Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

10 січня 2025 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав.\~ В обґрунтування позову зазначено, що з 21 квітня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] , відповідно до наказу Управління служби у справах дітей Дніпровської міської ради від 16 вересня 2024 року, малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю позивачки [PERSON] , яка є його бабусею. Відповідач про сина не піклується, з дитиною взагалі не спілкується, участь у вихованні та утриманні сина не бере, у зв`язку із цим позивачка просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] (а.с.1-3) Після надходження\~з Єдиного\~державного демографічного\~реєстру та\~Міністерства соціальної\~політики України\~відомостей щодо\~зареєстрованого місця\~проживання відповідача-фізичної\~особи [PERSON] (а.с.а.с.30, 34-35), ухвалою судді від 03 лютого 2025 року було відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог адміністрацію Шевченківського району Дніпровської міської ради, а також витребувано додаткові докази. (а.с.36-37) 17 лютого 2025 року на ухвалу суду надійшли витребувані судом докази. (а.с.42-43) Підготовче засідання 27 лютого 2025 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 19 березня 2025 року. (а.с.51) В підготовче засідання 19 березня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 16 квітня 2025 року. (а.с.58) В підготовче засідання 16 квітня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 19 травня 2025 року. (а.с.66) В підготовче засідання 19 травня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 18 червня 2025 року. (а.с.70) 19 травня 2025 року від представника третьої особи без самостійних вимог надійшла заява про долучення доказів. (а.с.71) В підготовче засідання 18 червня 2025 року з`явилась позивачка та в режимі відеоконференції представник позивачки, від представника третьої особи без самостійних вимог надійшла заява про проведення засідання за її відсутності, відповідач в підготовче засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено долучити додаткові докази до матеріалів справи та задовольнити клопотання про виклик свідків. Позивачка та її представник вважали за можливе призначити справу до судового розгляду. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 18 червня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 липня 2025 року.\~(а.с.а.с.81, 82-83) В судове засідання 08 липня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 14 серпня 2025 року. (а.с.88) В судове засідання 14 серпня 2025 року з`явились позивачка та її представник, від представника третьої особи без самостійних вимог надійшла заява про проведення засідання за її відсутності, відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено здійснювати розгляд справи в загальному порядку, з`ясовано думку щодо позовної заяви, допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , та оголошено перерву до 29 серпня 2025 року. (а.с.96) В судове засідання 29 серпня 2025 року з`явились позивачка та її представник, від представника третьої особи без самостійних вимог надійшла заява про проведення засідання за її відсутності, відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було досліджено письмові докази, заслухано промови у судових дебатах та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 09 вересня 2025 року. (а.с.102) Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ст.ст.128, 129 ЦПК України. (а.с.а.с.40, 54, 61, 69, 77, 87, 93, 99) Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна від неї заява про розгляд справи за її відсутності.\~(а.с.89) Суд заслухавши думку щодо позовної заяви, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку, виходячи з такого. За правилами ст.ст.2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 квітня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 червня 2018 року. (а.с.11-12) [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 травня 2019 року, виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 145, батьками зазначено: батько (відповідач) [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.14) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 вересня 2024 року, виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис № 3306. (а.с.13) Як вбачається з Наказу управління-служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради № 15 від 16 вересня 2024 року [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] (а.с.17) Відповідно до довідок внутрішньо переміщених осіб [PERSON] та [PERSON] фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] . (а.с.а.с.10, 16) Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні сина та ніколи не приїздить до нього. Згідно висновку Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради № 4/3-163 від 08 травня 2025 року вважається доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] (а.с.72-73) Відповідно до ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. У частині першій ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі №\~758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також, при винесені рішення по суті спору, суд враховує, що позбавлення батьківських прав не є порушенням прав такого з батьків, оскільки згідно з ч.1 ст.168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що достовірно підтверджений факт, що відповідач не приймає участі в житті та вихованні дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не виявляє інтересу щодо його подальшого життя, отже між батьком та дитиною відсутній емоційний та психологічний зв`язок протягом багатьох років, а тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 4 ст.169 СК України встановлено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Вказаними положеннями закону відповідачеві надано право на поновлення його батьківських прав у випадку доведення ним свого наміру та можливості здійснювати належним чином виховання та утримання своєї дитини та відповідності цього інтересам дитини. За таких обставин суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до приписів ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В той же час, враховуючи волевиявлення позивачки, судовий збір з відповідача на її користь не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved