Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з із заявою, в якій просить суд - визнати [PERSON] недієздатною; - встановити опіку над недієздатною [PERSON] ; - призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду із зазначеною заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки, заявник посилається на те, що її донька [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства та з 11 років страждає на психічне захворювання, у зв`язку з чим перебуває на обліку у лікаря психіатра та потребує постійного стороннього нагляду. Вона не може здійснювати потреби своєї життєдіяльності, грубо дезадаптована в соціально-побутовому плані, вчиняє дрібні крадіжки та має психічне захворювання з діагнозом F21, шизотиповий розлад з 05 листопада 2008 року, що свідчить про її хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] зареєстрована та проживає разом із заявником та знаходиться на повному її утриманні. Встановлення опіки є необхідним для забезпечення життя її доньки. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 березня 2024 року для розгляду зазначеної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою від 20 березня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, призначено [PERSON] адвоката з числа адвокатів Правобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Ухвалою від 06 червня 2024 року було призначено по справі судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання висновку судово-психіатричної експертизи. 24 лютого 2025 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №568-ц/63-ц від 08 лютого 2025 року. Відповідно до ухвали суду від 26 лютого 2025 року було поновлено провадження у справі. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 21 травня 2025 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 30 травня 2025 року справу прийнято до розгляду у окремому провадженні та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною - адвокат Ніколенко Є.А. в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення заяви. Особа щодо якої вирішується питання про визнання її недієздатною - [PERSON] не викликалася в судове засідання, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта №568-ц/63-ц від 08 лютого 2025 року вона за своїм станом здоров`я не може брати участь у судовому засіданні. Представник органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. З`ясувавши доводи та аргументи учасників судового процесу, обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 листопада 1997 року. Заявник звернулася до суду з указаною заявою, в якій просить визнати її доньку [PERSON] недієздатною, встановити над нею опіку та призначити її опікуном [PERSON] , покликаючись на те, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства та внаслідок хвороби не усвідомлює значення своїх дій, не може ними керувати та потребує постійного догляду. Частиною 1 статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1 ст.39, ч.1 ст.40 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (ст. 298 ЦПК України). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №568-ц/63-ц від 08 лютого 2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] страждає на хронічний, стійкий психічний розлад - шизофренію, параноїдну, безперервний перебіг, F20.00 за МКХ 10. За своїм психічним станом [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] за своїм станом не може бути присутньою у залі судових засідань та особисто давати пояснення по суті справи. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для визнання [PERSON] недієздатною. Згідно з ч.1 ст.300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ч.1-3 ст.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст.55 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20), системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Відповідно до ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частина 1 статті 60 Цивільного кодексу України передбачає, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ст.62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Положення ст.63 ЦК України вказують на те, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 336/5652/18 (провадження № 61-1595св20) звернуто увагу на те, що відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. У пункті 3.1 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, зазначено, що при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки. Опікун або піклувальник призначаються лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікуном може бути призначено не лише родича, а й осіб, які є близькими підопічному Правилами опіки та піклування не встановлено обмежень щодо кількості опікунів повнолітньої особи. Відповідно до подання органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 02 вересня 2024 року №108-10926 про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , є особою з інвалідністю з дитинства 2 групи, потребує опіки. [PERSON] , [INFO] , піклується про свою дочку, забезпечує її всім необхідних. Медичних протипоказань для призначення її опікуном немає. Санітарно-гігієнічні та житлово-побутові умови проживання задовільні. Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над дочкою [PERSON] у разі визнання її недієздатною. З огляду на наведене, наявні підстави для встановлення над [PERSON] опіки та призначення опікуном недієздатної [PERSON] , [INFO] , її матір [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.6 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. А тому необхідно визначити строк дії рішення про визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] , тривалістю два роки з дня набрання рішенням суду законної сили. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч.7 ст.300 ЦПК України опікун, представник органу опіки та піклування має право подати клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

Outcome: approved