Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Кушнірчука В.М., звернувся в суд з позовом до відповідачів Тернопільської окружної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 100000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 серпня 2013 року Слідчим відділом Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №12013210010003316 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, за фактом неналежного проведення операції лікуючими лікарями хірургічного відділення обласної лікарні [PERSON] , що призвело до ускладнення його хвороби. Потерпілим у даному кримінальному провадженні було визнано [PERSON] , [INFO] . 27 грудня 2024 року старшим слідчим СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження №12013210010003316 від 28 серпня 2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України. Таке рішення слідчим прийнято у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Тобто, досудове розслідування у кримінальному провадженні тривало 11 років та 4 місяці. З огляду на наведене, органом досудового розслідування не було дотримано принципу розумності строків під час досудового розслідування кримінального провадження №12013210010003316 від 28 серпня 2013 року. З приводу недотримання розумних строків досудового розслідування потерпілим [PERSON] неодноразово направлялись скарги до ГУНП в Тернопільській області та прокуратури, однак досудове розслідування не активізувалось. Крім того, 02 жовтня 2023 року, за результатами розгляду скарги потерпілого [PERSON] про встановлення розумних строків прокурору та слідчому в кримінальному провадженні №12013210010003316 від 28 серпня 2013 року, слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду постановлено ухвалу, якою зобов`язано слідчого та прокурора у кримінальному провадженні №12013210010003316 від 28 серпня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, не пізніше 30 (тридцяти) днів від дати постановлення ухвали, здійснити усі слідчі та процесуальні дії з метою прийняття одного із рішень для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013210010003316 від 28 серпня 2013 року, передбачених КПК України. У мотивувальній частині вказаної ухвали, слідчим суддею викладено висновок про те, що досудове розслідування даного кримінального провадження проводилось невиправдано тривало із незабезпеченням з поважних на те причин дотримання розумних строків для його закінчення, під яким визнається відсутність необхідності у проведенні яких-небудь ще слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій, спрямованих на збирання, перевірку і дослідження доказів, чим порушуються права та інтереси потерпілого на забезпечення швидкого, повного, неупередженого розслідування і отримання належного відшкодування від винної у вчиненні кримінального правопорушення особи. Однак, слідчим та прокурором не було виконано обов`язок, покладений на них слідчим суддею відповідно до ухвали від 02 жовтня 2023 року, а досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013210010003316 від 28 серпня 2013 року і далі затягувалось. Враховуючи наведене вважає, що надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань позивача, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність. 11.04.2025 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником Державної казначейської служби України через систему «Електронний суд», в якому представник заперечив, щодо пред`явлених позовних вимог, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідні органи державної влади. Таким чином, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало (до того ж сам позивач не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Окрім того, зазначає що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. При розгляді справи позивач повинен надати докази, що свідчать про протиправність дій заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою. Тому, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. 11.04.2025 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки 28.08.2013 слідчим відділом Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області розпочато кримінальне провадження № 12013210010003316 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 140 КК України. В подальшому вказане кримінальне провадження закривалось постановами слідчого від 31.12.2016, від 20.03.2018, від 24.03.2021, від 27.10.2023. Вказані постанови в ході розгляду скарг позивача на підставі ухвал суду скасовано та матеріали кримінального провадження № 12013210010003316 направлено для подальшого проведення досудового розслідування. Саме вказані факти наявності ухвал якими скасовано постанови про закриття кримінального провадження є беззаперечним доказом, на думку позивача, завдання йому моральної шкоди. Як прослідковується із матеріалів справи кримінальне провадження у ній було порушено працівниками Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області у 2013 році. Територіальний орган Національної поліції - Головне управління Національної поліції в Тернопільській області - державний орган, який діє на території України з 07.11.2015. У відповідності до відомостей, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області його засновником було Міністерство внутрішніх справ України, а основним видом діяльності - діяльність з охорони громадського порядку та безпеки. Рішення про створення та припинення вказаної юридичної особи публічного права приймались Міністерством внутрішніх справ України. Отже, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878 «Про затвердження положення про Міністерство внутрішніх справ України» завдання і функції, які виконувало УМВС України в Тернопільській області, перейшли до Міністерства внутрішніх справ України. Головне управління Національної поліції в Тернопільській області не являється правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Тернопільського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, а тому не може нести відповідальності за дії їх працівників в даній справі. Саме факт скасування ухвалами суду постанов про закриття кримінального провадження, направлення матеріалів на подальше досудове розслідування та термін проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є на думку позивача беззаперечною підставою відшкодування йому моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Стверджує, що факт наявності ухвал суду про скасування постанови слідчого про закриття провадження не є однозначним доказом завдання позивачу моральної шкоди та у вказаних ухвалах не міститься визнання незаконними чи протиправними тих чи інших дій слідчого. Окрім того, як прослідковується з наведеного законодавством вичерпного переліку випадків, на підставі яких особа має право пртендувати на відшкодування моральної шкоди, відсутня така підстава, як винесення ухвали суду про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження. Також, позивачем зовсім не роз`яснено, чим він керувався при визначенні суми в 100 000 грн. для відшкодування моральної шкоди та з чого він виходив при обрахунку такої суми. Враховуючи наведене представник відповідача вважає, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. 16.04.2025 судом зареєстрована відповідь на відзив Державної казначейської служби України на позовну заяву подана представником позивача, яка мотивована тим, що у своєму відзиві на позовну заяву Державною казначейською службою України наведено ряд норм права стосовно того, що таке моральна шкода, в яких випадках вона підлягає до стягнення, в тому числі і в разі завдання її органами державної влади чи їх посадовими особами, необхідність доказування наявності моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями органів влади та завданням такої моральної шкоди. Однак, в даному відзиві не наведено та не обгрунтовано жодного аргументу, чому позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, Державної казначейської служби про стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення та чому Державна казначейська служба України просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Крім того, у відзиві на позовну заяву, Державна казначейська служба України зазначає, що вона, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Тому, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало. Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Зауважено, що у своїй позовній заяві [PERSON] і не вказує, що Державна казначейська служба України своїми неправомірними діями завдала йому моральної шкоди. Навпаки, позивач вказує, що саме органи досудового розслідування завдали йому моральної шкоди надмірно тривалим досудовим розслідуванням кримінального провадження, через що позивачем було визначено відповідачами у даній справі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області та Тернопільську обласну прокуратуру. В той же час, позивачем визначено також Державну казначейську службу України як відповідача у даній справі, оскільки держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Крім того, звертає увагу, що Позивач просить суд стягнути на його користь моральну шкоду з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України а не з Державної казначейської служби України. Отже, враховуючи наведене, вважає, що відзив Державної казначейської служби на позовну заяву є необгрунтований. А тому, позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, Державної казначейської служби про стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення. 16.04.2025 Судом зареєстрована відповідь на відзив ГУНП в Тернопільській області на позовну заяву, подана представником позивача, яка мотивована тим, що у своєму відзиві на позовну заяву ГУНП в Тернопільській області зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013210010003316 було розпочато 28 серпня 2013 року слідчим відділом Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області. В подальшому, в вересні 2015 року УМВС України в Тернопільській області було ліквідовано і 07 листопада 2015 року по теперішній час діє новий орган - Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, яке не являється правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Тернопільського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, а тому не може нести відповідальність за дії їх працівників в даній справі. Наведений аргумент вважає нічим іншим, як перекручуванням фактів, оскільки після ліквідації УМВС України в Тернопільській області та створення ГУНП в Тернопільській області досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013210010003316 з листопада 2015 року і до 27 грудня 2024 року здійснювалось слідчими СВ Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, та всі постанови про закриття даного кримінального провадження, які в подальшому скасовувались слідчими суддями, виносились слідчими СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області. Зокурема, із загального періоду досудового розслідування - 11 років та 4 місяці, слідчими СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013210010003316 здійснювалось протягом 2 років та 3 місяців, у той час, як слідчими СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, досудове розслідування даного провадження було продовжено та проводилось впродовж 9 років та 1 місяць. Тому Головне управління національної поліції України в Тернопільській області є належним відповідачем у даній цивільній справі. Крім того, ГУНП в Тернопільській області, у відзиві на позовну заяву наведено зауваження, що поняття «розумний строк досудового розслідування» є оціночним поняттям, та такий розумний строк не може бути однаковим для усіх справ. Однак, сторона позивача вважає за необхідне зазначити, що кримінальне провадження №12013210010003316 від 28 серпня 2013 року не є багатоепізодним кримінальним провадженням з великою кількістю потерпілих, свідків чи підозрюваних, в якому необхідно було провести надзвичайно велику кількість слідчих та розшукових дій, чи призначити та провести велику кількість експертиз, які займають багато часу. Тому строк у 11 років та 4 місяці, протягом якого здійснювалось досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, не може бути розумним строком досудового розслідування. Такого ж висновку дійшов і слідчий суддя, постановляючи ухвалу 02 жовтня 2023 року, якою зобов`язав слідчого та прокурора у кримінальному провадженні №12013210010003316 від 28 серпня 2013 року, не пізніше 30 (тридцяти) днів від дати постановлення ухвали, здійснити усі слідчі та процесуальні дії з метою прийняття одного із рішень для закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, передбачених КПК України. Що ж стосується визначення Позивачем розміру завданої моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн., представник позивача зауважив, що розмір моральної шкоди є також оціночним та не може бути обґрунтований та підтверджений документально, як, на приклад, матеріальна шкода. Такий розмір моральної шкоди [PERSON] визначив, прийшовши до внутрішнього переконання, що він буде достатньою сатисфакцією за моральні страждання та незручності, завдані йому незаконними діями органу досудового розслідування. Отже, враховуючи наведене, вважає, що відзив Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на позовну заяву є необгрунтований. А тому, позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, Державної казначейської служби про стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення. 22.04.2025 судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником Тернопільської обласної прокуратури, який мотивний тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки позивачем невірно визначено відповідачів у справі, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення, оскільки вона не доведена належними, достовірними та достатніми доказами. Так, у провадженні СВ Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області перебувало кримінальне провадження № 12013210010003316 від 28.08.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 140 КК України, за фактом неналежного проведення лікуючими лікарями хірургічного відділення обласної лікарні [PERSON] операції, що призвело до ускладнення хвороби. У ході здійснення досудового розслідування допитано потерпілого [PERSON] , який повідомив, що у 2010 році лікуючі лікарі хірургічного відділення обласної лікарні неналежно провели йому операцію на праве коліно, що призвело до ускладнення хвороби. До матеріалів кримінального провадження долучено медичну документацію та призначено комісійну судово-медичну експертизу у Тернопільському бюро судово-медичної експертизи, за результатами проведення якої встановлено, що деяке погіршення стану здоров`я [PERSON] у вигляді посилення контрактури (обмеження рухів) у правовому колінному суглобі, його набряку і в цілому порушення функції правої ноги, пов`язане не з неправильним його лікуванням чи проведенням малотравмуючої операції, а з особливістю хвороби його правого колінного суглоба, незворотними поступовими змінами деструктивного характеру в хрящово-суглобових складових цього суглоба, відсутністю ефективних методів лікування аналогічних захворювань, особливо таких, що розвиваються і перебігають на фоні багатьох соматичних хвороб, якими довготривало страждає [PERSON] . Постановою першого заступника керівника Тернопільської окружної прокуратури від 03.06.2022 задоволено скаргу представника потерпілого [PERSON] адвоката Майки М.Б. на недотримання розумних строків під час досудового розслідування кримінального провадження № 12013210010003316 та надано процесуальному керівнику вказівки у порядку статті 308 КПК України. Постановою першого заступника керівника Тернопільської окружної прокуратури від 21.12.2022 повторно задоволено скаргу представника потерпілого [PERSON] адвоката Майки М.Б. на недотримання розумних строків під час досудового розслідування кримінального провадження № 12013210010003316 та надано процесуальному керівнику додаткові вказівки у порядку статті 308 КПК України. Постановою слідчого від 27.10.2023 кримінальне провадження №12013210010003316 закрито, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 28.11.2023 постанова про закриття кримінального провадження скасована. В подальшому, слідчим СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області 27.12.2024 прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України - встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення. Законність прийнятого рішення була об`єктом перевірки слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду, що підтверджується ухвалою від 05.02.2025 та колегією суддів Тернопільського апеляційного суду від 03.03.2025, яким відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №12013210010003316. Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (шкода, завдана каліцтвом, ушкодженням здоров`я, незаконним засудженням тощо). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначенні статтями 1173 та 1174 ЦК України. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок між поведінкою та шкодою. Проте позивач не довів належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення, на його думку, вимог кримінального процесуального закону, а посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди на неналежне тривале розслідування, не можуть бути належною правовою підставою для її відшкодування прокуратурою та органом досудового розслідування. Враховуючи викладене, процесуальні рішення та дії, на які посилається позивач, та розцінені ним як бездіяльність або такі, що вчинені з порушенням закону, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль у порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Окрім того, у позовній заяві та доданих документах не наведено належного обґрунтування спричинення моральної шкоди, не розкрито зміст заподіяної шкоди, не вказано та не надано жодного доказу, який міг би підтвердити наявність моральної шкоди (наявність події, ставлення особи, тобто все те, що спричинює негативні емоційно-вольові переживання позивача), а також причинно-наслідковий зв`язок з фактом заподіяння моральної шкоди, тобто не доведено наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності. Ухвалою судді від 31.03.2025 відкрито провадження у цивільній справі №607/6365/25. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити, з підстав наведених у ньому та відповідях на відзив. Представник відповідача Тернопільської обласної прокуратури в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник Державної казначейської служби України будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що у провадженні СВ Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області перебувало кримінальне провадження №12013210010003316 від 28.08.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 140 КК України, за фактом неналежного проведення лікуючими лікарями хірургічного відділення обласної лікарні [PERSON] операції, що призвело до ускладнення хвороби. У ході здійснення досудового розслідування допитано потерпілого [PERSON] , який повідомив, що у 2010 році лікуючі лікарі хірургічного відділення обласної лікарні неналежно провели йому операцію на праве коліно, що призвело до ускладнення хвороби. До матеріалів кримінального провадження долучено медичну документацію та призначено комісійну судово-медичну експертизу у Тернопільському бюро судово-медичної експертизи, за результатами проведення якої встановлено, що деяке погіршення стану здоров`я [PERSON] у вигляді посилення контрактури (обмеження рухів) у правовому колінному суглобі, його набряку і в цілому порушення функції правої ноги, пов`язане не з неправильним його лікуванням чи проведенням малотравмуючої операції, а з особливістю хвороби його правого колінного суглоба, незворотними поступовими змінами деструктивного характеру в хрящово-суглобових складових цього суглоба, відсутністю ефективних методів лікування аналогічних захворювань, особливо таких, що розвиваються і перебігають на фоні багатьох соматичних хвороб, якими довготривало страждає [PERSON] . Допитано як свідків лікуючих лікарів, а саме лікаря ортопеда-травматолога [PERSON] , який повідомив, що 23.06.2010 до них на стаціонар поступив [PERSON] з діагнозом «деформуючий остеоартроз правого колінного суглоба II ступеня», операція та реабілітація [PERSON] проходила без ускладнень. Аналогічні покази надали доцент кафедри ендоскопії [PERSON] та хірург [PERSON] . Призначено службову перевірку щодо правильності та своєчасності надання медичної допомоги медичними працівниками Тернопільської обласної університетської лікарні, за результатами якої спеціалістами Головного управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації порушень з боку лікарів не встановлено, протипоказів до операції не було, діагноз встановлено вчасно та правильно, лікування хворого проводилося згідно з наказом МОЗ України № 676. Після цього, 07.04.2014 [PERSON] звернувся із заявою про проведення повторної судово-медичної експертизи в ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», за результатами проведення якої встановлено, що причинно-наслідкового зв`язку між наданням медичної допомоги [PERSON] у комунальному закладі Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» (далі - КЗ ТОР «ТУЛ) та погіршення його стану надалі не вбачається. Однак, враховуючи супутню патологію, перед оперативним втручанням доцільно було провести додаткові консультації: нефролога, ревматолога, гастроентеролога, кардіолога, що не було зроблено. Післяопераційну тактику ведення та рекомендації щодо лікування [PERSON] можна вважати правильними, проте, яких-небудь медичних даних за дотримання рекомендацій та їх виконання у медичній картці амбулаторного хворого не міститься. Слід зазначити, що після діагностування вищезазначеної патології у [PERSON] в КЗ ТОР «ТУЛ» його лікування було своєчасним, у повному обсязі та відповідало вищенаведеному «Клінічному протоколу». Причинно-наслідкового зв`язку між наданням медичної допомоги [PERSON] в КЗ ТОР «ТУЛ» та погіршенням його стану надалі, не вбачається. Постановою першого заступника керівника Тернопільської окружної прокуратури від 03.06.2022 задоволено скаргу представника потерпілого [PERSON] адвоката Майки М.Б. на недотримання розумних строків під час досудового розслідування кримінального провадження № 12013210010003316 та надано процесуальному керівнику вказівки у порядку статті 308 КПК України. Процесуальним керівником 03.06.2022 у вказаному кримінальному провадженні у порядку статті 36 КПК України надано вказівки щодо допиту свідків, а саме [PERSON] та [PERSON] , а також скеровано лист начальнику СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області щодо активізації досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. На виконання вказівок, слідчим 03.08.2022 допитано свідка [PERSON] та 08.08.2022 допитано свідка [PERSON] . Постановою першого заступника керівника Тернопільської окружної прокуратури від 21.12.2022 повторно задоволено скаргу представника потерпілого [PERSON] адвоката Майки М.Б. на недотримання розумних строків під час досудового розслідування кримінального провадження № 12013210010003316 та надано процесуальному керівнику додаткові вказівки у порядку статті 308 КПК України. Процесуальним керівником у кримінальному провадженні 21.12.2022 надано слідчому письмові вказівки про проведення одночасних допитів між лікарями [PERSON] , [PERSON] та потерпілим [PERSON] . На виконання вказівок процесуального керівника та клопотань представника потерпілого, 13.03.2023 слідчим, за участю потерпілого [PERSON] , його представника - адвоката Майки М.Б. та лікарів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проведено одночасний допит, в ході якого лікар [PERSON] повідомив, шо [PERSON] у 2010 році було проведено артроскопію, а саме це метод дослідження, який полягає у проколі розміром до 3 мм, вводиться тубус астроскопа та проводиться огляд колінного суглоба, при цьому не проводиться жодного хірургічного втручання. При такому обстеженні у коліні неможливо щось пошкодити. [PERSON] на це повідомив, що надання медичної допомоги протягом 2010-2020 не призвело до покращення його здоров`я, також він повідомив, що в історії хвороби № 02/06206 наявний не його підпис, а саме на аркуші № 6 «Інформаційна добровільна згода на обстеження та лікування». Також, допитані лікарі [PERSON] та [PERSON] повідомили, що не пам`ятають подій, які пов`язані із лікуванням [PERSON] . За результатами проведеного допиту, 14.03.2023 процесуальним керівником надано вказівки слідчому повторно допитати [PERSON] та встановити, які підписи в історії хвороби здійснено не ним, а іншою особою, після чого призначити відповідну почеркознавчу експертизу. Надалі, 20.04.2023 слідчим допитано [PERSON] з метою встановлення чи дійсно ним здійснено підписи в історії хвороби. У ході допиту [PERSON] не зміг вказати, які на його думку підписи в історії хвороби здійснено не ним, а також відмовився надати для експертного дослідження медичні картки та виписки історії хвороби. Одночасно, потерпілий заявив клопотання про допит свідка колишнього головного лікаря КНП «ТОКЛ» ТОР [PERSON] , а також лікаря [PERSON] та встановити чи дійсно [PERSON] перебував у відпустці під час лікування [PERSON] . У зв`язку із цим, слідчим у порядку статті 40 КПК України надано доручення оперативним підрозділам на встановлення зазначених осіб та отримання інформації із лікарні. Постановою слідчого від 27.10.2023 кримінальне провадження №12013210010003316 закрито, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 28.11.2023 постанова про закриття кримінального провадження скасована. Процесуальним керівником 15.04.2024 надано слідчому письмові вказівки, зокрема, встановити медичних працівників [PERSON] та [PERSON] , а також долучити до матеріалів кримінального провадження відповіді на запити КНП Великобірківської селищної ради «Тернопільської центральної районної лікарні» та КНП «Тернопільської обласної клінічної лікарні» ТОР. Згідно з відповіддю КНП Великобірківської селищної ради «Тернопільської центральної районної лікарні» від 17.06.2024 журнали лабораторії зберігаються 3 роки, тому неможливо надати запитувану інформацію відносно [PERSON] , оскільки ним здавалися аналізи 13.09.2010. Відповідно до відповіді КНП «Тернопільської обласної клінічної лікарні» ТОР від 20.06.2024 не можливо надати інформацію за відсутності повних анкетних даних лікарів, що надавали медичну допомогу [PERSON] . Надалі, 24.12.2024 допитано свідка [PERSON] , який повідомив що йому не відомі обставини проведення операції та подальшого лікування [PERSON] , а 26.12.2024 допитано свідка [PERSON] , який надав аналогічні покази. Слідчим СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області 27.12.2024 прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України - встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення. Законність прийнятого рішення була об`єктом перевірки слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду, що підтверджується ухвалою від 05.02.2025 та колегією суддів Тернопільського апеляційного суду від 03.03.2025, яким відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №12013210010003316. Отже, вищевказане кримінальне провадження №12013210010003316 від 28 серпня 2013 року за ч.1 ст.140 КК України було п`ять разів закрито постановами слідчих, при цьому позивач був змушений звертатися до слічого судді зі скаргами на постанови слідчих про закриття кримінального провадження. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди державними досудовими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим, орган державної влади або орган місцевого самоврядування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17). У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ (далі-Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ як джерела права). Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника. А також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості. Cуд зазначає, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Висновок про можливість відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження викладений у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, який підтриманий Верховним Судом у постановах від 01 грудня 2021 року в справі №308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19. У рішенні ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria» (заява №68490/01) оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертаючись в суд із позовом про відшкодування моральної шкоди зазначив правову підставу для відшкодування такої шкоди очевидну надмірну тривалість досудового розслідування (понад 11 років). Судом встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №12013210010003316 тривало з 28.11.2023. З моменту звернення [PERSON] з заявою про вчинення кримінального правопорушення, останній неодноразово був вимушений звертатися до суду з різними скаргами. А саме 5 раз в порядку ст.303 КПК України позивач звертався до слідчого судді зі скаргами на постанови слідчого про закриття кримінального провадження, 4 з яких судом були задоволені. При цьому, як вказувалося вище, скасування постанов про закриття кримінального провадження було мотивовано тим, що слідчими не було проведено в повній мірі необхідних слідчих дій, належним чином не перевірено викладені скаржником обставини та не надано їм відповідну оцінку з метою їх спростування чи підтвердження. Окрім того, слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду, постановляючи ухвалу від 02 жовтня 2023 року, встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні тривало невиправдано довго чим порушено права та інтереси потерпілого на забезпечення швидкого, повного, неупередженого розслідування і отримання належного відшкодування від винної у вчиненні кримінального правопорушення особи. Отже, протиправність дій органів досудового розслідування встановлена вищенаведеними ухвалами слідчих суддів, та саме факт необхідності неодноразового оскарження таких дій, доказування своєї правоти, і свідчить про наявність спричинення [PERSON] , як потерпілому, моральних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між цими протиправними діями (бездіяльністю) органів державної влади та заподіяною шкодою. Така бездіяльність органів досудового розслідування знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з завданими позивачеві моральними стражданнями. Неправомірні рішення та бездіяльність органів досудового слідства завдали моральних страждань позивачу, які виразилися у зміні його нормального життєвого ритму та вимагали від нього додаткових зусиль щодо відновлення своїх прав, як представника потерпілого. Відтак, оскільки такі порушення права позивача були неодноразовими, тривали значний проміжок часу, то суд приходить до висновку, щодо позивачем доведено спричинення йому моральної шкоди. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17). Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа Науменко проти України). З урахуванням вище зазначеного, доводи відповідачів про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому внаслідок дій відповідачів моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки протиправність дій та бездіяльність органів досудового розслідування встановлена вищенаведеними ухвалами слідчих суддів. Посилання відповідачів, що реалізація позивачем свого права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не свідчить про завдання йому органами досудового розслідування моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки наведеними вище ухвалами слідчих суддів установлено неодноразове безпідставне закриття кримінального провадження №12013210010003316. Суд звертає увагу, що правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне неправомірне прийняття відповідних рішень всупереч вимогам КПК України та надмірне тривале досудове розслідування кримінального провадження, що свідчить про неправомірність дій відповідних посадових осіб, та має наслідком наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з надмірною тривалістю розслідування кримінального провадження, неодноразового прийняття рішення про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, позивач був змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, заявами, скаргами, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань, відволікаючи від інших потреб. Те, що на даний час постановою старшого слідчого відділення СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області від 27.12.2024 вищевказане кримінальне провадження №12013210010003316 від 28.08.2013 за ч.1 ст.140 КК України закрито та ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.02.2025 в задоволенні скарги [PERSON] на вказану постанову було відмовлено, не змінює факту вищеописаної протиправності дій та бездіяльності органів досудового розслідування напротязі 11 років. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги наступне. На даний час відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з урахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. За змістом ч. ч. 1, 5 і 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що розмір відшкодування моральної шкоди залежить від глибини фізичного болю та страждань, які були заподіяні особі. Визначаючи розмір моральної шкоди, відшкодування якої підлягає на користь позивача, суд бере до уваги характер та тривалість завданої шкоди, глибину душевних страждань позивача, переживань, час, витрачений на захист своїх прав, а також вимоги розумності та справедливості. Тому, беручи до уваги вищенаведене, Суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення за рахунок державного бюджету 100 000, 00 грн. моральної шкоди є завищеною. А тому, з огляду на тривалість порушення прав позивача, оскільки досудове розслідування у кримінальному проваджені тривало понад 10 років, а тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення на користь позивача 50000,00 грн. моральної шкоди. Стягнення у такому розмірі, на думку суду, є справедливим та розумним грошовим відшкодуванням завданої позивачу матеріальної шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) зазначено, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Держава як учасник цивільних відносин у цій справі виступає в особі органів, яких позивач зазначив порушниками своїх прав. А тому моральну шкоду слід стягнути безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. В силу положень п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за даними позовом не справляється, а тому розподілу між сторонами не підлягає.

Outcome: partial