Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

24.01.2024 року представник позивача Мишевська Н.М. звернулася до суду шляхом формування документу в системі "Електронний суд", із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за договором №123638-КС-004 про надання кредиту від 29.07.2021 року в розмірі 85975,09 гривень та суму судових витрат у розмірі 2422,40 гривень судового збору. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.07.2021 року між сторонами укладено Договір №123638-КС-004 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, - підписаного у порядку ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало надало позичальнику грошові кошти в розмірі 34000грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника - відповідачки [PERSON] , яка належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, та в якої, станом на 09.01.2024р. утворилася заборгованість в розмірі 85975,09грн. перед кредитором за цим договором, з яких: 33644,87грн. - сума прострочених платежів за тілом кредиту, 50744,61грн. - сума прострочених платежів за відсотками, та 1585,61грн. - за комісією, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з даним позовом. 18.09.2024р. відповідачка [PERSON] подала суду письмові пояснення на позов (відзив), якими вона просить відмовити у задоволенні позову, а провадження у справі закрити у зв`язку з тим, що позивачем не надано суду оригіналу її заяви, з якої б вбачалося її бажання отримати кредит та його розмір, а також - не надано жодних відомостей про зазначення номеру платіжної картки, на яку мали бути зараховані кредитні кошти та, також, суду не надано доказів того, що цей договір - за №123638-КС-004 від 29.07.2021р. - був підписаний сторонами. Позивачем також не надано будь-яких доказів того, що саме її електронним цифровим підписом підписано кредитний договір, оскільки позивачем не надано ані відомостей про сертифікацію ключа ЕЦП, ані відомостей про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті, а, надана суду копія договору - що міститься в матеріалах справи копія договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам ст.5,7 ЗК "Про електронні документи та електронний документообіг" та не є належним доказом укладення договору. 20.09.2024р. представник позивача Виноградов Ю.Е. надав суду додаткові пояснення у справі, де він просив врахувати викладену у цих додаткових поясненнях та додатках до них інформацію при вирішення судової справи,позовні вимоги підтримує в повному обсязі.Зазначив що 29.07.2021р. між ТОВ "Бізнес позика" та відповідачем [PERSON] укладено договір №123638-КС-004 про надання кредиту,шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст.12 ЗК "Про електронну комерцію". ТОВ "Бізнес позика" 29.07.2021р. було направлено відповідачу [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №123638-КС-004 про надання кредиту, яка прийняла(акцент) пропозицію(оферту) щодо укладення договору на умовах визначених офертою.Зі своєї сторони ТОВ "Бізнес позика" направило відповідачу [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-9898 на номер телефони. Такими чином 29.07.2021р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір №123638-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатор у порядку, визначеному ст.12 ЗУ "Про електронні комерцію". Також він зазначив,що відповідач [PERSON] частково виконала свої зобов`язання за вище вказаним кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості вона здійснила часткову оплату на загальну суму 14710грн. Також відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просить суд розглянути справу за його відсутністю. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.07.2021р. між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця було укладено в електронній формі договір про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма) №123638-КС-004 - у порядку ЗУ «Про електронну комерцію» і Правил про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Згідно цього договору позичальник отримала кредит в розмірі 34000грн. строком на 24 тижня - до 13.01.2022 - на умовах сплати відсотків за користування кредитом - в розмірі 1,079661777% в день (фіксована ставка). 29.07.2021 року відповідачу [PERSON] . Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс» на підставі договору №41084239_14/12/17 укладеного з ТОВ «Бізнес Позика», на виконання умов договору №123638-КС-004 від 29.07.2021 було перераховано (здійснено переказ) двома переказами грошові кошти в розмірі 20000грн. та 14000грн. (загальна сума 34000грн.). Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.12ч.1ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Укладення вищезазначеного договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 123638-КС-004 від 29.07.2021 року та підписання електронної форми договору відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором G-9898 на номер телефона, номер телефону [NUMBER] . Отримання відповідачем [PERSON] 29.07.2021 року грошових кошті в розмірі 34000грн. нею не заперечується - вона у своїх письмових поясненнях лише звертає увагу на те, що суду позивачем не надано оргигінали кредитного договору та номеру картки, на яку кошти перераховувалися, але підтверджується наданим АТ КБ «Приват банк» на запит суду витягом щодо руху коштів по банківській картці № [NUMBER] за період з 29.07.2021 до 09.01.2024р.р., яка відкрита на ім`я відповідача [PERSON] (а.с.32-35) Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплаті відсотків не виконала у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування сплатила частково, а саме - лише в сумі 14710грн., чим порушила вимоги кредитного договору. Тому невизнання відповідачем вимог позову суд оцінює критично, - адже вона частково борг сплатила. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач має заборгованість перед позивачем, станом на 09.01.2024р. у сумі 85975,09грн, з яких: 33644,87грн. - сума прострочених платежів за тілом кредиту, 50744,61грн. - сума прострочених платежів за відсотками, та 1585,61грн. - за комісією. Доречі, визначення "прострочені" відсотки не міститься в чинних ЦК та ЦПК України, тому суд вважає, що позивач має на увазі нараховані відсотки як плату за користування кредитними коштами, що передбачено чинним законодавством України. Оскільки судом встановлено, що відповідачем використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку борг повністю не повернутий позивачу, - суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню в сумі 18934,87грн (33644,87грн.-14710грн.), а вимога про стягнення заборгованості за "простроченою" комісією - задоволенню не підлягає. ЗУ «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. А, відповідно до ст.ст.11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, - про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) в разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо усупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім того, ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, згідно якої споживач, що порушив своє зобов`язання про повернення кредиту та відсотків за ним, - має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Проте, законодавцем визначені чіткі особливості щодо розміру відповідальності споживача, - яка визначена у п.2 ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування», а саме: у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), яка нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, - не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки сумі 50744,61грн., - є несправедливим у розумінні ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить встановленим обмеженням ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності і добросовісності, - що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, - адже встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більш, ніж 15 % простроченого платежу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 21775,87грн.(18934,87грн. - розмір кредиту за договором( остаток) + 2841грн. - сума відсотків, яка не перевищує 15 % від суми простроченого платежу), а тому - вимоги позову підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує вимоги ст.133 ЦПК України, та ч.1ст.141 ЦПК України, та роз`яснення в абз.1 п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014р., вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч.1ст.88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть за мінімальною ставкою, визначеною ЗУ «Про судовий збір»). Проте, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються з суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з того, що позивач, за меншого обсягу позовних вимог мав би сплатити судовий збір, як юридична особа, в розмірі, не менше, ніж мінімальний для юридичних осіб - 2422,40грн., які фактично й сплатив, тому він підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial