Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 33000 грн, моральної шкоди у сумі 100000 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн, яка була йому завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Заявлений позов мотивує тим, що 29 травня 2022 року працівниками патрульної поліції відділення поліції №1 Хмільницького районного управління поліції відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 324223 та 26.07.2022 року Калинівським районним судом його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із нього в дохід держави 496 грн 20 коп. судового збору на користь держави. Постановою Вінницького апеляційного суду від 31.08.2022 року постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 26 липня 2022 року було скасовано, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 130 КУпАП, закрито на підставі п.1 ч.1\~ст. 247 КУпАП\~у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім цього, працівники поліції після складення протоколу про адміністративне правопорушення відібрали у нього автомобіль марки «ВАЗ 2107», д.н.з. [NUMBER] , ключі від нього та один із поліцейських самостійно поїхав на ньому у невідомому напрямку. З постанови про закриття кримінального провадження від 25.11.2022 року Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, вбачається, що автомобіль [PERSON] нібито було поміщено на майданчик тимчасового тримання за адресою: [ADDRESS] , про що було складено "Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу". Однак будь-яких документів у зв`язку із вилученням автомобіля та будь-яких пояснень йому працівники поліції не надали, автомобіль до цього часу не повернуто. З приводу незаконного заволодіння автомобілем він звернувся до Вінницької обласної прокуратури із заявою про вчинення щодо нього кримінального правопорушення. 16.09.2022 року за даною заявою в ЄРДР за №42022020000000374 була внесена інформація про кримінальне правопорушення, за ознаками ч.1 ст. 365 КК України. Тому, внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 33000 грн, оскільки автомобіль йому повернутий не був, отже, зазначена сума вартості автомобіля має бути стягнута з держави на його користь. Крім того, притягнення до адміністративної відповідальності завдало йому також моральних страждань, оскільки поліцейськими було незаконно вилучено його автомобіль, який, незважаючи на повне його виправдання від обвинувачення за ст.130 КУпАП, до цього часу не повернуто. Тому незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, незаконне вилучення автомобіля та неповернення його протягом більш ніж двох років після закриття справи про адміністративне правопорушення спричинили та продовжують спричиняти йому моральні страждання, викликані, в тому числі і порушенням права на мирне володіння своєю власністю. Оскільки арешт майна триває невиправдано тривалий час, то весь цей час він страждає від цієї ситуації. Тому вважає, що неправомірними діями працівників патрульної поліції йому була спричинена моральна шкода в розмірі 100000 грн. Крім того, він уклав договір про надання правничої допомоги із адвокатом на суму 8000 гривень. Адвокат надавав суду першої інстанції заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення тощо, в яких, посилаючись на прецедентні судові рішення, доводив його невинуватість. Після ухвалення Калинівським районним судом постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, захисник оскаржив дану постанову до суду апеляційної інстанції, та у апеляційній скарзі і під час апеляційного розгляду скарги знову доводив відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Тому, за надання правничої допомоги відповідно до договору від 07 липня 2022 року просить стягнути з відповідачів понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень. У зв`язку із цим позивач звертається до суду з даним позовом. 14.11.2024 від представника Департаменту патрульної поліції Цубера М.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позов пред`явлено до Департаменту патрульної поліції взагалі не зрозуміло чому, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача було складено працівниками Відділу поліції №1 Хмільницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яке не має жодного відношення до Департаменту патрульної поліції. Працівник відділу поліції №1 Хмільницького РУП ГУНП у Вінницькій області являється підрозділом та підпорядковується ГУНП у Вінницькій області, яке є юридичною особою та суб`єктом владних повноважень про що зазначено самим позивачем. В свою чергу Департамент патрульної поліції є окремою юридичною особою. Департамент патрульної поліції ніяким чином не пов`язано, не підпорядковується та не є структурним підрозділом ГУНП у Вінницькій області. А тому пред`явлення позову до Департаменту патрульної поліції є безпідставним та позовні вимоги не підлягають задоволенню. 02.12.2024 від представника відповідача Державної казначейської служби України Сімонової С.Н. надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок. В даному випадку, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Безпідставним є посилання позивача на закон, який регулює порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, оскільки працівники патрульної поліції не мають права на проведення такої діяльності. Крім того, належним відповідачем у даній справі є Держава в особі органу яким заподіяна шкода, а не Казначейство, яке наділене лише повноваження щодо стягнення коштів на виконання судових рішень про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити. 13.12.2024 від представника позивача\~- адвокат Никитюка О.І. надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що Державна Казначейська служба України (ДКСУ) заявлена як представник відповідача у позовній заяві [PERSON] до держави Україна про стягнення моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, надала Відзив на цю позовну заяву. Зазначений відзив може братися до уваги лише в частині того, що ДКСУ не може бути представником держави у позовах про стягнення моральної шкоди. В зв`язку з цим є неспроможними усі доводи ДКСУ щодо доведеності чи недоведеності, законності чи незаконності позовних вимог Позивача про стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Никитюк О.І. позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник Державної казначейської служби України Тушевська Н.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Просила суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Як встановлено матеріалами справи, 29 травня 2022 року працівниками патрульної поліції відділення поліції №1 Хмільницького районного управління поліції відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 324223 та 26.07.2022 року Калинівським районним судом [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 130 КУпАП, та застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Постановою Вінницького апеляційного суду від 31.08.2022 року постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 26 липня 2022 року було скасовано, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 130 КУпАП, закрито на підставі п.1 ч.1\~ст. 247 КУпАП\~- у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 14.11.2024 представник Департаменту патрульної поліції Цубера М.М. в поданому до суду відзиві на позовну заяву зазначив, що позов пред`явлено до Департаменту патрульної поліції взагалі не зрозуміло чому, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача було складено працівниками Відділу поліції №1 Хмільницького РУП ГУНП у Вінницькій області, яке не має жодного відношення до Департаменту патрульної поліції. Однак,\~відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема, Головне управління Національної поліції у Вінницькій області та, окремо, Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції. Положенням про Департамент патрульної поліції, затвердженим наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року № 73 (у редакції наказу Національної поліції України від 14.08.2017 року № 857 «Про внесення змін до Положення про Департамент патрульної поліції») встановлено, що Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, ліквідовується та реорганізовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку; Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки та штампи. Отже, у спірних правовідносинах належним відповідачем є Департамент патрульної поліції, а не ВП №1 Хмільницького РУП ГУНП у Вінницькій області. Статтею 19 Конституції України\~визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно із ч. 3\~ст. 19 цього Закону\~держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті\~1173,1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її\~результатом\~моральною шкодою. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У постанові від 22 січня 2025 року (справа № 335/6977/22) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей\~1173,\~1174 ЦК України. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи\~відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи\~бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є\~підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановлені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем та його представником не надано суду доказів того, що дії інспекторів ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області по складенню протоколу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди. Також суд зазначає, що не підлягають до застосування в цьому випадку положення ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" від 01.12.94 № 266/94-ВР, оскільки відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосувати адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення\~не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі.\~Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Встановивши, що при складанні протоколу у відношенні позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей\~255,\~265-1 КУПАП\~та\~Закону України «Про національну поліцію», а доказів про визнання їх\~дій неправомірними\~позивачем не надано, як і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. З огляду на вищевикладене, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів незаконності дій з боку працівників поліції, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не\~тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, таким чином суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження незаконності дій вчинених щодо нього. Оскільки судом не встановлено неправомірності у діях працівника патрульної поліції під час складання стосовно позивача [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення, то немає підстав для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди. Враховуючи вищевикладене та останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який суди мають враховувати під час вирішення спорів у подібних правовідносинах, фактичне скасування постанови серія ААД № 324223 та 26.07.2022 року лише з підстав відсутності доказів факту керування [PERSON] транспортним засобом за обставин, наведених у протоколі, факт закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1\~ст. 247 КУпАП\~у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, зокрема, і без встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час її складання не є підставою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди. З врахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Також не підлягає до задоволення вимога про відшкодування витрат на правову допомогу з наступних підстав. Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Аналогічну правову позицію викладено\~\~у постановах Верховного Суду України від 20 травня 2009 року у справі № 6-3261св08, від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09, від 03 лютого 2010 року у справі № 6-15773св09. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400цс18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191цс19). Таким чином, заявлена позивачем до стягнення сума витрат\~\~на професійну правничу допомогу у справі про адміністративне правопорушення не є збитками, оскільки такі витрати за правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності, не мають ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з поведінкою працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, яку не можна вважати\~\~протиправною та/або свавільною. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed