Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Доброславського(Комінтернівського) районного суду Одеської області із позовною заявою мотивуючи її тим, що відповідно до договору №б/н від 19.04.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте, [PERSON] у порушення умов Договору, а також вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 12.02.2019 року має заборгованість в розмірі 88\~922,89 грн., яка складається з наступного: 1857,17 грн. - заборгованість за кредитом; 77\~395,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4959,75 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф(фіксована частина), 4210,61 грн. штраф (процентна частина). За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.04.2010 року у розмірі 88\~922,89 грн., а також судові витрати. Представником відповідача Бутенко Ю.В. надано до суду відзив на позовну заяву у відповідності до якого [PERSON] не визнає позовні вимоги у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказує, що не підписувала кредитного договору з позивачем, не отримувала кредитних коштів та не користувалась ними, а також заявила про застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача. Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, до якого представником АТ КБ «ПриватБанк» долучено виписку по картах відкритих на ім`я відповідача [PERSON] за період 01.05.2010 року по 27.09.2019 року, анкету- заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 06.05.2010 року відповідно до якого [PERSON] отримала Кредитну картку «Універсальна». Також позивачем 19.04.2021 року надано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою позивач зменшив пред`явлену до стягнення з [PERSON] суму заборгованості та остаточно просив стягнути з відповідача 12\~042,28 грн. (1857,17 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 1847,17 простроченим тілом кредиту, 6087,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 4097,97 заборгованість з пені) Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в такій докази, суд приходить до наступного висновку. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що 06.05.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №б/н за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені умовами договору. Судом встановлено, що АТ КБ«ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало Позичальнику кредит у розмірі, встановленому Договором. Проте, Позичальник [PERSON] всупереч умовам Договору, а також вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його користування належним чином не виконує. З наданого Банком суду розрахунку слідує, що у зв`язку з порушенням Позичальником зобов`язань, станом на 12.02.2019 року має заборгованість в розмірі 88 922,89 грн., яка складається з наступного: 1857,17 грн. - заборгованість за кредитом; 77 395,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4959,75 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф(фіксована частина), 4210,61 грн. штраф (процентна частина). Проте банк просить з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог стягнути з відповідача 12\~042,28 грн. (1857,17 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 1847,17 простроченим тілом кредиту, 6087,14 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 4097,97 заборгованість з пені). При цьому відповідачем не надано контррозрахунку чи належних доказів погашення кредитної заборгованості. Разом з тим стороною відповідача у відзиві заявлено про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосовувати положення закону про загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. Як встановлено ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, за змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, згідно з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06.05.2010року, укладеного між «ПриватБанком» та [PERSON] , станом на 12.02.2019 року вбачається, що останній раз відповідачем було здійснено погашення кредиту 03.08.2015 року, тобто з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач до суду з позовними вимогами звернувся тільки 07.03.2019, тобто після спливу трирічного строку. Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості пред`явлені позивачем з пропуском трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачем не надано доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення позовної давності суду й доказів існування поважних причин пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі 6-2891цс16 від 08.11.2017 року. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed