Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Неживок Ігор Вікторович, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 25 568 гривень, що утворилася за період з вересня 2024 року по квітень 2025 року на підставі рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2024 року у справі №276/2026/24. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вказана заборгованість виникла не з його вини, а у зв`язку з тяжкою хворобою - злоякісним новоутворенням головного мозку (гліосаркомою), що підтверджується численними медичними документами. Вказує, що у липні 2023 року йому було проведено складну операцію з видалення пухлини, після чого він постійно проходить курси лікування, зокрема хіміотерапію, та потребує дороговартісного підтримуючого лікування. У зв`язку із захворюванням йому встановлено ІІ групу інвалідності, він втратив працездатність та єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності, розмір якої є значно меншим за вартість необхідних йому щомісяця медикаментів. Зазначає, що заборгованість утворилася через те, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання лише у березні 2025 року, тоді як стягнення аліментів було присуджено з вересня 2024 року. В цей період він був позбавлений можливості працювати через хворобу та спрямовував усі наявні кошти на лікування. Вважає, що його тяжка хвороба та скрутне матеріальне становище є обставинами, що мають істотне значення, та є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами на підставі частини другої статті 197 Сімейного кодексу України (далі - СК України). У судовому засіданні представник позивача, адвокат Неживок І.В., який брав участь у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поверненням до суду поштового конверта з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. 22 липня 2025 року до суду надійшла її письмова заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Будь-яких доводів чи доказів на обґрунтування своїх заперечень відповідач суду не надала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Тетіївський відділ Державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Тетіївський ВДВС), свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, письмових пояснень щодо позову до суду не надала. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 06 червня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд в порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 03 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо оцінивши їх у сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2024 року у справі №276/2026/24 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньок у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 вересня 2024 року і до досягнення старшою донькою повноліття, після чого - у розмірі 1/4 частини до досягнення повноліття молодшою донькою. На підставі зазначеного рішення 07 жовтня 2024 року було видано виконавчий лист №276/2026/24. 14 березня 2025 року відповідач [PERSON] звернулася до Тетіївського ВДВС із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа. 24 березня 2025 року заступником начальника Тетіївського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №77606973 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Тетіївського ВДВС станом на 14 травня 2025 року, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з вересня 2024 року по квітень 2025 року (включно) становить 25 568,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на наявність у нього тяжкої хвороби, яка є підставою для звільнення від сплати заборгованості відповідно до частини другої статті 197 СК України. На підтвердження цих обставин позивачем надано низку медичних документів, дослідивши які, суд встановив наступне. У липні 2023 року у позивача було діагностовано об`ємне утворення правої лобної долі головного мозку. 24 липня 2023 року йому було проведено оперативне лікування: «Декомпресивна краніотомія в правій лобній ділянці; видалення об`ємного утворення лобної частки головного мозку». Згідно з випискою з медичної карти №7652, за результатами патогістологічного дослідження встановлено діагноз «Ангіоматозна арахноендотеліома». Однак, подальші дослідження уточнили діагноз. Згідно з консультативним висновком спеціаліста КНП КОР «Київський обласний онкологічний диспансер» від 06 листопада 2024 року та виписки з медичної карти стаціонарного хворого №24/17693, позивачу встановлено остаточний діагноз: «Гліосаркома правої лобної ділянки (WHO grade 4, ICD-O код 9442/3), IDH-wildtype», що є злоякісним новоутворенням головного мозку. У зв`язку з тяжким захворюванням, довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №1098412 від 11 грудня 2024 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. З медичних документів також вбачається, що стан здоров`я позивача прогресивно погіршується. У виписці з медичної карти №24/17693 за період лікування з 05.12.2024 по 13.12.2024 зазначено, що позивач проходив паліативне лікування, його стан на момент виписки оцінено як важкий, а результат лікування - «виписаний без змін». Паліативна допомога, за своєю суттю, спрямована на полегшення симптомів та покращення якості життя пацієнтів із невиліковними прогресуючими захворюваннями. Висновком мультипараметричного МРТ головного мозку від 09 травня 2025 року, у порівнянні з попереднім дослідженням від 10 лютого 2025 року, встановлено негативну динаміку за рахунок прогресування пухлинного процесу, що свідчить про «Prolongatio morbi» (прогресування хвороби). Таким чином, суд доходить висновку, що надані позивачем докази беззаперечно підтверджують наявність у нього тяжкої, невиліковної та прогресуючої хвороби, яка за своїм характером та наслідками є саме «тяжкою хворобою» у розумінні частини другої статті 197 СК України. Далі суд оцінює, чи виникла заборгованість саме у зв`язку з цією хворобою та чи є ця обставина істотною. Судом встановлено, що спірний період заборгованості (вересень 2024 року - квітень 2025 року) повністю припадає на час, коли позивач уже мав встановлений тяжкий діагноз, проходив інтенсивне лікування, втратив працездатність та отримав статус особи з інвалідністю. Після встановлення діагнозу та проведення операції він був позбавлений можливості працювати та отримувати дохід, достатній для утримання себе та сплати аліментів. Згідно з довідкою про доходи №1805 1287 8088 0820 від 27.05.2025, єдиним джерелом доходу позивача є пенсія по інвалідності, яка, наприклад, у квітні 2025 року становила 3 038,00 грн. Водночас, позивач несе значні та постійні витрати на підтримуюче лікування. Як вбачається з наданих видаткових накладних та чеків, вартість лише одного життєво необхідного препарату «Ельтромбопаг-Віста» становить від 7 000,00 грн до 7 700,00 грн на місяць, що суттєво перевищує розмір його пенсії. Крім того, позивач ніс витрати на проведення променевої терапії, консультації лікарів та діагностичні обстеження, що підтверджується відповідними актами та фіскальними чеками на значні суми. Таким чином, щомісячні витрати позивача лише на один препарат перевищують його дохід більш ніж удвічі. Аналіз фінансового стану позивача свідчить не просто про скрутне матеріальне становище, а про стан абсолютної фінансової неспроможності покрити навіть базові потреби, пов`язані з лікуванням, не кажучи вже про можливість погашення боргу. Ця обставина, у поєднанні з тяжкою хворобою, беззаперечно є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України. Суд також враховує, що заборгованість виникла внаслідок того, що виконавчий лист не пред`являвся до виконання протягом майже шести місяців з моменту ухвалення рішення суду. Хоча це, після зміни законодавства, само по собі не є безумовною підставою для звільнення від боргу, у сукупності з іншими обставинами справи - тяжкою хворобою та фінансовою неспроможністю платника аліментів - цей факт підтверджує, що борг накопичився без відома позивача в період, коли він об`єктивно не міг його сплачувати. Після відкриття виконавчого провадження аліменти утримуються з його пенсії. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є безумовним. Водночас, частина друга статті 197 СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У даній справі суд встановив наявність обох підстав, передбачених частиною другою статті 197 СК України: 1.Тяжка хвороба позивача, яка є об`єктивною, доведеною та такою, що безпосередньо вплинула на його здатність отримувати дохід та сплачувати аліменти. 2.Інша обставина, що має істотне значення, а саме - повна фінансова неспроможність, викликана хворобою, коли витрати на життєво необхідне лікування в рази перевищують єдине джерело доходу. Оцінюючи доводи відповідача, яка заперечила проти позову, суд зазначає, що відповідно до вимог статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач, заперечивши проти позову, не надала жодного доказу на спростування доводів позивача про його тяжку хворобу та скрутне матеріальне становище. Її заперечення є необґрунтованим та не підтвердженим доказами. Вирішуючи питання про звільнення від сплати заборгованості, суд також враховує найкращі інтереси дітей. Звільнення позивача від сплати боргу, який виник за виняткових обставин у минулому і є об`єктивно непогашуваним, не впливає на поточне утримання дітей, оскільки аліменти стягуються з його пенсії. Водночас, збереження цього боргу створить надмірний та невиправданий тягар для тяжкохворої людини, що не відповідає принципам гуманності та справедливості. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та підлягають повному задоволенню. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», особи з інвалідністю I та II груп звільняються від сплати судового збору. Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК , а тому він був звільнений від сплати судового збору при поданні позову. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Позовна вимога про звільнення від сплати заборгованості за аліментами є вимогою немайнового характеру. Ставка судового збору за подання такої позовної заяви фізичною особою у 2025 році становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1211,20 грн (3028 грн х 0,4).

Outcome: approved