Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду системою «електронний суд» із даним позовом, у якому вказав, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало із відповідачем 16.01.2022 року кредитний договір № 581957488 у формі електронного документу, за яким відповідач отримав кредит 5500,00 грн на банківську платіжну карту. Відповідач прострочив свої зобов`язання. У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало за договором факторингу від 23.02.2024 до ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача за даним кредитним договором. 04.06.2025 за договором факторингу ТОВ «Таліон Плюс» передало право вимоги до відповідача до ТОВ «ФК «Онлайн фінанси». За договором факторингу від 04.06.2025 ТОВ «ФК ОНЛАЙН ФІНАНС» передало право вимоги до відповідача позивачу ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Заборгованість відповідача становить 10294,75 грн та складається з 5499,85 грн тіла кредиту, 4794,90 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Ухвалою від 01 серпня 2025р. провадження по справі було відкрито та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 01 серпня 2025р. було задоволено клопотання позивача та витребувано докази з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про належність відповідачу платіжної карти та зарахування на неї кредитних коштів. Позивач у позовній заяві просив розглядати справу в спрощеному порядку, а також зазначив, що просить розглядати справу у його відсутності та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач відзиву на позов або клопотань до суду не подав. На адресу суду повернулося поштове повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом з відміткою на конверті: «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 16 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником [PERSON] було укладено у електронному вигляді договір кредитної лінії №581957488, який позичальник підписав за допомогою одноразового ідентифікатора. За п.1.1 та 1.3 даного договору, сторони погодили кредит у вигляді кредитного ліміту на суму 5500,00 грн, перший транш надається позичальнику із поверненням до 15.02.2022, тобто на 30 днів. За пунктом 1.8 сторони погодили, що строк користування та дисконтний період можуть бути подовжень у разі сплати усіх платежів. Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк», отриманої судом у порядку витребування доказів, [PERSON] належить карта № [NUMBER] , на яку 16.01.2022 було зараховано 5500,00 грн. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 16.01.2022 сформувало платіжне доручення про перерахування 5500 грн на карту [NUMBER] за договором №581957488. У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 16.01.2022 зазначено картку [PERSON] № [NUMBER] . За договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило до ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками. За пунктом 4.1 договору, право вимоги переходить до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у договорі. Пунктом 8.2 погоджено строки дії договору до 28.11.2019. У подальшому, додатковими угодами №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, строк дії договору факторингу було продовжено, останній раз до 31.12.2024 Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №175 від 05.05.2022 до договору факторингу №28/1118-01, за номером 21266 значиться боржник [PERSON] за договором №581957488 від 16.01.2022р. із загальною сумою заборгованості у розмірі 6829,75грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту: 5499,85 грн, заборгованості по відсоткам: 1329,90 грн. За договором факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 ТОВ «Таліон Плюс» відступило до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками. За пунктом 4.1 договору, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у договорі. Пунктом 8.2 погоджено строки дії договору до 31.12.2024. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №1 від 23.02.2024 до договору факторингу, за номером 10072 значиться боржник [PERSON] за договором №581957488 від 16.01.2022р. із загальною сумою заборгованості у розмірі 10294,75 грн. За договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило до ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками, згідно до реєстру боржників, який формується відповідно із додатком №1 до договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025, за номером 7975 значиться боржник [PERSON] за договором №581957488 від 16.01.2022р. із загальною сумою заборгованості у розмірі 10294,75 грн. Згідно із розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у [PERSON] за договором №581957488 від 16.01.2022р. наявний борг за кредитом 5499,85 грн та за відсотками 4794,90 грн за період з 05.05.2022 по 11.06.2022. За розрахунком ТОВ «Таліон Плюс», зазначено заборгованість за кредитом 5500 грн та за відсотками за період з 16.01.2022 по 05.05.2022 у розмірі 1344,75 грн. Відповідно до ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України\~ передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між сторонами укладався в електронній формі. Відповідь АТ КБ «Приватбанк» свідчить про належність вказаної у договорі банківської картки відповідачу та про зарахування на неї кредитних коштів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України\~зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1\~ст. 642 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 16.01.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] договору кредитної лінії №581957488 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит в сумі 5500,00 грн відповідачу [PERSON] . За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідачем, згідно до наданих позивачем розрахунків, грошові кошти повернуто не було. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Позивач надав документацію, яка наявна у нього як фактора, що стосується заборгованості боржника, яка підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника станом на дату відступлення права вимоги. Таким чином, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшли всі права ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 581957488. Отже, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» являється новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач [PERSON] [PERSON] не виконала у повному обсязі свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунками заборгованості. Таким чином позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» правомірно вимагає стягнення простроченої заборгованості з відповідача відповідно до умов договору. Разом із цим, суд вважає, що розмір заборгованості обґрунтований не у повному обсязі у зв`язку із наступним. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач протягом дії дисконтного періоду (визначений п.1.8 та 1.7 договору) у 30 днів (до 15 лютого 2022 року) не сплатив тіло кредиту та проценти за користування кредитом у повному обсязі. Представником позивача не були надані докази, які б підтверджували вчинення відповідачем дій, передбачених п.1.8 Договору, спрямованих на пролонгацію договору, зокрема сплату всіх відсотків в період дії дисконтного періоду та активацію функції пролонгації у особистому кабінеті або в терміналі. Згідно п. 1.9.3. кредитного договору, на період строку дисконтного періоду, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом. За змістом ст. 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 4797,00 гривень, яка існує станом на 25.06.2025 року. При зверненні до суду з позовом позивач надав розрахунки заборгованості, складені попередніми кредиторами: розрахунку заборгованості, зробленому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», з яких вбачається, що відсотки за користування наданим кредитом продовжували нараховуватись поза межами строку кредитування у 30 днів тобто після 15.02.2022 року. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України. У позовній заяві позивач посилається на те, що умовами кредитного договору було погоджено, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору, є процентами за користування грошовими коштами і це не суперечить положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, суд не погоджується з такими доводами на підставі наступного. За змістом пункту 4.3 договору кредитної лінії, сторони погодили пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Також у пункті 5.3 договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.\~625\~ЦК України (а.с. 32). Частиною другою статті 625\~ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627\~Цивільного кодексу\~України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). В даному випадку з поданих до суду матеріалів вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитного договору. При цьому позовних вимог про стягнення грошових коштів за прострочення виконання зобов`язання відповідно до правил ст.\~625\~ЦК України позивач не заявляв. Позивачем ставляться вимоги про стягнення саме тіла кредиту та процентів. Розрахунку заборгованості в порядку ч. 2ст.\~625\~ЦК України позивач не надавав та вимог про стягнення таких коштів не заявляв. У зв`язку із цим, до спірних правовідносин слід застосувати вищевказані правові висновки касаційного суду щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом строком дії договору. За неповернення кредитних коштів після закінчення строку, на який вони були видані, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Як було зазначено вище, для захисту прав позичальника у розділі 4 договору біло обумовлено фінансову відповідальність боржника у вигляді пені за порушення його умов. Отже, позивач ототожнює відсотки за користування кредитними коштами та відсотки, які підлягають сплаті боржником за прострочення виконання зобов`язання, що суперечить вимогам чинного законодавства. За таких умов, правомірним є нарахування відсотків за передбачений договором 30 денний строк кредитування (який сторонами пролонгований не був) в період з 16.01.2022 по 15.02.2022 року. Передбачений п.1.9.2 розмір 2,10 процентів від суми кредиту 5500,00 грн складає 136,50 грн, Таким чином, за 115,50 днів відсотки мали бути нараховані у розмірі 3465,00 грн. Разом, заборгованість позивача станом дату закінчення строку дії кредитування становила 8965,00 грн (5500,00 грн тіла кредиту + 3465,00 грн нарахованих відсотків). У зв`язку із викладеним позов підлягає частковому задоволенню у сумі 8965,00 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2\~ст. 137 ЦПК). На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача надано ордер адвоката Тараненка Артема Ігоровича, Договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги, додаткова угода №1 до договору про надання правничої допомоги (де у перелік боржників включений [PERSON] ), акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги, з вартістю послуг щодо [PERSON] у 7000 грн, та витратами часу 6 годин. Відповідно до\~положень частини\~3\~ст.\~141\~ЦПК України: при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд враховує, що ціною позову в даному випадку є кредит у розмірі 5500,00 грн. Отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків. У звіті про надання правової допомоги зазначено, що робота з цією позовною заявою потребувала 6 годин часу, що вочевидь не є пропорційним обставинам справи. У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial