навчання. [PERSON] перебував в центрі протягом 6 місяців. Працівники центру помітили, що [PERSON] часто розмовляла сама з собою або дивилась в одне місце. За дитиною не доглядала, потребувала постійного нагадування, щоб дати їсти дитині, переодягнути чи помити. Малолітній [PERSON] спав в тому ж одязі, що ходив цілий день. Сусіди по кімнаті, в якій жила [PERSON] помітили, що у дитини енурез і після того хлопчик був доставлений до лікарні, де його вилікували, мати цього не помічала. Бабуся дитини в категоричній формі відмовилась забирати його до себе. Вона звинувачувала доньку в аморальному способі життя. Допитана в якості свідка інспектор сектору ювенальної превенції ВРУП ГУНП України у Вінницькій області [PERSON] , суду повідомила, що під час виконання свої службових обов`язків була двічі в квартирі [PERSON] , в якій було дуже брудно, закидано різним непотребом. Після спілкування із відповідачкою [PERSON] та її співмешканцем, останні повідомили, що усе доведуть до ладу, однак приїхавши вдруге, свідок виявила, що в квартирі нічого не змінилось. Співмешканець [PERSON] повідомив, що він перебуває на лікуванні від наркозалежності. На думку свідка, дитина [PERSON] проживати в цій сім`ї не може. Допитана в судовому засіданні в якості свідка головний спеціаліст відділу превентивної роботи служби у справах дітей ВМР - [PERSON] , суду повідомила, що знайома з родиною [PERSON] по роботі. Ій надійшла інформація з КЗ «Вінницького ліцею №16», що дитина не відвідує навчальний заклад, ходить брудний та голодний до школи, зі школи його забирають із запізненням, дитина сидить під школою по 3 години. Коли навідались за місцем проживання сім`ї то сусіди повідомили, що [PERSON] проживає з наркозалежним співмешканцем. Побувавши в квартирі [PERSON] , побачили, що в квартирі брудно, для дитини не створені належні умови проживання. Поспілкувавшись з [PERSON] , зрозуміли , що їх з дитиною потрібно відправити проживати до кризового центру. Однак, після того як [PERSON] та [PERSON] потрапили до центру, було встановлено, що мати не піклується про дитину, не цікавиться ним, дивно себе поводила. Після цього [PERSON] було направлено до психіатричної лікарні. Щодо батька [PERSON] в школі та сусіди ніколи нічого не чули про нього та не бачили його. Суд, заслухавши позицію представника позивача, пояснення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним актовим записом про народження дитини № 3513 від 09.09.2015 року по відділу ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області.(а.с.10) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2020 року, справа № 127/32212819, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано.(а.с.12) 18.12.2024 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, було прийнято рішення про взяття дитини [PERSON] на облік у службі у справах дітей як такого, що опинився у складних життєвих обставинах та про направлення дитини до центру соціально - психологічної реабілітації.(а.с.11) Як вбачається із листа Вінницького ВП ГУНП в Вінницькій області від 28.04.2023 року №8455/200/27, співробітниками ВП ГУНП в Вінницькій області відносно [PERSON] , був складений адміністративний протокол за ч.1\~ст. 184 КУпАП\~за невиконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина [PERSON] (а.с.15) Відповідно до листів КЗ «Вінницького ліцею №16», [PERSON] протягом 2023-2024 років систематично не відвідував заняття у школі, мати [PERSON] неодноразово несвоєчасно забирала сина з навчального закладу, інколи дитина чекала після уроків на свою матір протягом трьох годин. У [PERSON] часто на уроках було відсутнє шкільне приладдя, дитина скаржилася вчителю, що голодна. [PERSON] систематично порушував шкільну дисципліну, належним чином не навчався, але мати не могла вплинути на дитину. На засіданні Ради профілактики ліцею [PERSON] визнала той факт, що вдома для дитини не завжди є необхідна їжа.(а.с.16,17) З червня 2024 року по листопад 2024 року, відповідач [PERSON] та її син [PERSON] , перебували у Вінницькому міському центрі соціальних служб у с. Цвіжин Вінницького району. За час перебування в Центрі, [PERSON] не виявляла бажання доглядати та виховувати сина, в жінки спостерігалася дивна поведінка у виді постійної апатії та сплутаності думок, що підтверджується відповідними листами від 13.12.2024 року та 13.03.2025 року.(а.с.18, 19) Відповідно до клопотання Служби у справах дітей ВМР від 20.12.2024 року [PERSON] , з 26.12.2024 року по теперішній час перебуває на повному державному утриманні у КЗ «Вінницький обласний центр соціально - психологічної реабілітації дітей». Як повідомлено працівниками центру: «мати [PERSON] відвідувала дитину тричі. Під час відвідин перебувала в незрозумілому психологічному стані. Це проявлялось в тому, що вона звертала увагу не на дитину, а на якісь сторонні дрібниці, конфліктувала з працівниками, життям і здоров`ям дитини в закладі не цікавилась. З собою вона приносила фрукти та печиво в невеликій кількості, а також речі хлопчика, які не підлягають для подальшого використання (вони не відповідають розмірам дитини, в брудному стані). Під час зустрічей емоційної прихильності не проявляла ні мама, ні дитина.»(а.с.20, 28, 29) Судом також встановлено, що [PERSON] восени 2025 року була госпіталізована до КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка ВОР», де пройшла стаціонарне лікування. За час її перебування у ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка була проведена лікарсько-консультативна комісія лікувального закладу, яка у грудні 2024 року прийняла такий висновок: «Враховуючи психічний стан, [PERSON] на даний час не може у повному обсязі виконувати батьківські обов`язки та доглядати за дитиною, що підтверджується листом від 11.12.2024 року за №29/11161 з КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І.Ющенка ВОР». (а.с.27) Відповідно до Актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 13.05.2025 року та 13.12.2024 року, пояснень [PERSON] від 17.12.2024 року, протоколу бесіди з [PERSON] від 19.02.2025 року, протоколу бесіди з [PERSON] , який є двоюрідним братом [PERSON] , встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак в даному помешканні не проживає довгий час, його місце перебування не відомо, дитина батька практично не пам`ятає, участі в вихованні хлопчика ніколи не приймав. (а.с.21, 22, 25, 26, 31). Із Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.03.2024 року, за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що умови проживання незадовільні, в помешканні брудно, квартира захаращена. З відповідачем [PERSON] проведено роз`яснювально - профілактичну бесіду та направлено сім`ю [PERSON] до ВМЦСС. (а.с.23) Як вбачається із пояснень [PERSON] , від 13.03.2025 року, яка є матір`ю відповідача [PERSON] , її донька не в змозі турбуватися про сина, оскільки має багато захворювань, не може надати матеріального забезпечення і знання щодо навчання. Окрім того, [PERSON] проживає зі своїм співмешканцем, який зловживає наркотичними засобами. [PERSON] просила працівників Служби у справах дітей ВМР прийняти міри щодо її доньки - [PERSON] (а.с.24) Із листа КЗ «Вінницький ліцей №19» від 19.05.2025 року за №05-07/188, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проходить навчання в даному закладі, батьки дитини [PERSON] та [PERSON] , в період з 30.01.2025 року по теперішній час не відвідували учня 3-А класу [PERSON] у закладі освіти, не спілкувалися з класним керівником, адміністрацією комунального закладу Вінницький ліцей №19», навчанням дитини не цікавились.(а.с30) Крім того, як вбачається із постанов Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2023 року справа № 127/12995/23, від 13.09.2018 року справа № 127/16892/18, від 05.03.2015 року справа № 127/1963/15, від 12.11.2021 року справа № 127/21127/21, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, ч. 1\~ст. 173-2 КУпАП, ч. 1\~ст. 130 КУпАП, ч.1 ст. 187 КУпАП та Вінницьким міським судом Вінницької області від 09.09.2015 року справа № 127/4173/15 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України та 18.02.2022 року у справі № 127/32155/19 за ч.2 ст. 185 КК України. (а.с.71-80) Постановами Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2022 року справа № 127/10376/22 та від 26.05.2022 року справа 127/10401/22, [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 1 ст. 184 КУпАП. (а.с.81-84) Орган опіки та піклування дійшов висновку, що приймаючи до уваги те, що батьки неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, права та інтереси якого повинні бути захищенні у встановленому законом порядку, з метою захисту його прав та інтересів, вважати за доцільне відібрати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а .с.7-9). Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно свого сина [PERSON] , [INFO] , то суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до\~ст. 164 Сімейного кодексу України\~батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно зі\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до вимог ч.1\~ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, стану здоров`я, навчання, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. За таких обставин позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Що стосується заявлених вимог в частині відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, то суд зазначає наступне. Так, згідно з ч.2\~ст.170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. У відповідності до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.12.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень п.2 вказаної Конвенції, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1\~ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу\~(ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини), а також і в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органу опіки та піклування. Згідно зі\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 150 СК України\~визначені обов`язки батьків по вихованню своїх дітей, піклуванню про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту та інше. Суд вважає, що оскільки відповідачка [PERSON] не належним чином займається вихованням свого малолітнього сина, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я та нормальний фізичний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного та гігієнічного догляду, залишення дитини у відповідачки є небезпечним для його життя та здоров`я, у зв`язку з чим дитину необхідно відібрати у матері без позбавлення її батьківських прав, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Заявлені вимоги в частині стягнення із відповідачів на користь та на утримання дити аліментів, також підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року\~та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина. Згідно зі\~ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За наведених обставин, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 всіх видів доходів кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття сина шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить йому належний фізичний та моральний розвиток, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідачів. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що \~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5\~ст.81 ЦПК України). Частиною 1\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Також, згідно вимог\~статті 141 ЦПК України\~з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1\~211,20 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved