Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

У жовтні 2024 року ТОВ «Київські енергетичні послуги» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.01.2022 по 30.11.2023 у розмірі 38 598,91 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.01.2019 ТОВ «Київські енергетичні послуги», яке було створене на виконання положень Закону України «Про ринок електричної енергії» та отримало ліцензію з постачання електричної енергії споживачам відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №429 від 14.06.2018, виконує функції постачальника універсальних послуг на території міста Києва. Згідно з п. 7 постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» №312 від 14.03.2018 (в редакції від 18.07.2019) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на вебсайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору), згідно з абз. 5 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Таким чином, відповідач [PERSON] , шляхом фактичного споживання електричної енергії та шляхом здійснення оплат, приєдналася до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - Договір) на умовах комерційної пропозиції «Побутова» для індивідуальних побутових споживачів (далі - Комерційна пропозиція). Позивачем у відповідності до п. 13 розділу 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», коли відбувалась передача постачальнику універсальних послуг персональних даних щодо побутового споживача під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу, відкрито особовий рахунок споживача електроенергії № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Станом на дату подання позову відповідач є споживачем електричної енергії. Інформація щодо будь-яких змін стосовно власника будинку за вищевказаною адресою ні від відповідача, ні від третіх осіб до позивача не надходило. Згідно з довідкою про надходження коштів заборгованість відповідачки за спожиту електроенергію за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.01.2022 по 30.11.2023 становить 38 598,91 грн. Позивач звертався до Подільського районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, однак згідно з ухвалою суду від 13.09.2024, постановленою у справі №758/11182/24, у видачі судового наказу було відмовлено. Ураховуючи наведене, позивач просить стягнути вказану суму з відповідачки на його користь, а також стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 31.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Разом із цим, 05.02.2025 відповідачкою було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у якому вона повідомила, що за адресою [ADDRESS] вона не проживає з 2016 року. Члени її сім`ї також не проживають за вказаною адресою протягом тривалого часу та не користуються послугами, що надаються позивачем. На даний час вона перебуває за межами території України, на підтвердження чого надала копію свого закордонного паспорту з відміткою про перетин державного кордону України 10.12.2024. Крім того, відповідачка повідомила, що за її заявою у 2023 році працівниками ТОВ «Київські енергетичні послуги» було відключено постачання електроенергії до квартири за вказаною адресою, при чому нею було оплачено виставлений їй рахунок на суму 743,69 грн, що підтверджується відповідними доказами, наданими нею до суду. За таких обставин суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч.4 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. За приписами ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 48 Правил споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію. Пунктом 37 вказаних Правил встановлено права енергопостачальника, зокрема: перевіряти справність приладів обліку, знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку; вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електричною енергією; тимчасово припиняти постачання електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках, передбачених пунктами 34 і 35 цих Правил. Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідно до п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 01.01.2019 вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. Суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності Законом України «Про ринок електричної енергії» зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії. Упродовж чотирьох років з 01.01.2019 такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території. З урахуванням зазначеного вище, створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (далі - позивач, постачальник), яким отримано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), №429 від 14.06.2018. Таким чином, з 01.01.2019 позивач виконує функції постачальника універсальних послуг на території міста Києва. Згідно з п. 7 постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» №312 від 14.03.2018 (в редакції від 18.07.2019) договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на вебсайті постачальника, шляхом оплати рахунку, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії, або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору), згідно з абз. 5 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви-приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Верховний Суд України в своїй постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 зазначив, що у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Верховний Суд погоджується з тим, що відсутність укладеного договору з постачальником не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Обґрунтовуючи позов, позивач вказує на те, що відповідач є споживачем електричної енергії, яка надається за адресою [ADDRESS] , оскільки інформація щодо будь-яких змін стосовно власника будинку за вищевказаною адресою ні від відповідача, ні від третіх осіб до позивача не надходило. Згідно з довідкою про надходження коштів, складеною представником ТОВ «Київські енергетичні послуги», заборгованість відповідачки за спожиту електроенергію за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.01.2022 по 30.11.2023 станом на 24.10.204 (дата подання позову) становить 38 598,91 грн. Разом із цим, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідачка є власником або користувачем вказаної квартири. Крім того, як встановлено судом із копії закордонного паспорту відповідачки, остання 10.12.2024 вибула за межі України. Крім того, як вбачається із наданої відповідачкою копії рахунку № [NUMBER] від 02.06.2023, за ініціативою замовника [PERSON] за адресою [ADDRESS] ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» було проведено відключення в однофазному/трифазному електролічильнику/на комутаційному апараті (0,22 КВ/0,38 КВ), за що замовником було здійснено оплату в розмірі 743,69 грн. Позивачем не надано доказів на спростування вказаних обставин, як і не надано доказів про те, що після відключення електропостачання за вказаною адресою воно було відновлене у встановленому законом порядку. Ураховуючи наведене, суд визнає недоведеними твердження позивача про те, що відповідачка [PERSON] є споживачем електричної енергії, яка надається за адресою [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed