Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

У липні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги про розірвання шлюбу позивачка обґрунтовувала тим, що = 17 вересня 2009 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2583. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджувала, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя, ними втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного, внаслідок чого подальше збереження сім`ї є неможливим. [PERSON] зазначила, що вони з [PERSON] проживають разом, проте шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства. Спроби налагодити подружні стосунки не призвели до порозуміння та врегулювання взаємних прав та обов`язків як подружжя. За таких обставин позивачка просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем у справі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 липня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання завчасно суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За приписами ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин та за відсутності заперечень позивача та її представника, суд відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ч. 1 ст. 280, ч. 1 ст. 281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Позивачка у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, зазначила, що хоча на сьогодні вона та відповідач у справі продовжують мешкати разом у квартирі [ADDRESS] , проте з грудня 2024 року сторони справи не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства. [PERSON] стверджувала, що шлюб з відповідачем зберегти неможливо, а її рішення про розірвання шлюбу ретельно обмірковане. Позивач категорично заперечувала проти призначення у справі строку для примирення подружжя. Представниця позивачки адвокат Гаро Г.О. у судовому засіданні підтримала позов своєї довірительки з мотивів, наведених у позовній заяві. Заслухавши вступні слова позивачки та її представниці дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. 17 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2583 (а. с. 5). У шлюбі з [PERSON] позивачка [INFO] народила сина [PERSON] (а. с. 6). За приписами ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, подружнє життя у сторін справи не склалось, шлюбно-сімейних стосунків вони не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. У судовому засіданні позивачка зазначила, що наміру продовжувати шлюбні відносини з відповідачем у неї немає, а рішення щодо розірвання шлюбу ухвалено нею виважено, і воно є остаточним. Оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, їх з [PERSON] шлюб носить формальний характер, шлюбні відносини між ними припинено, подальше спільне життя сторін справи є неможливим, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки [PERSON] , а тому шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved