Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за № 369/359/24 за позовом [PERSON] до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування наказу. Позивач з урахуванням заяви про зміну предмета позову просила суд: 1. визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01 грудня 2023 року № 60-К про звільнення [PERSON] з посади директора ліцею; 2. поновити [PERSON] на посаді директора Романівського ліцею ім. М.Т. Рильського; 3. стягнути з відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08 січня 2024 року до дня ухвалення судового рішення про поновлення на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського; 4. стягнути з Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області моральну шкоду у розмірі 20\~000 грн; 5. вирішити питання про розподіл судових витрат. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування наказу, було задоволено. Суд ухвалив: «Визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01 грудня 2023 року № 60-К про звільнення [PERSON] з посади директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського. Поновити [PERSON] на посаді директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського. Стягнути з Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193\~722 (сто дев`яносто три тисячі сімсот двадцять дві) грн. 56 коп.». Як вбачається з матеріалів справи, судом у рішенні від 28 травня 2025 року не було вирішено позовну вимогу про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 20\~000 грн. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~270\~ЦПК України,\~суд,\~що ухвалив\~рішення,\~може за\~заявою учасників\~справи чи\~з власної\~ініціативи ухвалити\~додаткове рішення,\~якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового судового рішення, виходячи з наступного. Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу. Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є не ухвалення рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення (п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України). За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. З наведеного вбачається, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Зазначене відповідає роз`ясненням, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 № «Про судове рішення у цивільній справі». Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовною заявою представником позивача було заявлено вимогу стягнути з Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області моральну шкоду у розмірі 20\~000 грн. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області, Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання незаконним та скасування наказу, було задоволено. Суд ухвалив: «Визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 01 грудня 2023 року № 60-К про звільнення [PERSON] з посади директора Романівського ліцею ім. М. Т. Рильського. Поновити [PERSON] на посаді директора Романівського ліцею ім. М.Т. Рильського. Стягнути з Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193\~722 (сто дев`яносто три тисячі сімсот двадцять дві) грн. 56 коп.». Тобто, судом у рішенні від 28 травня 2025 року не було вирішено позовну вимогу про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 20\~000 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 20\~000 грн., суд зазначає наступне. В обґрунтування понесення позивачем моральної шкоди, остання зазначила, що внаслідок сильних душевних хвилювань за своє безпідставне та незаконне звільнення, внаслідок тривалого цькування, мобінгу, якому була піддана під час своє роботи на посаді директора ліцею [PERSON] , в останньої загострилася гіпертонічна хвороба, стався гіпертонічний криз, піднявся тиск, з`явилася тривога. В результаті, [PERSON] потрапила до лікарні, що підтверджується витягом з електронного реєстру листків непрацездатності, що містяться в матеріалах справи. Зазначає, що під час свого лікування в стаціонарних медичних закладах протягом 24 днів, постійно отримувала інтенсивну, медикаментозну терапію, проходила обстеження та лікування у лікарів, купувала дороговартісні ліки, процедури. Сума, в яку позивач оцінила заподіяну їй моральну шкоду становить 20000,00 гривень, що на її думку відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості за отримані моральні страждання, втрату здоров`я внаслідок незаконного звільнення та тривалого психологічного насильства, мобінгу відповідачами. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Правові позиції щодо відшкодування спричиненої працівнику моральної шкоди викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, яких притримується Верховний Суд (зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19 (провадження 61-7321св20). Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Зокрема, відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що роботодавець, не дотримавшись вимог законодавства при звільненні, спричинив позивачу негативні емоційні переживання, пов`язані з втратою роботи, необхідністю захищати свої права в суді, невизначеністю щодо майбутнього працевлаштування. Оскільки компенсація моральної шкоди не поглинається самим фактом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення, суд, беручи до уваги характер порушення, глибину страждань позивача та вимоги розумності й справедливості, вважає, що грошова компенсація у розмірі 10\~000,00 грн є належним способом відшкодування моральної шкоди позивачу, який водночас не є надмірним для відповідачів. Отже позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а з Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області та Відділу освіти Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь [PERSON] підлягає стягненню в рівних частинах моральна шкода у розмірі 10\~000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved