Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебував у шлюбі із відповідачкою [PERSON] . Від шлюбу мають спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 22 листопада 2019 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 11 грудня 2023 року було затверджено мирову угоду, згідно якої він взяв на себе зобов`язання по утриманню, навчанню, лікуванню, вихованню та інші витрати на сина [PERSON] , який проживає з ним. Відповідачка\~ взяла на себе зобов`язання по утриманню, навчанню, лікуванню, вихованню та інші витрати на доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Також зазначає, що син постійно проживає із ним, знаходиться на його утриманні, він турбується про сина, створює необхідні умови для розвитку його здібностей, забезпечує його право на освіту, займається вихованням, а тому вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 14 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 30). Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 11 лютого 2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду (а.с. 45). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник позивача також позов підтримала і просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки, хоч належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Представник третьої особи - орган опіки й піклування виконавчого комітету Богуславської міської ради Калінська О.А. проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Вислухавши позивача, його представника, представника третьої особи, свідків, думку дитини, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області у справі № 358/1549/19 від 22 листопада 2019 року (а.с. 9). Від шлюбу у сторін є спільні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , що вбачається із рішення Богуславського районного суду Київської області від 22 листопада 2019 року про розірвання шлюбу,\~ та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Хохітвянської сільської ради Богуславського району Київської області та виданим 20 серпня 2014 року (а.с.12). Згідно ухвали Богуславського районного суду Київської області від 11 грудня 2023 року у справі №358/1597/23 між [PERSON] та [PERSON] затверджено мирову угоду, відповідно до якої припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] бере на себе зобов`язання по утриманню, навчанню, лікуванню, вихованню та інші витрати на сина [PERSON] , [INFO] , який з ним проживає; [PERSON] бере на себе зобов`язання по утриманню, навчанню, лікуванню, вихованню та інші витрати на доньку [PERSON] , [INFO] , яка з нею проживає (а.с.13-15). [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , що підтверджується: актами обстеження житлово-побутових умов проживання від 5 червня 2024 року, 4 вересня 2024 року, 18 вересня 2024 року (а.с.20-23). Згідно довідки в.о. директора опорного закладу освіти Богуславський академічний ліцей №1 В.О. Коренюка [PERSON] навчається у 5-А класі (а.с.16). Із довідки в.о. директора опорного закладу освіти Богуславський академічний ліцей №1 В.О. Коренюка від 19 вересня 2024 року № 384 вбачається, що учень 5-А класу [PERSON] регулярно відвідує ліцей,\~ дитина охайна та доглянута. Домашні завдання виконує систематично, має середній рівень знань, батько [PERSON] спілкується із педагогом, цікавиться шкільним життям сина. Мати [PERSON] контакту із закладом освіти, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителем не спілкується, дитина до ліцею та додому їздить сама (а.с.17). Відповідно до довідки директора Комунального некомерційного підприємства Богуславської міської ради «Богуславський центр первинної медико-санітарної допомоги» В. Пивовар від 18 вересня 2024 року № 357-04 вбачається, що на прийом до лікаря педіатра дитину [PERSON] супроводжує його батько [PERSON] (а.с.18). Крім того, згідно довідки, виданої директором ПП «РІАЛБУД» О.А. Горбача [PERSON] працює в ПП «РІАЛБУД» за основним місцем роботи на посаді покрівельник будівельний з 15 листопада 2018 року і по даний час (а.с.19). Допитана у судовому засіданні свідок\~ [PERSON] суду пояснила, що вони із позивачем сусіди. Дитина проживає із позивачем, завжди охайно одягнута, із батьком хлопчик має хороші стосунки, постійно допомагає по господарству. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він сусід позивача, підтвердив, що хлопчик проживає із батьком. Сім`я у них хороша, стосунки із сином теж. Неодноразово бачив, як позивач\~ із сином ходять на рибалку. Хлопчик привітний, завжди охайний, весь час допомагає батьку по господарству. Допитаний у судовому засіданні у присутності педагога малолітній [PERSON] пояснив, що він проживає із татом в с. Хохітва, має свою кімнату у будинку, де спить та робить уроки. Ходить до школи. З татом має хороші стосунки, він йому все купує, що потрібно, і телефон, і ноутбук, одяг, зошити, продукти. Також вони часто\~ удвох ходять на рибалку та купатися. З мамою спілкується, у них теж хороші стосунки, але жити він хоче із татом. Додав, що коли він хворіє, то цим всім займається тато, водить його до лікаря, мама не бере участі у його лікуванні. Вирішуючи даний спір, суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України). Судом встановлено, що предметом спору є встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Така ж норма закірплена у ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», а саме батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. ст. 150, 151 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що Сімейним кодексом України передбачено рівні права та обов`язки батьків (матері і батька) щодо дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. При цьому один із батьків, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з ними. Сплата аліментів є одним із способів виконання батьками обов`язку з утримання дітей. Так, з огляду на зміст п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, факт відсутності участі батька або матері у вихованні дітей може бути підтверджений рішенням суду під час вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Суд констатує, що проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, укладення мирової угоди не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, відповідно до яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Сімейний кодекс України не встановлює підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно з ч. 3, 4 ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). За таких обставин суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що надані позивачем докази жодним чином не підтверджують факт повного ухилення матері від участі у вихованні дитини. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка [PERSON] не бажає спілкуватися із сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Навпаки, у судовому засіданні сама дитина підтвердила, що із мамою має хороші стосунки та спілкується із нею, хоча і живе з батьком. Суд також зауважує, що між сторонами було укладено мирову угоду та визначено у добровільному порядку способи участі у житті дітей та їх забезпеченні, проте укладення такої мирової угоди не свідчить про повне усунення матері [PERSON] від участі у житті дитини, від обов`язку у її вихованні та про відмову відповідачки від своїх батьківських прав та обов`язків щодо сина [PERSON] . Виходячи з наведеного, суд вважає, що відсутні необхідні та достатні умови для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed