Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 34653,15 грн на відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, а також судові витрати у сумі 15211,20 грн, з яких 1211,20 грн судового збору та 14000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 19.08.2024 року у м. Львові на пр. Свободи, 28 відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль «KIA Sorento», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] під час перестроювання на ліву смугу руху, здійснив наїзд на автомобіль «Hundai Sonata», р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Водії на\~місці ДТП\~заповнили повідомлення\~про дорожньо-транспортну\~пригоду (європротокол)без залучення та подальшого інформування уповноважених на те працівників підрозділів Національної поліції, відповідно до якого [PERSON] визнав свою винуватість у ДТП. Також зазначив, що [PERSON] уповноважив його користуватись та розпоряджатись вказаним автомобілем, а також представляти його інтереси у суді. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (надалі в ТДВ «СГ «Оберіг») відповідно до полісу ЕР-220384481, тому він звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та 27.12.2024 року між страховиком і потерпілим було досягнуто згоди про виплату йому страхового відшкодування у сумі 38533 грн, що останнім і здійснено. Згідно із звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 170935 від 26.09.2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hundai Sonata», р.н. [NUMBER] становить 77887,98 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу із врахуванням ПДВ складає 43234,83 грн. За наведеного, на підставі положень ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, п. 32.7 ст. 32 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, що був чинний на час настання відповідних правовідносин, просить стягнути із відповідача на його користь різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, з врахуванням зносу, а саме у сумі 34653,15 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14.07.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] 25.08.2025 року подав відзив на позовну заяву, в якому заначив, що [PERSON] є неналежним позивачем у даній справі, оскільки власником автомобіля є [PERSON] , а отже відсутні докази порушення прав чи інтересів позивача. Також, відповідно до ст.ст. 999, 1194 ЦК України та Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, що був чинний на час настання відповідних правовідносин, обов`язок відшкодування шкоди в межах страхової суми покладено на страховика, а не на страхувальника. Окрім того, оцінка пошкодженого транспортного засобу проведена без повідомлення учасників ДТП, а отже із порушенням вимог чинного законодавства. Також вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим і не відповідає критерію співмірності, який визначений у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. За наведеного просить відмовити у позові. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 19.08.2024 року у м. Львові на пр. Свободи, 28 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль «KIA Sorento», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] під час перестроювання на ліву смугу руху, здійснив наїзд на автомобіль «Hundai Sonata», р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження Скориставшись положеннями п. 2 ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час ДТП, водії на місці пригоди 26.08.2024 року склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без залучення та подальшого інформування уповноважених на те працівників підрозділів Національної поліції (європротокол), відповідно до якого винуватцем пригоди визнаний водій [PERSON] . Повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (європротокол) від 19.08.2024 року долучено до матеріалів справи, у ньому зазначені всі обставини ДТП та складена схема. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (надалі в ТДВ «СГ «Оберіг») відповідно до полісу ЕР-220384481 та 23.08.2024 року позивач звернувся до страхувальника винуватця у ДТП - ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про страховий випадок та страхове відшкодування. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 01.07.2021 року вбачається, що власником автомобіля «Hundai Sonata», р.н. [NUMBER] є [PERSON] , який довіреністю від 22.08.2024 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Збирт О.В., уповноважив [PERSON] укладати договори найму щодо цього майна, а також керувати вказаним транспортним засобом. З звіту № 170935 від 26.09.2024 року про визначення вартості майнового збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Hundai Sonata», р.н. [NUMBER] , вбачається, що вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу становить 77887,98 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 43234,83 грн, а без ПДВ 38609,63 грн. Із угоди про виплату страхового відшкодування від 27.12.2024 року вбачається, що [PERSON] та ТДВ «СГ «Оберіг» досягнули згоди про виплату потерпілому страхового відшкодування у сумі 38533,78 грн. Також, з матеріалів справи вбачається, що ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило позивачу страхове відшкодування на суму 34877,37 грн. Частиною 1 статті 1166\~ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина завдавача шкоди. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Згідно із ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, що був чинним на час ДТП, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (далі - Закон 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 29 Закону 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі п. 32.7 ст. 32 цього Закону шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказана правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року справа № 592/8115/18, від 15 жовтня 2020року справа № 755/7666/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 757/29950/14-ц /провадження № 61-17433 св 19/. Водночас суд критично оцінює твердження відповідача з приводу того, що відсутні докази порушення прав чи інтересів позивача, оскільки він не має речових прав на пошкоджений автомобіль, а власником такого є [PERSON] \~виходячи із\~наступного.\~ Так,\~стаття 395\~ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Відповідно до статті 396\~ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Згідно з частиною другою статті 1187\~ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином,\~факт правомірності\~володіння майном\~є достатньою\~підставою для\~особи,\~яка володіє\~речовим правом\~на чуже\~майно,\~для звернення\~за захистом\~цього права,\~а спричинення\~шкоди користувачу\~майна випливає\~з факту\~його користування\~цим майном\~на достатній\~правовій підставі,\~що узгоджується\~з правовою\~позицією Верховного\~Суду,\~викладеною у\~постановах від\~03\~грудня 2014\~року у\~справі №\~6-183цс14,\~від 07\~листопада 2018\~року у\~справі №\~200/21325/15-ц /провадження № 61-37571св18/, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц і така практика є сталою. Також суд\~критично оцінює\~твердження відповідача\~з приводу\~розміру визначеного\~відшкодуванння,\~оскільки за\~змістом абзацу\~2\~пункту 36.2\~статті 36\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення\~експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам\~Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»\~та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Аналогічний висновок викладено у постановах ВС від 23 грудня 2022 року у справі № 755/13794/19 /провадження № 61-18515св21/ та від 16 жовтня 2023 року у справі № 715/2489/22 /провадження № 61-7757 св 23/. Так, статтею\~12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: approved