Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом,\~обґрунтовуючи свої\~позовні вимоги\~тим,\~що вона\~доводилась дружиною\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~ [PERSON] доводився\~сином [PERSON] \~та [PERSON] ,\~проте в\~його свідоцтві\~про народження\~прізвище матері\~зазначено [PERSON] .\~ [PERSON] померла\~ [INFO] .\~Після її\~смерті залишилась\~спадщина \~житловий будинок\~садибного типу\~А-1\~загальною площею\~59,1\~кв.м,\~житловою площею\~47,9\~кв.м\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами:\~літня кухня\~Б,\~сарай В,\~вбиральня Г,\~погріб Д,\~ворота з\~хвірткою №1,\~огорожа №2,\~огорожа №3,\~колодязь №4,\~розташовані за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Після смерті\~ [PERSON] \~спадщину прийняв\~її син\~(чоловік\~позивачки)\~ [PERSON] ,\~однак спадкові\~права не\~оформив,\~не отримав\~свідоцтво про\~право на\~спадщину на\~успадкований будинок\~і не\~зареєстрував своє\~право власності.\~ [PERSON] \~помер [INFO] .\~Після його\~смерті його\~дружина [PERSON] \~прийняла спадщину\~і подала\~відповідну заяву\~нотаріусу. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували родинні відносини між [PERSON] і його матір`ю [PERSON] . Враховуючи викладене, позивач просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] , померлим [INFO] , і його матір`ю [PERSON] , померлою [INFO] ; визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 59,1 кв.м, житловою площею 47,9 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б, сарай В, вбиральня Г, погріб Д, ворота з хвірткою №1, огорожа №2, огорожа №3, колодязь №4, розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат Прокопцев С.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АН №1716029 від 17 червня 2025 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явилися, до суду надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача, Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.06.1993 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до відомостей про склад родини з обліково-послужної картки до військового квитка серії [NUMBER] , батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] . Крім того, з рішення Народного суду м. Слов`янська від 22 жовтня 1974 року у справі №2 1486-74 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення 784 руб., вбачається, що позивачі є батьками відповідача. Відповідно до ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підставі п.5 ч.2 вказаної статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.1 ч.1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. п. 1, 4, 7, 10 Постанові Пленуму ВСУ №5 от 31.03.1995 року зі змінами №15 от 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Враховуючи всі вищенаведені факти в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як сином та матір`ю. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 грудня 2005 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок садибного типу А-1 загальною площею 59,1 кв.м, житловою площею 47,9 кв.м з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня Б, сарай В, вбиральня Г, погріб Д, ворота з хвірткою №1, огорожа №2, огорожа №3, колодязь №4, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] на підставі Договору 2 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 15.02.1977, реєстровий №938, що підтверджується довідкою Відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області №04-01/492 від 05.03.2025 року. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син, [PERSON] , проте, за життя своїх спадкові права він не оформив. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 серпня 2010 року. На підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом після [PERSON] є його дружина [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12 січня 1984 року). На замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Після смерті свого чоловіка [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав, звернулась до державного нотаріуса Першої слов`янської державної нотаріальної контори Макарової Н.І., проте 04 червня 2025 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що нею не подано належним чином оформлений документ, що підтверджує родинні відносини [PERSON] з його матір`ю [PERSON] , спадщину після якої він прийняв, але юридично не оформив. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Згідно з п.3.1 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». У встановленому\~нотаріальному порядку\~позивач не\~може оформити\~право власності\~на житловий\~будинок садибного\~типу А-1\~загальною площею\~59,1\~кв.м,\~житловою площею\~47,9\~кв.м\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами:\~літня кухня\~Б,\~сарай В,\~вбиральня Г,\~погріб Д,\~ворота з\~хвірткою №1,\~огорожа №2,\~огорожа №3,\~колодязь №4,\~розташовані за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~оскільки нотаріусу\~не надано\~документ,\~що підтверджує\~родинні відносини\~ [PERSON] \~з його\~матір`ю [PERSON] , спадщину після якої він прийняв, але юридично не оформив. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і роз`ясненнями, наданими у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно, здійснюється відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, шляхом визнання прав. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, в судовому засіданні, на підставі зібраних судом доказів, встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , проте, за життя не оформив своїх спадкових прав та не зареєстрував право власності на спірний будинок. Після його смерті спадщину прийняла його дружина, [PERSON] , однак її право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України. Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», враховуючи вищевикладене, вимога позивача про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню. \~На підставі викладеного,

Outcome: approved