Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є одноосібним власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, окрім неї, зареєстровані її чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з 2021 протягом тривалого часу у вказаному будинку не проживає, участі в утриманні господарства, в якому він зареєстрований не приймає, зі слів матері проживає за кордоном. Позивач посилається на те, що вона, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись та розпоряджатись своїм майном, відповідач у свою чергу зловживає азартними іграми, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечували на заочному розгляді, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, він був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак не повідомив суд про причини неявки, до суду повернувся конверт із відміткою про відсутність за вказаною адресою. Враховуючи наведене, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, заслухавши покази свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, виникнення права членів сімї власника квартири на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на квартиру. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог\~Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст.\~319,\~321ЦК України\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] , що вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав №376943363 від 02.05.2024 (а.с. 7), копії свідоцтва про право на спадщину за законом 02.05.2024 (а.с.8). У вказаному будинку, крім позивача [PERSON] , зареєстровані та проживають її чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки №109 від 29.05.2025 виданої виконкомом Вікнянської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (а.с.9) та акту обстеження умов проживання від 29.05.2025 №110 (а.с.10). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , підтвердили обставини викладені у позовній заяві, та вказали, що відповідача [PERSON] вже давно не бачили, зі слів односельчан давно виїхав за кордон. Зважаючи на те, що реєстрація відповідача [PERSON] , який тривалий час не проживає у вказаному будинковолодінні, перешкоджає позивачу\~у здійсненні нею права користування та розпорядження власністю, вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом. Підставою для пред`явлення даного позову, позивач вказує той факт, що відповідач відсутній у місці своєї реєстрації з 2021 року, має інше місце проживання, саме тому він втратив право на користування житловим приміщенням, що належить позивачу, та розташоване по [ADDRESS] . У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] \~належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його проживання в житловому будинку позивача та факт його відсутності з поважних причин по місцю реєстрації, суду не надав та з огляду на те, що\~всі докази, що містяться у справі підтверджують факт вибуття відповідача із зареєстрованого місця проживання, то суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved