Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилався на те, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року розірвано. Під час шлюбних відносин у сторін народилася донька\~ [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою та проживає разом із позивачем. Відповідачка натомість усунулась від участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини. Зазначив, що після розірвання шлюбу позивач самостійно виховує та утримує доньку. З того часу дитина проживає разом із позивачем, перебуває на його утриманні та вихованні, він як батько дитини, здійснює належний догляд за нею, забезпечує всі її життєві потреби та розвиток, оскільки мати дитини не приймає участі у вихованні та фінансовому забезпеченні доньки, не надає коштів на її утримання та не цікавиться розвитком дитини. Позивач зазначає, що з метою захисту прав та інтересів дитини, виникла потреба у юридичній фіксації зазначеного факту. На підставі викладеного враховуючи нову редакцію позовних вимого, просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. щомісячно. Та встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . За заявою позивача позовні вимоги про стягнення аліментів залишено без розгляду. Позивач до початку судового засідання подав заяву, в якій вказав, що просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. До початку розгляду справи відповідачка подала заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, на задоволенні позову не заперечувала. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року розірвано. Під час шлюбу у сторін народилася донька\~ [PERSON] , [INFO] , якає неповнолітньою та проживає разом із позивачем. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. договору від 05.09.2025 року, батьки дитини досягли згоди, що [PERSON] буде проживати з батьком на його самостійному утриманні та виховуванні. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Письмовими поясненням [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що дитина проживає з батьком який самостійно її виховує та забезпечує усім необхідним. Таким чином факт проживання дитини з батьком, утримання та самостійного вихованням батьком дитини повністю підтверджується наданими доказами. Крім того зазначене не заперечувалось та визнано матір`ю дитини, що у свою чергу також підтверджує факт проживання дитини з батьком, здійснення ним самостійного виховання неповнолітньої дитини та її перебування на повному утриманні батька. Враховуючи викладене суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи перш за все із інтересів дитини вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved