Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 94 160,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування вимог позову зазначено, що 14.10.2023 між сторонами було укладено договір про надання грошових коштів у позику №1893101023. Договір укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до зазначеного договору позикодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму у розмірі 10 000 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п. 1.3, 1.4 та/або 1.5 цього договору, його додатків. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов такого договору виникла заборгованість у розмірі 94 160,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн. та суми заборгованості за процентами в розмірі 84 160,00 грн., які нараховані по 14.10.2024 включно. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 28.11.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направляла. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14.10.2023 між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання грошових коштів у позику №1893101023, який підписаний відповідачем електронним цифровим підписом з використанням одноразового ідентифікатора (а.с. 18-21). Відповідно до пункту 1.1 договору, позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 10 000,00 грн., шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з пунктом 1.3, пунктом 1.4 та/або 1.5 цього договору, його додатків. Згідно з пунктами 1.1.1 1.1.5 договору тип позики кредит. Мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Процентна ставка фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») 0,99% на день (361,35 річних). Процентна ставка позаакційна (базова) 2,99 % на день (1091,35 % річних). Пунктом 1.2 договору визначено, що строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Згідно із пунктом 1.3 договору орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 14.10.2023. Дата повернення позики 13.11.2023. Повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів, перелік яких розміщено на веб-сайті https://finsfera.ua. Моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів. Відповідно до пункту 1.4 договору позики, на період строку, визначеного пунктом 1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,99% (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «повторний кредит»). Пунктом 1.4.1 договору позики визначено, що у межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до п. 1.3 договору, застосовується позаакційна (базова) процента ставка визначена у пункті 1.1.5 цього договору з першого дня дії договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті. Згідно із пунктом 1.5 договору позики, у випадку користування позикою понад строк, встановлений пунктом 1.2 договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в пункті 1.2 договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 0,99% на день (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний Кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. Відповідно до пункту 1.7 вказаного договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству позику, нараховані проценти згідно умов договору не пізніше строку вказаного в пункті 1.2 та/або пункті 1.3 договору. За змістом п. 5.15 цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Згідно з додатком №1 до договору №1893101023 від 14.10.2023 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику», підписаного відповідачем [PERSON] за допомогою електронного цифрового підпису з використанням одноразового ідентифікатора, загальна вартість позики складає 12 970,00 грн. (а.с. 22). Відповідно до Договору № 160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 16.05.2023 (а.с.8-11), укладеному між ТОВ ФК «Контрактовий дім» («ФК») та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (Клієнт), останній доручає ФК за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням реєстру виплат на користь отримувачів (пункт 1.1.) ТОВ «Іннова Фінанс» перерахувало позичальнику на картку № [NUMBER] кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 14.10.2023 (а.с. 23). Про належність електронного платіжного засобу № [NUMBER] [PERSON] зазначено у договорі позики №1893101023 від 14.10.2023 (розділ 6 реквізити сторін). Позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №1893101023 від 14.10.2023 року, відповідно до якої заборгованість [PERSON] складає: 10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 84 160,00 грн. - заборгованість за процентами, разом 94 160,00 грн. (проценти нараховувалися по 14.10.2024 року включно) (а.с. 5). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8, 12 ст. 11 даного Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про те, що [PERSON] не виконала в повному обсязі передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню одержаних в якості кредиту грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом, що у свою чергу відповідно до закону та умов договору порушило права ТОВ «Іннова Фінанс». Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з наступного. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що «припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19)…. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України». У свою чергу, ТОВ «Іннова Фінанс» не заявляло вимог про стягнення відсотків згідно зі статтею 625 ЦК України. Суд зважує на посилання позивача у тексті позовної заяви на пункти 121-123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 стосовно можливості нарахування процентів за користування кредитом до дня фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, проте дане твердження представника позивача жодним чином не спростовує висновків Великої Палати Верховного Суду як викладених у постанові від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, так власне і у постанові від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17 (пункти 111-112). Більше того, обставини справи № 910/17048/17 не є релевантними до обставин справи №295/16005/24, що перебуває у провадженні Богунського районного суду м. Житомира, оскільки у справі № 910/17048/17 31 березня 2017 року було не днем повернення позики позичальником, а "останнім днем дії кредитної лінії". При цьому термін "останній день дії кредитної лінії" позначає термін, з настанням якого припиняються зобов`язання Банку з надання позичальнику кредиту на умовах цього договору (пункти 119-120 постанови Великої Палати Верховного Суду), відтак позикодавець мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами і після 31 березня 2017 року, що відповідало умовам, узгодженими сторонами договору. Судом встановлено, що відповідно до положень пункту 1.2 та пункту 1.3 укладеного між сторонами, строк позики (строк дії договору) становить 30 днів, орієнтовний строк повернення позики - на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково, дата надання позики 14.10.2023, дата повернення позики 13.11.2023. Отже, за умовами договору сторони встановили строк кредитування до 13.11.2023, однак позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами, які нараховано до 14.10.2024 як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому, матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів, що строк кредитування відповідача за договором №1893101023 від 14.10.2023 був пролонгований кредитодавцем, відповідно до розділу 4 договору, згідно якого у пункті 4.2 передбачено, що у випадку ініціювання позичальником пролонгації позичальник сплачує Товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду пролонгації. Пунктом 4.9 даного договору визначено, що продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі, із застосуванням одноразового ідентифікатора, через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Отже, враховуючи, що договором надання грошових коштів у позику №1893101023 від 14.10.2023 визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку позивач мав право нараховувати відповідачу відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень пункту 1.2 цього договору, становлять 0,99% за період з 14.10.2023 по 13.11.2023. Таким чином, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом по день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитного договору не ґрунтуються на нормах закону і практиці суду касаційної інстанції. Належить зазначити, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту після прострочення виконання грошового зобов`язання нараховуються проценти за порушення грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом або договором (частина друга статті 625 ЦК України). Між тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, а саме статтею 625 ЦК України позивач не пред`являв. Виходячи із суми позики у розмірі 10 000,00 грн., узгодженої сторонами дисконтної процентної ставки у розмірі 0,99% за день, яка застосовується саме протягом 30 днів строку позики (пункти 1.2, 1.4 кредитного договору), а також строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача за процентами за договором надання грошових коштів у позику №1893101023 від 14.10.2023, за період з 14.10.2023 по 13.11.2023 становить 2\~970,00 грн. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача заборгованості за договором №1893101023 від 14.10.2023 у розмірі 12 970,00 грн., з яких: заборгованості за кредитом 10 000,00 грн., заборгованість по відсотках 2 970,00 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 333,67 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial