Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 3782,32 гривень за період з 01.10.2022 року по 30.04.2025 року. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що між\~сторонами з\~01.07.2014\~року існували\~фактичні договірні\~правовідносини,\~передбачені ст.11\~ЦК України\~з приводу\~надання послуг\~у сфері\~централізованого постачання\~гарячої води,\~шляхом відкриття\~особового рахунку\~за №\~ [NUMBER] \~для проведення\~розрахунків.\~З 01.12.2021\~року між\~позивачем ЛМКП\~«Львівтеплоенерго» та\~відповідачами укладено\~типовий індивідуальний\~договір про\~надання послуг\~з постачання\~гарячої води.\~Позивач надає\~послуги з\~постачання гарячої\~води у\~багатоквартирний житловий\~будинок з\~інженерним обладнанням\~та приладами\~централізованого обладнання,\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~в якому\~знаходиться квартира\~ [ADDRESS] .\~Нарахування кількості\~та вартості\~наданих послуг\~з постачання\~гарячої води\~за даною\~адресою проводилися\~згідно показів\~загальнобудинкового приладу\~обліку гарячої\~води,\~Правил надання\~послуги з\~постачання гарячої\~воли,\~затверджених постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~11.12.2019\~№ 1182\~-\~в редакції\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 08.09.2021\~№ 1023,\~та відповідно\~до Методики\~розподілу між\~споживачами обсягів\~спожитих у\~будівлі комунальних\~послуг,\~затвердженої наказом\~Мінрегіону від\~22.11.2018\~№ 315. У відповідності до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені договором або законом строки. Згідно з п.п.3.1,\~4.2\~договору приєднання,\~розрахунковим періодом\~для оплати\~послуг є\~календарний місяць,\~а оплата\~за спожиті\~послуги вноситься\~споживачем не\~пізніше 20\~числа місяця,\~що настає\~за розрахунком.\~Споживач зобов`язаний\~оплачувати послуги\~в установленому\~договором строки. Однак,\~передбачених нормами\~обов`язків відповідачі\~не виконують,\~внаслідок чого\~заборгували позивачу\~за надані\~послуги з\~постачання гарячої\~води за\~період з\~01.10.2022\~року по\~30.04.2025\~року суму\~у розмірі\~3782,32\~гривень. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. 30 червня 2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Посилається на те, що з липня 2024 року по даний час в будинку [ADDRESS] відсутні вузли комерційного обліку гарячої води. Зазначає, що з метою перевірки придатності вузлів комерційного обліку, які до липня 2024 року були встановлені у будинку [ADDRESS] та на підставі яких позивач здійснював нарахування споживачам даного будинку за надані послуги з постачання гарячої води, 30.07.2024 року між Державним підприємством «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» та ОСББ «Родини Крушельницьких 5» було укладено договір щодо повірки засобів вимірювальної техніки, а саме: лічильника води з імпульсним виходом JS130-10-0lNK DN32 № 40093021 та лічильника води з імпульсним виходом MWN 130-50-NК DN50 № 16352246, що підтверджується договором про надання послуг № ЛМ24-01003-35 від 30.07.2024 року, рахунком № ЛМ07-01225-35 від 30.07.2024 року та платіжною інструкцією № 0730151437 від 30.07.2024 року. Перед тим, як ОСББ «Родини Крушельницьких 5» уклало вказаний договір із ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», позивач в липні 2024 року зняв з обліку будинку [ADDRESS] вказані лічильники. Вказує, що за результатами проведеної повірки Державним підприємством встановлено, що засоби вимірювальної техніки, а саме: лічильник води з імпульсним виходом JS130-10-0lNK DN32 № 40093021 та лічильник води з імпульсним виходом MWN 130-50-NК DN50 № 16352246, на підставі яких позивач проводив нарахування за постачання гарячої води, зокрема, по квартирі в якій проживають відповідачі, не відповідає вимогам МИ:1592-86, розділ ЕД, ДСТУ 4064-1:2018 «Лічильники холодної питної води та гарячої води. Метрологічні характеристики», їх похибка перевищує допустиму, прилади не придатні до експлуатації. Те, що позивач проводив відповідачам нарахування за споживання гарячої води на підставі вказаних вузлів комерційного обліку свідчить повідомлення позивача на оплату послуг за червень 2024 року по нашій квартирі з якого вбачається, що номер вузла обліку «Подача» - [NUMBER] , а номер вузла обліку «Зворотка» - [NUMBER] . Наведене на думку відповідача беззаперечно свідчить про безпідставність нарахованої позивачем суми заборгованості за надані послуги. Відповідач, також звертає увагу суду на те, що на офіційному веб-сайті позивача відсутнє повідомлення про намір встановити вузол комерційного обліку на гаряче водопостачання в будинку [ADDRESS] , хоча щодо інших будинків в яких ще раніше були встановлені вузли комерційного обліку таке повідомлення наявне. В свою чергу, жодного повідомлення на паперовому носії про намір встановити вузол комерційного обліку гарячої води в будинку [ADDRESS] не надходило на адресу відповідачів. Це свідчить про те, що співвласники будинку [ADDRESS] не були у відповідності до вимог чинного законодавства повідомлені про те, що у їхньому будинку позивач має намір встановити вузли комерційного обшуку на гаряче водопостачання, що стали підставою нарахування за надані послуги з постачання гарячої води. Тобто вказані вузли комерційного обліку гарячої води були встановлені позивачем в будинку [ADDRESS] з порушенням вимог вказаних норм чинного законодавства України. З огляду на вказане, позивач безпідставно проводить нарахування за послуги постачання гарячої води. Таким чином, наведені обставини свідчать про необґрунтованість вимог позивача. Правом на подання відповіді на відзив відповідач не скористався. Разом з тим, 25.07.2025 року представником позивача подано додаткові пояснення, згідно яких остання вважає, що обставини викладені відповідачем у відзиві є необґрунтованими та жодним чином не спростовують позовних вимог з огляду на наступне. Зазначає, що надані відповідачем матеріали до відзиву не містять належних доказів того, що у вказаний період позивач проводив розподіл обсягу спожитої гарячої води (нарахування) відповідачу не вірно. Аргументи відповідача щодо того, що позивач використовував у проведених розрахунках дані комерційного приладу обліку після виходу з ладу такого є надуманими та недоведеними. В той же час звертає увагу суду на те, що відповідачі визнають свій обов`язок з оплати послуг з постачання гарячої води та здійснюють оплату за надані послуги частково. 17.03.2022 року на підставі проектної документації затвердженої у встановленому порядку в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з погодження управителя будинку ЛКП «Господар» встановлено та прийнято на абонентський облік комерційний (загальнобудинковий) вузол обліку гарячої води з лічильниками марки МVN, Ду 50 № 16352246 на подаючому трубопроводі та лічильником марки Js, Ду 32. фірми Powogaz, Польща - на рециркуляційному трубопроводі № 40093021 системи гарячого водопостачання. Термін чергової державної метрологічної повірки - 06.12.2025 року, міжповірочний інтервал - 4 роки. Міжповірочний інтервал визначається сертифікатом затвердження типу засобу вимірювальної техніки при внесенні засобу вимірювальної техніки до державного реєстру України. Обсяг спожитої гарячої води у будівлі визначається (до 1 липня 2024) за показами комерційного вузла обліку гарячої води, обсяг якого розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показів розподільчих вузлів обліку в квартирах споживачів. Квартира відповідачів обладнана розподільчим (квартирним) приладом обліку гарячої води (чого відповідач не заперечує), передані покази розподільчих (квартирних) приладів обліку гарячої води у квартирі відповідачів враховуються ЛМКП «Львівтеппоенрго» при здійсненні нарахувань. У липні 2024 року мешканці будинку передали до ЛМКП «Львівтеппоенерго» дані за результатами проведеної повірки з власної ініціативи без присутності ЛМКП «Львівтеплоенерго». І оскільки за результатами повірки визначено, що засіб комерційного обліку у липні 2024 року з невідомих причин частково вийшов з ладу, то з 01 липня 2024 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводить будинку по [ADDRESS] , в тому числі і квартирі 28 розподіл спожитої гарячої води тільки згідно показів розподільчих (квартирних) приладів обліку гарячої води відповідно до чинної методики розподілу та встановлених вимог закону. Отже, зважаючи на те, що у будинку відповідачів функціонує система гарячого водопостачання, що обладнана вузлом обліку ГВП, відповідачі, як і усі інші мешканці, незалежно від того, чи використовують вони гарячу воду чи ні, зобов`язані відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Нарахування вказаної складової здійснюються для усіх будинків, обладнаних системою ГВП. Гаряча вода циркулює у внутрішньобудинковій системі, відповідно йдуть втрати теплової енергії. Відповідно до актів включення системи теплопостачання будинок по [ADDRESS] станом на день набрання чинності Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» приєднаний до зовнішніх інженерних мереж теплопостачання і не оснащений вузлом комерційного обліку комунальної послуги з постачання гарячої води. На виконання вищезазначеного Порядку, на офіційному сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» 12.04.2021 року було розміщено інформацію щодо наміру здійснити обладнання вузлами комерційного обліку житловим будинкам міста, в тому числі будинку по [ADDRESS] . 22.12.2021 року стаття сайту про намір встановлення вузлів комерційного обліку була оновлена. Для споживачів, будинки яких станом на вказану дату ще не було обладнано вузлами комерційного обліку, в тому числі і за адресою: [ADDRESS] , повторно було розміщено повідомлення про намір встановлення вузла комерційного обліку на гаряче водопостачання. Однак, співвласники будинку, в тому числі і відповідачі залишили без відповіді згадане повідомлення про намір встановити вузол комерційного обліку в їхньому будинку, оскільки протягом року співвласники будинку по [ADDRESS] не прийняли заходів з оснащення будинку вузлом комерційного обліку, у зв`язку із чим ЛМКП «Львівтеплоенерго» в установленому порядку здійснило оснащення будинку вузлом комерційного обліку на запропонованих раніше умовах. Працівники позивача, в присутності директора ЛКП «Господар», за адресою: [ADDRESS] були проведені роботи по встановленню вузла комерційного обліку гарячої води житлового будинку. Таким чином, зважаючи на те, що у будинку відповідачів функціонує система гарячого водопостачання, що обладнана вузлом обліку ГВП, відповідачі, як і усі інші мешканці, незалежно від того, чи використовують вони гарячу воду чи ні, зобов`язані відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. У письмових запереченнях на додаткові пояснення відповідач [PERSON] навів аргументи, аналогічні мотивам відзиву. Зазначив, що обставини викладені у додаткових письмових поясненнях позивача є необґрунтованими та жодним чином не підтверджують позовних вимог та наявності у відповідачів заборгованості перед позивачем. Акцентував увагу на те, що доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають дійсності. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч.1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не надходило. Позовна заява поступила до суду 04.06.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 06.06.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними у ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи. Разом з ухвалою про відкриття провадження суд надіслав сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки. Ухвалою суду від 03.07.2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін. Суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та відповідачами [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] існують фактичні договірні правовідносини, передбачені ст.11 ЦК України з приводу надання послуг у сфері теплопостачання, шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] для проведення розрахунків (а.с.8). Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено та оприлюднено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води від 01.12.2021 року. Отже, ЛМКП «Львівтеплоенерго» будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг за договором приєднання про надання послуг, надавало послуги з централізованого постачання гарячої води. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується довідкою № 1 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 27.05.2025 року. За вказаною адресою також зареєстровані члени сім`ї власника - [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). 30 липня 2024 року між Державним підприємством «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Родини Крушельницьких 5» укладено договір про надання послуг № ЛМ24-04003-35, предметом якого було повірка, контроль метрологічних характеристик, калібрування засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) лічильника води з імпульсним виходом JS130-10-0lNK DN32 № 40093021 та лічильника води з імпульсним виходом MWN [NUMBER] (а.с.48-51). За результати повірки Державним підприємством «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» видано довідки № 35/01427 та № 35/01428 від 31.07.2024 року про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки лічильника води з імпульсним виходом JS130-10-0lNK DN32 № 40093021 та лічильника води з імпульсним виходом MWN 130-50-NК DN50 № 16352246 (52-53). Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідачів за надані послуги з постачання гарячої води за період з 01.10.2022 року по 30.04.2025 року, становить 3782,32 гривень(а.с.8). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі користуються послугами, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», оскільки із вищевказаного розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання гарячої\~води вбачається, що останні щомісячно, в тому числі протягом спірного періоду здійснюють оплату за надані послуги. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14.01.2025 року, скасовано судовий наказ, виданий за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення з [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.9-10). Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями частини першої ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Згідно зі ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач або суб`єкт теплопостачання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з ч.6 ст.25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Питання надання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, а саме:\~Законом України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (Закон України № 1875-ІV), Закону України\~«Про теплопостачання» та постановою Кабінету Міністрів України № 830 «Про затвердження\~Правил надання\~послуг з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуг з\~постачання теплової\~енергії» від\~21.08.2019\~року (далі - Правила). Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить: 1) житлові послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком,\~що включає: забезпечення\~утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~якщо прибудинкова\~територія,\~за даними\~Державного земельного\~кадастру,\~знаходиться у\~власності або\~користуванні співвласників\~багатоквартирного будинку\~відповідно до\~вимог законодавства,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~з обслуговуванням\~внутрішньобудинкових систем\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Хоч у частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Відповідно до\~п.п.35,\~36,\~37\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~№ 830\~«Про затвердження\~Правил надання\~послуг з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуг з\~постачання теплової\~енергії» від\~21.08.2019\~року розрахунковим\~періодом для\~оплати спожитої\~послуги є\~календарний місяць.\~Оплата послуги\~здійснюється не\~пізніше останнього\~дня місяця,\~що настає\~за розрахунковим\~періодом (граничний\~строк внесення\~плати за\~спожиту послугу),\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені договором.\~За бажанням\~споживача оплата\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів. Споживач\~здійснює оплату\~спожитої послуги\~щомісяця в\~порядку та\~строки,\~визначені договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~послуги,\~отриманої ним\~до укладення\~відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Частиною 6 ст.10\~Закону України\~«Про комерційний\~облік теплової\~енергії та\~водопостачання» передбачено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Наказом Міністерства\~регіонального розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства України\~від 22\~листопада 2018\~року №\~315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі Методика). Пунктами 5, 7-8 розділу V Методики передбачено, що у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи ГВП, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП (Qгвпф.с), за наявності циркуляції, може бути визначений спрощено - як частка від обсягу теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води (Qгвпприг), спожитої будівлею/будинком Qгвпф.с = 20%. За рішенням співвласників будівлі/будинку для визначення обсягу споживання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП застосовуються результати енергетичного аудиту. Про таке рішення співвласники будівлі/будинку письмово повідомляють виконавця розподілу комунальної послуги. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП (Qгвпф.с), розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в опалювальний та міжопалювальний період пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Статтею 24\~Закону України\~«Про теплопостачання» визначено, що основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачання організацією на постачання теплової енергії. Абзацом 1 пунктом 5 Індустріального Договору «Про надання послуг з постачання гарячої води Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» від 01 грудня 2021 року передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572. А відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18). Таким чином,\~згідно із\~зазначеними нормами\~закону споживач\~зобов`язаний оплатити\~житлово-комунальні\~послуги,\~якщо він\~фактично користувався\~ними.\~Факт відсутності\~договору про\~надання житлово-комунальних\~послуг сам\~по собі\~не може\~бути підставою\~для звільнення\~споживача від\~оплати послуг\~у повному\~обсязі. А тому суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на позов про відсутність факту надання житлово-комунальних послуг. В цілому об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок, в який надходить гаряча вода для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Гаряча вода поширюється всередині будинку від усіх елементів системи гарячого водопостачання, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи гарячого постачання води. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення функціонування системи як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи гарячого водопостачання в приміщенні не свідчить про те, що гаряча вода не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалюване приміщення. Проте, як і в попередньому випадку відповідачами не надано доказів відсутності у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, а подані докази про несправність лічильників вимірювання не підтверджують зворотного та факту не поширення в середині будинку від усіх елементів гарячого водопостачання. Втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Тобто, усі співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані проводити оплату за загально будинкові потреби на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі отримували надані послуги з постачання гарячої води для забезпечення функціонування внутрішьнобудинкової системи гарячого водопостачання, проте своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг не виконували та не сплачували їх рахунки. Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, ЦК України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року по справі № 717/1323/16-ц (провадження №61-22244св18). Проте, відповідачі не довели належними та допустимими доказами відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання з оплати вартості послуг з постачання гарячої води, наданих позивачем за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, заперечень чи спростувань (у формі відповідних розрахунків) розрахунку заборгованості відповідачі не подали, іншого розрахунку суду не представлено, як і не доведено те, що невиконання зобов`язань по сплаті вартості отриманих послуг сталося не з їхньої вини, а інші доводи викладенні відповідачем у відзиві не спростовують зворотного. Натомість оцінюючи подані позивачем розрахунки заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такі було належним чином обґрунтовано та мотивовано. У свою чергу, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем. Оскільки позивач, як виконавець послуг, забезпечив надання споживачам відповідних послуг, а саме надавав послугу з постачання гарячої\~води для\~забезпечення функціонування\~внутрішьнобудинкової системи\~гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , відповідачі її споживали, частково та щомісячно сплачували, від отримання не відмовлялися, тобто, між сторонами встановлені фактичні договірні відносини на тих умовах, за яких надаються ці послуги, та те, що відповідачі не надали належних доказів неправильності проведених позивачем розрахунків існуючої заборгованості за надані послуги, слід дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Станом на 04.09.2025 року у суду відсутні відомості про погашення відповідачами заборгованості перед позивачем. Згідно зі ст.5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачі, отримавши за спірний період послуги з централізованого постачання гарячої води належної якості, зобов`язані були оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів. А тому, позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідачів заборгованості у вказаному розмірі. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3028,0 гривень. Разом з тим, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] , якому встановлена 2-а група інвалідності, необхідно звільнити від сплати судового збору.

Outcome: approved