Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

17 червня 2025 року [PERSON] (далі - позивач) через свого представника [PERSON] звернулась до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться з вересня 2024 року. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просив розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, при цьому 23 липня 2025 року представник позивача [PERSON] надіслала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, розгляд справи просила проводити за її з позивачем відсутності, позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, до суду повернулись судові повістки з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті\~279\~та частини 8 статті\~178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 21 листопада 2018 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 9). У подружжя є донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 10). Через різні погляди на шлюб і сім`ю, відсутність взаєморозуміння, почуття любові один до одного, сторони фактично припинили шлюбні стосунки. Спільне господарство подружжям не ведеться з вересня 2024 року. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім того, частиною 1\~статті 24 СК України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У\~статті 110 СК України\~закріплено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~статті 10 Цивільного кодексу України,\~кожен з\~подружжя у\~відносинах між\~собою і\~в їхніх\~відносинах зі\~своїми дітьми\~користується рівними\~правами та\~обов`язками\~цивільного характеру,\~що виникають\~зі вступу\~у шлюб,\~перебування в\~шлюбі та у випадку його розірвання. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини сторони припинили, і їх відновлювати позивачка не має наміру, наполягає на розлученні та просить не надавати строк на примирення. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними неможливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхньої доньки. За таких обставин, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з положеннями ч. 1, п. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому, оскільки позивач у позовній заяві просив судові витрати, які складаються з судового збору, залишити за ним, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Outcome: approved