Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

20.12.2024 начальник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Марина Гончарук звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просила суд: 1) позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх їх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, відкритий в банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказано, що служба у справах дітей Білоцерківської міської ради порушує питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їхньої малолітньої дочки [PERSON] через ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків. Їх малолітня дочка перебуває в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Малолітня [PERSON] проживає в сім`ї її бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] , котрі протягом двох років займаються її вихованням, доглядом та утриманням, оскільки батьки дитини повністю самоусунулися від виконання батьківських обов`язків з виховання дочки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 21.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні 06.03.2025. 08.04.2025 в судовому засіданні ухвалою суду підготовче засідання (провадження) у справі закрито та призначено розгляд справи по суті 27.05.2025. В судовому засіданні, що відбулось 27.05.2025, відповідач-1 [PERSON] заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Пояснила, що наразі живе з дитиною у батьків та доглядає за своєю донькою. Вказала, що стала на шлях виправлення, неофіційно працює - робить ремонти та миє під`їзди, займається з дитиною уроками. Загалом має троє дітей: доньку [PERSON] - 21 рік, сина [PERSON] - 16 років, доньку [PERSON] - 9 років. [PERSON] навчається в Одесі, а інші двоє дітей живуть з нею та її батьками. 27.05.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив за клопотанням представника позивача приєднати до матеріалів справи висновок про розв`язання спору. В судовому засіданні 27.05.2025 представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити, пояснив, що саме внаслідок звернення до служби у справах дітей дідуся [PERSON] , позивач звернувся до суду за даним позовом в інтересах [PERSON] , при цьому підстав щодо позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно сина [PERSON] не було. 27.05.2025 в судовому засіданні за клопотанням представника позивача оголошено перерву для повторного виклику відповідача-2 та третьої особи, також судом доручено представнику позивача забезпечити участь в судовому засіданні дитини та психолога. 09.07.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив оголосити перерву в розгляді справи до 27.08.2025 через повторну неявку відповідачів та третьої особи (дідуся) з дитиною, доручено представнику позивача забезпечити явку в судове засідання дитини з психологом для з`ясування судом думки [PERSON]. 27.08.2025 в судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити, зазначила, що їй невідомо чому не з`явилась дитина та наразі їй невідомо чи проживають відповідачі разом з дитиною та дідусем. Відповідач-2 [PERSON] , третя особа [PERSON] та дитина [PERSON] в судове засідання під час розгляду справи по суті не з`явились втретє, про розгляд справи повідомлялись у встановленому порядку, позиція відповідача-1 суду зрозуміла з наданих нею в судовому засіданні 27.05.2025 пояснень (вступного слова). Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.2015, актовий запис № 973. Згідно з наказом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 27.11.2024 № 172/03-03 [PERSON] , [INFO] взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах через ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. В матеріалах справи містяться подання Білоцерківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 від 11.11.2022 та 06.12.2022, адресовані Службі у справах дітей БМР, про необхідність встановлення причин пропуску уроків у школі та залучення до навчання [PERSON] , а також притягнення до відповідальності [PERSON] та [PERSON] за неналежне виконання батьківських обов`язків. Дитина жодного разу не відвідувала онлайн уроки з 05.10.2022 по 05.12.2022, після відновлення очного навчання не приступила до навчання. Класний керівник постійно телефонує [PERSON] з приводу відсутності [PERSON] , але мати на дзвінки не відповідає. Батьки не створюють належних умов для виховання та отримання дитиною якісної освіти. Відповідно до акта обстеження умов проживання Білоцерківського міського центру соціальних служб від 12.12.2022, малолітня [PERSON] проживає в сім`ї бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Бабуся з дідусем займаються вихованням та матеріальним утриманням своєї малолітньої внучки [PERSON] , оскільки батьки дитини [PERSON] та [PERSON] повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дочки. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 01.10.2024 до Служби у справах дітей з проханням позбавити батьківських прав відповідачів в зв`язку з вживанням алкогольних напоїв, веденням аморального способу життя та ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків. Матері дитини з 22.09.2023 по 14.02.2024 надавалася соціальна послуга - соціального супроводу сімей (осіб), які перебувають в складних життєвих обставинах. У зв`язку з невиконанням без поважних причин вимог, визначених договором про надання соціальних послуг, послугу припинено. Натепер мати дитини категорично відмовляється від послуг, мотивуючи це тим, що сторонньої допомоги та втручання не потребує, що підтверджується листами від 19.11.2024 № 123/02-39, від 10.03.2025 № 186/02-15 та від 25.03.2025 № 232/02-15. Згідно з інформацією адміністрації Білоцерківської гімназії-початкової школи № 5 Білоцерківської міської ради Київської області, батьки [PERSON] не приділяють належної уваги навчанню та вихованню дочки, зловживають алкоголем, як наслідок дівчинка була не доглянута, часто виявлявся педикульоз, який тривалий час не лікувався. Наразі вихованням дитини займаються її бабуся та дідусь. На думку адміністрації гімназії мати дитини потребує спеціального лікування та не може виховувати малолітню дитину, що вбачається з психолого-педагогічної характеристика дитини від 13.11.2024 та від 10.03.2025. Згідно з рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 329 від 22.04.2025, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . При вирішенні справи суд зазначає наступне. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п. 100) З огляду на вказане, суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин саме цієї справи не доведено. В межах розгляду даної справи відповідач-1 заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав, надала пояснення в судовому засіданні 27.05.2025, наполегливо просила суд не позбавляти її батьківських прав щодо [PERSON] , оскільки вона стала на шлях виправлення, робить усе необхідне для доньки, проживає з нею та своїми батьками, доглядає її, робить разом з нею уроки, працює неофіційно. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до частини 1 статті 232 ЦПК України, допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25.03.2019 у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Разом з тим, в межах розгляду даної справи суду не вдалося з`ясувати думку дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки малолітня разом зі своїм дідусем [PERSON] тричі не з`явились в судове засідання, про причини неявки суд повідомлено не було, що може свідчити про втрату інтересу третьої особи до цієї справи, враховуючи, що згідно пояснень представника позивача служба у справах дітей звернулась до суду з даним позовом саме внаслідок звернення до них третьої особи - дідуся дитини. Отже позивачем в межах розгляду даної справи не доведено належним чином безумовної необхідності у позбавленні відповідачів батьківських прав щодо [PERSON] . При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є недоведеність свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками, а також те, що матір дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. В силу ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи фактичні обставини справи, на переконання суду, лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав є недостатнім для позбавлення таких прав. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, при цьому беззаперечні підстави для застосування такого заходу під час розгляду справи не встановлені, тому суд дійшов висновку за необхідне відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їх малолітньої дочки [PERSON] . У зв`язку з наведеними висновками суду також не підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання [PERSON] . Разом з цим, враховуючи наявні у справі відомості про виконання відповідачами батьківських обов`язків відносно [PERSON] не в повній мірі, слід попередити відповідачів про необхідність зміни ставлення до виховання дочки [PERSON] та покласти на Орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради контроль за виконанням відповідачами батьківських обов`язків щодо [PERSON] . Слід також роз`яснити, що відмова у задоволенні даного позову не перешкоджає позивачу або третій особі у встановленому порядку звернутися в подальшому до суду з позовною заявою про позбавлення відповідачів батьківських прав.

Outcome: dismissed