Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

19 червня 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом до Первомайської міської ради Миколаївської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 124 від 14.03.2025 «Про внесення змін до облікової справи та зняття з квартирного обліку», визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 125 від 14.03.2025 «Про відмову у наданні дозволу на приватизацію кімнат у гуртожитку [ADDRESS] » та зобов`язати виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області повторно розглянути заяву [PERSON] про приватизацію жилих приміщень, кімнат [ADDRESS] та [ADDRESS] . В обґрунтування вказаного позову зазначено, що 13 липня 2016 року виконкомом Первомайської міської ради на підставі рішення № 328 від 08.07.2016 року було видано [PERSON] . Ордер на жилу площу в гуртожитку із правом зайняття із сім`єю з 4 осіб жилої площі в гуртожитку в розмірі 35,38 кв.м. по [ADDRESS] . Маючи намір скористатися наданим державою правом на безкоштовну приватизацію, позивачка звернулася до Первомайської міської ради Миколаївської області із відповідною заявою. Однак 18.03.2025 позивачкою було отримано повідомлення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 79/3.13.2-30, в якому зазначається, що згідно наданих документів внесені зміни у облікову справу, зокрема «2. Зняти з квартирного обліку зі складом сім`ї 5 осіб, вашу сім`ю, у зв`язку із забезпеченням житлом. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.03.2025, за Вашим чоловіком на праві приватної власності зареєстрований будинок, житловою площею 21,9 квадратних метрів, а також квартира, житловою площею 27,8 квадратних метрів. Загальна житлова площа становить 49,7 квадратних метрів. Житлова площа на 1 особу становить 9,94 квадратних метрів». Як додаток до даного листа, було надано рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 124 від 14.03.2025 «Про внесення змін до облікової справи та зняття з квартирного обліку», яким зокрема було припинено користування жилими кімнатами [ADDRESS] та [ADDRESS] , у зв`язку із забезпеченням власним житлом, відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Того ж дня позивачкою було отримано повідомлення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 80/3.13.2-30, в якому зазначається що рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради від 14.03.2025 № 125 «Про відмову у наданні дозволу на приватизацію кімнат у гуртожитку [ADDRESS] » [PERSON] було відмовлено у задоволенні поданої раніше заяви. Як додаток до даного листа, позивачці було надано рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 125 від 14.03.2025, де зазначається, що з наданні дозволу на приватизацію жилих кімнат [ADDRESS] та [ADDRESS] відмовлено у зв`язку з наявністю іншого власного житла, що забезпечує норму жилої площі, внаслідок чого відпали підставі для надання іншого жилого приміщення, та не дає права здійснити приватизацію з відповідності до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканці гуртожитків». Не погоджуючись з даними рішеннями, позивачка направила до Первомайської міської ради заяви (звернення) із проханням зупинити дію рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 124 від 14.03.2025 та винести на розгляд ради або її виконавчого комітету питання щодо скасування вищевказаних рішень. Підставою для скасування рішень позивачка вважає те, що її чоловіком [PERSON] було відчужено належний йому на прав приватної власності житловий будинок з господарським будівлями, спорудами та земельну ділянку розміром 0,0740 га з кадастровим номером 4810400000:03:035:0015, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що знаходяться по [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу (житлового будинку та земельної ділянки) від 13.11.2012, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 6592. На підтвердження даного факту, до зазначених вище заяв було додано копія Договору купівлі-продажу (житлового будинку та земельної ділянки) від 13.11.2012 року, зареєстр. за № 6592. Таким чином, зазначена у рішенні підстава для надання іншого житлового приміщення та зняття з квартирного обліку у зв`язку з поліпшенням житлових умов, відповідно до підпункту 1 пункту 26 Правил та пункту 1 статті 40 Житлового кодексу України є безпідставною та помилково застосованою під час прийняття даного рішення. Однак, 10.04.2025 виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області було направлено повідомлення № А-130-25, A-131-25, в якому зокрема зазначається, що оскільки право власності на відчужений на підставі договору купівлі- продажу від 13.11.2012 року житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями, та спорудами та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за новим власником, то [PERSON] втрачає право на використання наданого законом права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду. З метою врегулювання даного питання, позивачкою було знову направлено до Первомайської міської ради заяви з проханням винести на розгляд Первомайської міської ради Миколаївської області або її виконавчого комітету питання щодо скасування рішень Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 124 та № 125 від 14.03.2025, посилаючись на той факт, що як вбачається з отриманої Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 423827374 від 23.04.2025, [PERSON] належить на праві власності лише набута на підставі договору дарування житлова квартира [ADDRESS] . Також до зазначених заяв було додано вказану вище інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 423827374 від 23.04.2025. Та 10.04.2025 виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області було надано позивачці повідомлення № А-130-25 та № А-131-25, де зазначається, що «згідно договору купівлі-продажу (житлового будинку та земельної ділянки) від 13.11.2012 року, який Ви надали, дійсно Ваш чоловік [PERSON] відчужив належний йому на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями, спорудами та земельну ділянку розміром 0,0740 га з кадастровим номером земельної ділянки 4810400000:03:035:0015 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, але в останньому абзаці зазначеного вище договору прописано: Цей договір підлягає державній реєстрації. Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності, на житловий будинок підлягає реєстрації в КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації», на земельну ділянку в управлінні Держкомзему м. Первомайська Миколаївської області. Враховуючи вказане вище, останній абзац договору купівлі-продажу не був виконаний, що підтверджує право власності Вашого чоловіка на житловий будинок [ADDRESS] , згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.03.2025. Державна реєстрація права власності є підставою визнання державою цього права. За відсутності такої реєстрації - державою право власності не визнано». Також з наданої виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївсько області відповіді № А-212-25, № А-213-25 від 13.05.2025 вбачається, що «на підставі повної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2025, перехід права власності на будинок [ADDRESS] завершився державною реєстрацією 01.04.2025 року. На підставі викладеного державою та органами місцевого самоврядування визнання права власності від [PERSON] до [PERSON] відбулося 01.04.2025.» Позивач не погоджується з даним твердженням з наступних підстав. Так, до спірних правовідносин, які виникли щодо придбаного до 01 січня 2013 року нерухомого майна, підлягають застосуванню саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається лише на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державно реєстрації. Чинна станом на 13 листопада 2012 року редакція частини четвертої статті 334 ЦК України передбачала виникнення права власності у набувача майна за договором, який підлягав державній реєстрації, саме з моменту такої реєстрації договору. Прив`язка моменту виникнення прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, саме до моменту такої реєстрації прав була здійснена в редакції частини четвертої статті 334 ЦК України, яка набрала чинності з 01 січня 2013 року (підпункт 4 пункту 3 розділу I, пункт 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VI). Так, як зазначалося в чинній на момент виникнення даних правовідносин редакції статті 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як зазначається у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року по справі № 334/3161/17 (Провадження № 14-188цс20), висловивши свою волю на відчуження об`єкта нерухомого майна, власник у межах свого суб`єктивного права власності реалізовує свої правомочності. Державна реєстрація правочину завершує перехід права власності (право власності на об`єкт припиняється у продавця і відповідно виникає в покупця). Тобто покупець набуває не лише правомочності власника, а й сам титул. Ураховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину відповідно до норм статей 334, 657 ЦК України, набула титул власника майна. У свою чергу необхідність реєстрації права на нерухоме майно (на момент виникнення спірних правовідносин - до 01 січня 2013 року) не впливала на виникнення в покупця нерухомості прав власника на це майно. Таким чином, до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину. Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частинами третьою, четвертою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або індивідуального придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 345 ЦК України, передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Статтями 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі наймачу та членам його сім`ї квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у межах визначено норми. При цьому, до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. У ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають прав відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Частина 2 статті 2 вказаного Закону визначає перелік таких випадків, який є вичерпним. Так, відповідно до статті 47 Житлового кодексу норма жилої площі в Україні встановлена в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею по місту Первомайськ становить 9 квадратних метрів, згідно постанови № 4 від 03.01.1992 року виконавчого комітету Миколаївської обласної ради народних депутатів. Сім`я позивачки складається із 5 осіб: [PERSON] [INFO] [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] [PERSON] [INFO] , [PERSON] 21.08.2012 Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.04.2025 за [PERSON] на праві приватної власності зареєстрована квартира житловою площею 27,8 квадратних метрів. Таким чином забезпеченість житловою площею сім`ї становить 5,56 квадратних метрів на особу, що не відповідає нормам середньої забезпеченості громадян жилою площею по місту Первомайську. У зв`язку з цим, позивач вважає що відсутні будь-які підстави для відмови у надані їй дозволу на приватизацію жилих приміщень, кімнати № [NUMBER] та кімнати [ADDRESS] та припинення права користування зазначеними вище кімнатами. З огляду вищевикладене позивач звернулася до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки на момент звернення до відповідача із заявою про приватизацію, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за чоловіком позивача було зареєстровано право власності да вищевказаний житловий будинок, а отже повторний розгляд заяви про приватизацію, про який просить у позові [PERSON] , буде мати аналогічний результат. Вважає, що позивач не позбавлена права звернутися із новою заявою до Виконавчого комітету міської ради яка буде розглянута виходячи з існуючих на даний час обставин. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2016 року виконкомом Первомайської міської ради на підставі рішення № 328 від 08.07.2016 року позивачу було видано Ордер на жилу площу в гуртожитку із правом зайняття із сім`єю з 4 осіб жилої площі в гуртожитку в розмірі 35,38 кв.м. по [ADDRESS] . Позивачка звернулася до Первомайської міської ради Миколаївської області із відповідною заявою про безкоштовну приватизацію займаного житла, кімнат [ADDRESS] та [ADDRESS] , проте рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 124 від 14.03.2025 «Про внесення змін до облікової справи та зняття з квартирного обліку» було припинено користування жилими кімнатами [ADDRESS] та [ADDRESS] , у зв`язку із забезпеченням власним житлом, відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 125 від 14.03.2025, в наданні дозволу на приватизацію жилих кімнат [ADDRESS] та [ADDRESS] відмовлено у зв`язку з наявністю іншого власного житла, що забезпечує норму жилої площі, внаслідок чого відпали підставі для надання іншого жилого приміщення, та не дає права здійснити приватизацію з відповідності до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканці гуртожитків». Причина, по якій позивачці було відмовлено у приватизації займаного житла та припинено право користування ним полягає в тому, що при перевірці норми жилої площі, наявної у власності родини, органом місцевого самоврядування було виявлено, що Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.03.2025, за чоловіком позивачки [PERSON] на праві приватної власності зареєстрований будинок, житловою площею 21,9 квадратних метрів, а також квартира, житловою площею 27,8 квадратних метрів. Загальна житлова площа становить 49,7 квадратних метрів. Житлова площа на 1 особу становить 9,94 квадратних метрів. В той же час з матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, який в державному реєстрі нерухомого майна відображався як власність [PERSON] , розташований за адресою: [ADDRESS] , був відчужений на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 13.11.2012 року [PERSON] [PERSON] . Станом на дату договору купівлі продажу питання виникнення у набувача права власності на нерухоме майно у разі його відчуження за договором було врегульовано досить суперечливо: - в ЦК України містилися норми як про державну реєстрацію прав, так і правочинів (частина друга статті 182, статті 210, 657), - за Законом України N 1952-IV, який на вказану дату був чинний у редакції Закону України від 11 лютого 2010 року N 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів України", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно ще не здійснювалася й почала проводитись лише з 01 січня 2013 року (1878-VI пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1878-VI). Істотно, що частиною третьою статті 3 Закону N 1952-IV (у редакції Закону N 1878-VI) передбачалося, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Причому таке конститутивне значення державної реєстрації для виникнення речових прав на нерухоме майно не може вважатись елементом порядку здійснення державної реєстрації прав, через ще юридична сила цієї норми закону не може бути паралізована посиланням на пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України N 1878-VI від 11 лютого 2010 року. Водночас стаття 182 ЦК України у відповідній редакції не містила вказівки на такий конститутивний ефект державної реєстрації речових прав на нерухоме майно й допускала визначення законом лише порядку державної реєстрації, тобто виключно процедурних норм, до яких приписи частини третьої статті 3 Закону N 1952-IV (у редакції Закону N 1878-VI) не належали. Крім того, чинна станом на 21 лютого 2011 року редакція частини четвертої статті 334 ЦК України передбачала виникнення права власності у набувача майна за договором, який підлягав державній реєстрації, саме з моменту такої реєстрації договору. Прив`язка моменту виникнення прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, саме до моменту такої реєстрації прав була здійснена в редакції частини четвертої статті 334 ЦК України, яка набрала чинності з 01 січня 2013 року (підпункт 4 пункту 3 розділу І, пункт 1 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1878-VI). Таким чином, на дату укладення договору купівлі-продажу будинку існувала очевидна суперечність між одночасно чинними нормами частини третьої статті 3 Закону N 1952-IV (у редакції Закону N 1878-VI) та частини четвертої статті 334 ЦК України щодо того ж самого питання: коли виникає право власності в набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу. З огляду на висновки, зроблені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року по справі № 334/3161/17 суд погоджується, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Тобто в даному випадку [PERSON] не був власником житлового будинку по [ADDRESS] , з 13.11.2012 року а тому відповідачем неправомірно відмовлено позивачці у наданні дозволу на приватизацію жилих приміщень, та знято з квартирного обліку. За наведеного, слід задовольнити позов, визнавши протиправним та скасувавши рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 124 від 14.03.2025 «Про внесення змін до облікової справи та зняття з квартирного обліку», визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 125 від 14.03.2025 «Про відмову у наданні дозволу на приватизацію кімнат у гуртожитку [ADDRESS] » та зобов`язати виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області повторно розглянути заяву [PERSON] про приватизацію жилих приміщень, кімнат [ADDRESS] та [ADDRESS] . На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial