Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2025 первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 8588,48 грн. В іншій частині первісного позову - відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частину відчуженого транспортного засобу Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] у розмірі 205225,00 грн. та автомобіль Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] у розмірі 145910,00 грн. В іншій частині зустрічного позову - відмовлено. 11.08.2025 представник [PERSON] - адвокат Тітова О.О. подала заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 14500, грн., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 29050 грн. та гонорар успіху адвоката 60000,00 грн. Представник [PERSON] - адвокат Савченко О.О. подала заперечення, відповідно до яких просила відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 29050,00 грн. та гонорар успіху - 60000,00 грн. Вказала, що правовий висновок ВС не може бути застосований в даному разі, оскільки вказаний розмір оплати не можна вважати фіксованим, так як розмір винагороди за надання правничої допомоги визначений у договорі змінюється в залежності від кількості судових засідань та витраченого адвокатом часу, а тому потребує підтвердження фактичних витрат. Крім того, представником відповідача не надано жодних розрахунків витрат на професійну правничу допомогу, а стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення. 18.08.2025 представник [PERSON] - адвокат Савченко О.О. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якого просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38000 грн. та поновити строк для подачі заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки перебувала у щорічній відпустці та була позбавлена можливості складати та подавати до суду процесуальні документи. Представник [PERSON] - адвокат Тітова О.О. подала заперечення та просила у задоволенні заяви представника [PERSON] - відмовити. Пояснила, що позивач за первісним позовом пропустив строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення. Крім того, до заяви не долучено докази фактичної оплати частини гонорару. Разом з тим, при прийнятті рішення слід враховувати процесуальну поведінку сторін, оскільки представник відповідача за первісним позовом не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та вказала, що квартира дійсно придбана у шлюбі та належить сторонам на праві сумісної власності, при цьому не заперечувала укласти відповідну угоду у нотаріуса, проте позивач вирішив звернутися із позовом до суду. Звертає увагу на те, що заява про відшкодування витрат на правничу допомогу подана після того, як відповідач за первісним позовом подала свою заяву про відшкодування понесених витрат. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду заяв про ухвалення додаткового рішення повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2025 первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 8588,48 грн. В іншій частині первісного позову - відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частину відчуженого транспортного засобу Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] у розмірі 205225,00 грн. та автомобіль Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] у розмірі 145910,00 грн. В іншій частині зустрічного позову - відмовлено. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Так, доводи адвоката Савченко О.О. щодо поважності причин пропуску звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу суд до уваги приймає, враховуючи наведене у заяві обґрунтування. Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1,2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно позовної заяви [PERSON] , адвокатом Савченко О.О. вказано про те, що попередня орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 20000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником [PERSON] - адвокатом Савченко О.О. надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер, договір про надання правничої допомоги № 29/24/цп від 28.05.2024, додаткову угоду № 1 від 20.12.2024 до договору про надання правничої допомоги № 29/24/цп від 28.05.2024, акт № 1 про надання правничої допомоги від 30.06.2025, копію квитанції про сплату 20000,00 грн. від 17.06.2024. Відповідно до Умов договору про надання правничої допомоги № 29/24/цп від 28.05.2024, вказаний договір укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Адвокат Арт» в особі Керуючого партнера Плотнікової А.В. Згідно п. 1.1 договору про надання правничої правової допомоги № 29/24/цп від 28.05.2024 клієнт [PERSON] доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу у вирішенні спору щодо поділу спільного майна подружжя, набутого клієнтом у шлюбі з [PERSON] , а клієнт зобов`язується оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами. Відповідно до п. 4.1. договору про надання правничої правової допомоги № 29/24/цп від 28.05.2024 за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокатському об`єднанню фіксований гонорар (винагороду) у розмірі 40 000,00 грн. та фактичні витрати, необхідні для виконання договору на підставі акту про надання правничої допомоги та рахунку. Згідно акту № 1 про надання правничої допомоги від 30.06.2025 загальна вартість послуг становить 40000, 00 грн. за підготовку, подання до Деснянського районного суду міста Києва позовної заяви про поділ спільного майна подружжя з наступним представництвом інтересів у справі № 754/10106/24. Частина вартості послуг у розмірі 20000, 00 грн. була сплачена клієнтом до підписання акту. Оплата частини вартості послуг [PERSON] за договором про надання правничої правової допомоги № 29/24/цп від 28.05.2024 підтверджується копією квитанції на суму 20000,00 грн. (Т. 2 а.с. 67). Верховним Судом сформовано усталену практику з питань стягнення витрат на правничу допомогу: при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Враховуючи об?єм наданих послуг, правові позиції представника Гальчанського Ф.В., які носили суперечливий характер та пропорційність задоволених вимог, суд приходить до висновку, що зазначений розмір витрат у розмірі 40000, 00 грн. не є співмірним із складністю справи та наданою адвокатом правничою допомогою. Відтак, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню на користь [PERSON] становить 20000, 00 грн. Щодо заяви представника [PERSON] - адвоката Тітової О.О. про ухвалення додаткового рішення в частині витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язані із проведенням експертиз. Представник [PERSON] - адвокат Тітова О.О. у зустрічній позовні заяві вказала про судові витрати, які складаються з: 3997,00 грн. - понесені судові витрати, витрати на проведення будівельно - оціночної та товарознавчої експертизи - 14500,00 грн. та очікувані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн. На підтвердження заяви про ухвалення додаткового рішення в частині судових витрат представник [PERSON] - адвокат Тітова О.О. надала: ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги від 22.07.2024, додаткову угоду № 1 від 22.07.2024, платіжну інструкції від 22.07.2025 на суму 4200,00 грн., квитанцію від 22.05.2025 на суму 4150,00 грн., квитанцію від 23.04.2025 на суму 4100,00 грн., квитанцію від 12.11.2024 на суму 4200,00 грн., квитанцію від 19.02.2025 на суму 4200,00 грн., квитанцію від 23.12.2024 на суму 4200, 00 грн., квитанцію від 25.08.2024 на суму 4000,00 грн. (переказ власних коштів), квитанцію від 21.08.2024 на суму 7250,00 грн. (сплата за 113/08 за 20.08.2024) - Т. 2 а.с.37 та квитанцію від 21.08.2024 на суму 7250 - сплата за 112/08 за 20.08.2024 (Т. 2 а.с.37 зворотній бік). Суд, при ухваленні рішення здійснив розподіл судових витрат в частині судового збору, відтак витрати, пов`язані із експертним дослідженням та витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду зустрічної позовної заяви не розподілялися. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (частина третя статті 133 ЦПК України). Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України. Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: (1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; (2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; (3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; (4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права. Враховуючи те, що суд, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення грошової компенсації за 1/2 частину відчуженого транспортного засобу Suzuki, модель Sx4, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] у розмірі 205225,00 грн. та автомобіль Hundai І20, 2013 року випуску, номер кузову [NUMBER] у розмірі 145910,00 грн., виходив з висновків щодо ринкової вартості спірних автомобілів, яка визначена на підставі висновків експерта № 1145/08/2024 та № 1146/08/2024, вказані витрати підтверджені копіями квитанцій Т. 2 а.с.37, відтак витрати [PERSON] за проведення експертиз у розмірі 14500,00 грн. підлягають стягненню на її користь. Щодо понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 29050,00 грн. та 60000, 00 грн. гонорару успіху. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 29050 грн. адвокат Тітова О.О. надала копії квитанцій, що наявні в матеріалах справи - Т. 2 а.с. 33-36. Відповідно до п. 6.2. договору про надання правничої допомоги від 22.07.2024, укладений між [PERSON] та адвокатом Тітовою О.О., сторони домовились про те, що гонорар за надання правничої допомоги та порядок її сплати визначений у додатковій угоді до договору. Згідно п. 3 додаткової угоди № 1 від 22.07.2024, сторони дійшли до згоди встановити фіксований розмір гонорару адвоката - 100 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день платежу за участю адвоката в судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове стягнення на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25050,00 грн. Проте, квитанцію на суму 4000,00 грн. (Т. 2 а.с.36), суд до уваги не приймає, оскільки вказано призначення платежу - як переказ особистих коштів, що не може братися судом до уваги на підтвердження зарахування оплати послуг адвоката, як про це вказано в інших квитанціях, що надані суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17). Таким чином, суд, приймаючи до увагу позицію сторони відповідача за первісним позовом, яка фактично визнавала спірну квартиру спільним майном подружжя та варіант її поділу, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, приходить до висновку, що «гонорар успіху» не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи в суді, відтак відсутні підстави для покладення на позивача [PERSON] відшкодування «гонорару успіху», який сплачує [PERSON] на користь адвоката Тітової О.О. в межах їх домовленості за умовами договору. Отже, вартість витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 20000, 00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 25050,00 грн. та 14500,00 грн. витрати за проведення експертних досліджень. Враховуючи зміст положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 5050,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу та 14500,00 грн. витрати за проведення експертного дослідження. На підставі викладеного,

Outcome: partial