Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернувся у травні 2025р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 50 820.83 грн. та судові витрати. Позов обґрунтовував тим, що 24.09.2021р. між ТОВ «Фінансова Компанія «ІНВЕСТРУМ» та\~ [PERSON] , було укладено ТОВ\~ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~ та [PERSON] було укладено Договір позики №77792237 на суму 15000грн. з умовами оплати нарахувань. В подальшому 14.06.2021 між\~ ТОВ\~ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №14/06/21, згідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики №77792237 від 24.09.2021 в сумі 50 820.83 грн., з яких 15000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 35 820.83 грн. сума заборгованості за відсотками. 11.06.2025 року відповідач подала суду відзив, в якому просила поновити строк подачі відзиву, позов залишити без задоволення за недоведеністю та одночасно і застосувати позовну давність. 27.06.2025 року представником позивача подано письмові пояснення, в якому вказав, що оскільки з 12.03.2020 по 30.06.2023 року були продовжені строки у зв`язку з карантином, а з 24.02.2022 року по даний час перебіг строків позовної давності зупинено у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності. Є всі підстави для задоволення вимог в цілому за долученим додатково розрахунком наданим первісним кредитором та доказів переходу прав вимоги. 08.07.2025 року відповідач подала пояснення в яких просила не приймати та не долучати доказів позивача, у зв`язку з порушенням строків, а також просилазастосувати позовну давність. 08.08.2025 року представником позивача подано додаткові пояснення в якому просив, пояснення відповідача залишити без розгляду та задоволення, а також позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві та додаткових поясненнях просив, розгляд справи провдити за його відсутності. Відповідач просила застосувати строки позовної давності, розгляд справи проводити\~ без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Так, 24.09.2021р. між ТОВ\~ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~ та [PERSON] укладено Договір позики №77792237, який укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов вказаного Договору сума позики 15000.00 грн., строк позики 30 днів, дата повернення позики 24.10.2021, знижена процентна ставка 0.69% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% в день, орієнтована реальна річна процентна ставка 906.08 % річних, орієнтована загальна вартість позики 18134.25 грн. 14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів», тобто до укладення кредитного договору з відповідачем, було укладено Договір факторингу №14/06/21. Як встановлено п.1.1 Договору факторингу, згідно умов цього Договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно з п.1.2 перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. У Додаткових угодах №2 від 28.07.2021р. та №12 від 27.10.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 зазначено загальну суму Прав Вимоги, що відступаються згідно Реєстру Боржників №11. У випадках, не передбачених цією Додатковою угодою, Сторони керуються положеннями Договору. Дана Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання уповноваженими представниками Сторін та є невід`ємною частиною Договору. 27.10.2023р. була укладена Додаткова угода №12, в якій обумовлено право вимоги до договору факторингу\~ №14/06/21 від 14.06.2021р. Відповідно до Реєстру боржників №11 від 27.10.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги в т.ч. до [PERSON] за договором\~ позики №77792237 від 24.09.2021 в розмірі заборгованості на суму 50820.835 грн, з яких: 15000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 35820.83 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.13), період нарахування відсотків в матеріалах до позову позивачем не зазначався, однак в подальшому до письмових пояснень позивача надано розрахунок складений та підписаний первісним кредитором, який прийнято судом. Разом з тим, відповідач вірно вказала у відзиві на позов, що долучений до позовної заяви позивачем розрахунок заборгованості щодо договору, не дає можливість встановити дійсний факт наявності та розмір заборгованості за кредитним договором та період. При цьому вказаний розрахунок виконаний позивачем не з дати укладення договору - 24.09.2021, а лише із 27.10.2023 по 31.03.2025, тому неможливо встановити, як розраховувались розмір відсотків та заборгованість за період із 24.09.2021 по 31.03.2025р. Щодо цього, суд зазначає, що сторони при укладенні договору обумовили те, що відсотки за 30 днів користування кредитом згідно додатку №1 до договору складають 3134.25грн. від загальної суми тіла кредиту 15000грн. Позивачем не було нараховано відсотки після отримання права вимоги 27.10.2023р., однак як вбачається з доданого первісним кредитором розрахунку, відсотки у сумі 35 820.83грн. нараховувались за період з 24.09.2021р. (дати укладення договору) по 20.02.2022р. (а.с.69-74), тобто за межами узгодженого строку повернення кредиту до 24.10.2021р. за Додатком №1 до договору позики, які становили за 30 днів 3134.25грн., тому доводи відповідача в цій частині є частково обґрунтованими. Окрім того, доводи відповідача про те, що не підтверджено надання кредиту взагалі та перерахування ій на картку коштів є голослівними, оскільки нею не заперечується факт отримання коштів, як і не заперечується факт погашення частково відсотків у сумі 3029.92грн. - 23.10.2021р., про що свідчить розрахунок первісного кредитора. Водночас, суд не бере до уваги п.2.5 та 4.3 договору про те, що відсотки продовжують нараховуватись і з часу закінчення строку дії договору та кредитних зобов`язань, оскільки за правовою позицією ВС, після закінчення строку дії договору може бути застосована кредитором відповідальність за ч.2 ст.625 ЦК України. Наразі закріпилася судова практика Верховного Суду в частині формування правових позицій щодо застосування ст. 1048, ст. 1050, ст. 625 ЦК України у кредитних спорах. Здебільшого в цьому питанні Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Цей правовий висновок має тенденцію до застосування судами першої та апеляційної інстанції в будь-яких кредитних спорах. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.Проценти за користування чужими грошовими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». Отже, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних). Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України. Також слід додатково зазначити, що оскільки строк кредитного договору визначений у самому договорі, тобто 30 днів, до 24.10.2021р, а тому проценти за користування кредитом, як плата по кредиту, після закінчення цього строку не могли нараховуватися за законом. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджується розрахунками заборгованості. Проте,\~ судом встановлено, що [PERSON] мала непогашену заборгованість перед первісним кредитором, а потім і перед позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором позики № 77792237 в розмірі 15 104.33грн., з яких: тіло кредиту 15000грн. та нараховані % за 30 днів - 104.33 грн. (3134.25грн.- 3029.92), з врахуванням умов договору та строку виконання зобов`язань до\~ 24.10.2021р. Нарахування ж відсотків первісним кредитором за межами строку дії виконання зобов`язань та визначення дати повернення позики, за відсотковою ставкою договору позики, а не ст.625 ЦК України, є не вірним, і як наслідок дана вимога позивача є щодо відсотків недоведеною в частині суми 35716.50грн\~ (35820.83-104.33). Стороною позивача не надано також доказів про пролонгацію договору і на яких умовах, а тому в цій частині позов не є належно обґрунтований. Разом з тим,\~ щодо вимог позивача відповідач просила врахувати строк позовної давності, оскільки позов подано до суду за межами трирічного строку, який відраховується з 25.10.2021р., а позов подано 22.05.2025р. Щодо цього слід зазначити наступне. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 нього Кодексу продовжуються на строк його дії. У постанові від 21.06.2023 року\~ по справі №727/4133/22 (провадження №61-12146св22) Верховним судом зазначено: «Апеляційний суд проігнорував те, що 17 березня 2022 року набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2120-IХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесені зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 15 січня 2025 року №4220-IХ, від 16 квітня 2025 року №4356-IХ воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до 07 серпня 2025 року. Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (15 травня 2025 року) про стягнення надлишково сплачених коштів в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, підстав для відмови у задоволенні позову у зв?язку з його пропуском не було. Тобто, суди також повинні враховувати, що в період дії воєнного стану строки позовної давності продовжуються на строк дії такого стану. Відтак Позивач, звернувшись до суду у травні 2025 року, застосував заходи щодо захисту своїх прав в межах строків позовної давності. Тому підстави вважати, що строк пред?явлення позовних вимог був пропущений - відсутні. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими про стягнення з відповідача заборгованості по кредитних договорах. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відсоток задоволених позовних вимог становить 29.72 %, а тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 899.92грн., що відповідає пропорційності розміру задоволених позовних вимог. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, відповідно до 1, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1059, 1082 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial