Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

У липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 листопада 2024 року між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» укладений кредитний договір № 19.11.2024-100000379 (далі - Договір), шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до умов Договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 15000 грн. строком на 140 днів з дати його надання, зі сплатою відсотків у розмірі 1% за один день користування кредитом та комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 20% від суми кредиту, що становить 2000 грн., а також неустойки у розмірі 150 грн., що нараховується за кожний день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Позивач зобов`язання по кредитному договору виконав в повному обсязі та 19 листопада 2024 року надав відповідачу кредитні кошти в сумі 15000 грн. Відповідач частково виконав умови договору та сплатив: 02 грудня 2024 року - 3230 грн. 98 к., 17 грудня 2024 року - 3380 грн. 98 к., 02 січня 2025 року - 3681 грн. 10 к., 14 січня 2025 року - 3414 грн. 96 к. Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого станом на 22 липня 2025 року виникла заборгованість в сумі 29880 грн. 95 к., з яких: 12564 грн. 16 к. - тіло кредиту, 10566 грн. 79 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 6750 грн. - неустойка. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представником відповідача Брадарською Н.В. подано відзив по справі, у якому вона заперечувала проти задоволення позову, вказала, що справа має розглядатись у загальному позовному провадженні. Факт укладення кредитного договору є недоведеним, оскільки для укладення договору потрібне підтвердження прийняття оферти із застосуванням електронного підпису чи іншого засобу ідентифікації. Позивач не довів, що саме відповідач уклав договір - відсутні ІР- адреси, журнали системи, підтвердження BankiD чи КЕП. Позивачем не доведено отримання саме відповідачем коштів. Умова щодо сплати комісії є несправедливою. Проценти у розмірі 1% є кабальними. Під час воєнного стану штрафи та пені не стягуються. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 листопада 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір 19.11.2024-100000379 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Умовами договору передбачено, що ТОВ «Споживчий центр» надає відповідачу кредитні кошти у розмірі 15000 грн. строком на 140 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% за 1 один день користування кредитом, який застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Сторони узгодили, що проценти розраховують шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Також узгоджено, що неустойка у розмірі 150 грн. нараховується за кожний день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Відповідачем договір підписаний одноразовим ідентифікатором Е285. Укладення договору підтверджується наявною у матеріалах справи копією заявки на укладення кредитного договору від 19 листопада 2024 року, копією пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), копією відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору, копією інформаційного повідомлення позичальника [PERSON] , які містять електронний підпис відповідача. Такі ж положення щодо істотних умов договору містяться в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля А 285. У інформаційному повідомленні зазначена особиста інформація щодо позичальника: її місце роботи - селищний центр соціальних служб, його адреса - [ADDRESS] , контактний номер директора центру [PERSON] , а також персональні дані близьких осіб - [PERSON] , О.С. та їх номера мобільних телефонів. Також вказане повідомлення містить інформацію про те, що для підписання та укладання договору використано код з смс-повідомлення «Е285», відправлений на номер мобільного телефону позичальника [NUMBER] . На підставі кредитного договору, ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит 19 листопада 2024 року у розмірі 15000 грн., що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 15 липня 2025 року, на картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 570598804 за договором №19.11.2024-100000379. Суд звертає увагу на те, що в договорі позики у п.4.1 зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідача № 5168-74хх-хххх-6540. При цьому, відповідно до п.10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року №113, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі номер 4 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). Отже, з боку позивача порушень не відбулося, та з урахуванням вимог закону здійснено захист інформації щодо клієнта від третіх осіб. Доказів того, що на картку відповідача 19 листопада 2024 року не було перераховано суму у розмірі 15000 грн. відповідачем не надано. Представником відповідача не надано доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить. Під час здійснення реєстрації відповідач створював особистий кабінет та надавав всі свої особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації, також зазначив прізвища, ім`я та по батькові третіх осіб, номера їх мобільних телефонів, з якими доручив взаємодіяти колекторській компанії у випадку припинення договору позики), чим фактично надав згоду на обробку персональних даних. Для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обирав бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно вносив номер банківської картки та підтверджував, що ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику. Відповідачем не спростовано відомості, зазначені в договорі позики та не надано доказів, що такі відомості не відповідають дійсності, а тому відсутні підстави вважати, що вказані дані були заповнені сторонньою особою, а не особисто відповідачем. Крім цього, відповідачем здійснено часткове виконання умов договору та сплачено: 02 грудня 2024 року - 3230 грн. 98 к., 17 грудня 2024 року - 3380 грн. 98 к., 02 січня 2025 року - 3681 грн. 10 к., 14 січня 2025 року - 3414 грн. 96 к. За таких обставин, підстав вважати кредитний договір неукладеним, у суду відсутні. За розрахунком позивача заборгованість відповідача по кредитному договору від 19 листопада 2024 року складає 29880 грн. 95 к., з яких: 12564 грн. 16 к. - тіло кредиту, 10566 грн. 79 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 6750 грн. - неустойка. Договір сторонами був укладений у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору він підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий позивачем на його мобільний номер телефону після ідентифікації в системі. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема кредитними коштами банку, передбачені статтями 1048 та 1056-1ЦК України. Зокрема, частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 19 листопада 2024 року, між сторонами у належній формі було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом. Кредитним договором визначена фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п.6 Кредитного договору). Пунктом 7 Кредитного договору передбачено, що проценти розраховуються шляхом множення кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 15000 грн., строком на 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 07 квітня 2025 року. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав. З довідки-розрахунку заборгованості, наданого товариством, вбачається, що проценти за користування кредитними коштами нараховані саме у визначеному сторонами розмірі за період з 19 листопада 2024 року по 07 квітня 2025 року. Аналізуючи викладенні обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено факт отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 15000 грн. та правові підстави для нарахування процентів у розмірі 10566 грн. 79 к., розмір розрахунку яких відповідає умовам кредитного договору. Щодо вимоги про стягнення неустойки. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Пеня, як різновид неустойки, характеризується такими ознаками: а) застосування виключно у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер нарахування пені за кожен день прострочення. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). Відповідно до п. 15 Заявки кредитного договору від 19 листопада 2024 року (кредитної лінії) сторони погодили, що неустойка складає 150 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути із відповідача за кредитним договором, зокрема і неустойку, в розмірі 6750 грн. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вимоги про стягнення неустойки у розмірі 6750 грн. задоволенню не підлягають. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 23130 грн. 95 к., з яких: 12564 грн. 16 к. - тіло кредиту, 10566 грн. 79 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Твердження представника відповідача про необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження суд не приймає до уваги, оскільки таке не відповідає вимогам п.5 ч.4 ст. 274 ЦПК України з огляду на ціну позову - 29880 грн. 95 к. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 141 ЦПК України, з урахуванням розміру задоволення позову на 77.41 %.

Outcome: partial