Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 4343216 від 30.01.2024 у розмірі 49085,53 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту 8499,94 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом 40585,59 грн, а також просило стягнути спалений судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 30.01.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4343216 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Договір вважається укладеним з моменту одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). На умовах кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 8000 грн шляхом зарахування на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , який був нею зазначений у договорі, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними. Кредит видавався строком на 360 днів, факт перерахування коштів підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №20250409-31 від 09.04.2025. В подальшому відповідачем підписано додатковий договір від 30.01.2024, строк користування кредитом 360 днів, сума кредиту, яка надається позичальнику 500 грн. Факт перерахування коштів підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №1-0904 від 09.04.2025. Відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором. Згідно з п.п. 5.1.3 кредитного договору, кредитодавець має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 31 березня 2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» уклали договір факторингу №31-1/03/2025, згідно якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за кредитним договором №4343216 від 30.01.2024. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перейшло право вимоги за зобов`язанням [PERSON] по вищевказаному договору. Оскільки позичальник не виконала свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4343216 від 30.01.2024 у розмірі 49085,53 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту 8499,94 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом 40585,59 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження та призначено до судового розгляду по суті на 01.09.2025. Ухвалою суду від 01.09.2025 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено. Ухвалою суду від 01.09.2025 постановлено про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не повідомила про причини неявки, відзив не подала, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що 30.01.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] уклали договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4343216 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, 30.01.2024 11:14:51, шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду 81278 з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. Договір вважається укладеним з моменту одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Датою укладання договору є дата одержання товариством електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Дата та час отримання повідомлення фіксується у договорі позики у розділі РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало [PERSON] кредитні кошти на суму 8000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах строковості, зворотності, платності, строк кредиту 360 днів, тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 2,5%, та нараховується в межах всього строку кредиту, знижена процентна ставка 1,63% (п.п. 1.1-1.4). Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем на карту позичальника № [NUMBER] . 30.01.2024 ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» ініціювало переказ коштів згідно договору №4343216 від 30.01.2024 безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується повідомленням №20250409-31 від 09.04.2025. За умовами цього договору відповідач зобов`язалася повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк. В подальшому відповідачем підписано додатковий договір від 30.01.2024, строк користування кредитом 360 днів, сума кредиту, яка надається позичальнику 500 грн. Факт перерахування коштів підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №1-0904 від 09.04.2025. Загальний розмір кредиту становить 8500 грн. Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошті згідно умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання не виконала та не повернула отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. Згідно з п.п. 5.1.3 кредитного договору, кредитодавець має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 31 березня 2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» уклали договір факторингу №31-1/03/2025, згідно якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за кредитним договором №4343216 від 30.01.2024. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перейшло право вимоги за зобов`язанням [PERSON] по вищевказаному договору. Відповідно до положень договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників та надходження ціни продажу у повному обсязі. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Оскільки позичальник не виконала свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №4343216 від 30.01.2024, яка згідно наданого розрахунку заборгованості становить 49085,53 грн та складається з: суми заборгованості по кредиту 8499,94 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом 40585,59 грн. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору №4343216 від 30.01.2024, паспортом споживчого кредиту; копією додаткового договору від 30.01.2024; розрахунком заборгованості за кредитним договором №4343216 від 30.01.2024; копією повідомлення №20250409-31 від 09.04.2025 та №1-0904 від 09.04.2025; копією договору факторингу №31-1/03/2025 від 31.03.2025; копією реєстру прав вимог до договору факторингу. 4. Застосовані норми права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 5. Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало відповідачу кошти за кредитним договором на умовах строковості і платності, але такі кошти не були повернуті відповідачем. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 8500 грн, на умовах, передбачених договором, а відповідач зобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені кредитним договором. Отже, відповідач була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаного кредитного договору. Після укладення договору відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8000 грн, що підтверджується копією повідомлення №20250409-31 від 09.04.2025. За умовами цього договору відповідач зобов`язалася повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк. В подальшому відповідачем підписано додатковий договір від 30.01.2024, сума кредиту, яка надається позичальнику 500 грн. Факт перерахування коштів підтверджується довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №1-0904 від 09.04.2025. В подальшому відповідач не виконала свої зобов`язання в повному обсязі щодо повернення кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 31 березня 2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» уклали договір факторингу №31-1/03/2025, згідно якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за кредитним договором №4343216 від 30.01.2024. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» перейшло право вимоги за зобов`язанням [PERSON] по вищевказаному договору. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 4343216 від 30.01.2024 у розмірі 49085,53 грн, що складається з: суми заборгованості по кредиту 8499,94 грн, заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом 40585,59 грн. 6. Розподіл судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн судового збору. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 10000 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви акт №4343216 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024, детальний опис робіт №4343216 від 12.06.2025, заявку на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 та рахунок на оплату до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц. На підтвердження відповідних витрат на правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що представник позивача Дідух Євген Олександрович представляє інтереси ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» на підставі довіреності від 31.07.2024. Водночас у позовній заяві представник позивача зазначив, що на підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги надається копія договору про надання правничої допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024, укладеного між позивачем та Дідухом Є.О. Однак при дослідженні матеріалів справи судом виявлено відсутність вищезазначеного договору. Враховуючи наведене, суд вважає, що у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн слід відмовити, оскільки представником позивача не надано договір на правову допомогу №01/08/2024-А від 01.08.2024, на підставі якого були надані послуги.

Outcome: approved