Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 11\~022,28 грн. за період з 01.08.2022 року по 01.07.2025 року та витрат по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. Позов обґрунтований тим, що позивач рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.09.2017 №520 призначений управителем, зокрема, багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення виконкому 06.09.2017 року між позивачем та заступником міського голови, який діяв від імені власників квартир багатоквартирного будинку, укладено договір №860-УБ про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Позивач надавав відповідачу відповідні послуги, проте відповідач їх не сплачував, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яку позивач просить суд стягнути на його користь. Відповідач у відзиві на позов заперечив проти позовних вимог, вказавши на те, що є лише титульним власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , оскільки квартира придбавалась у шлюбі, а відтак його дружина [PERSON] є співвласником цієї квартири. Також, відповідач вказує на те, що він не укладав жодних договорів із позивачем, а надані позивачем розрахунки є неналежними, адже не містять даних, які діяли тарифи нарахувань за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що проводиться по будинку, їх складових, які послуги входили до розрахунку нарахування розміру комунальних послуг по видам. Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться за тарифами, затвердженими розпорядженнями виконавчого органу міської ради. Водночас, відповідних документів щодо діючих тарифів нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що проводиться по будинку, за адресою: [ADDRESS] . Ураховуючи вищенаведене, просив суд залишити позов без розгляду. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою суду від 29.07.2025 року відкрито спрощене провадження у справі. У судове засідання відповідач не з`явився, будь-яких заяв з цього приводу суду не надав. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом Позивач є управителем багатоквартирного будинку у якому розташована приміщення, власником якої є відповідач. Свої функції позивач здійснює на підставі договору №860-УБ про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 06.09.2017 року. Відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Оплату за послуги підприємства відповідач не здійснював. За період з 01.08.2022 року по 01.07.2025 року утворилась заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком у сумі 4\~406,85 грн. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Приписами статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Згідно із ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування. Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Приписами ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами статті 610 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Твердження відповідача про те, що він є лише титульним власником судом відхиляються, адже такого терміну чинне законодавство не містить, а факт того, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя у даному випадку судом не досліджується, адже не має значення для вирішення спору. Натомість, суд роз`яснює відповідачу, що він може окремо звернутись до своєї дружини за компенсацією витрат на утримання спільного майна. Тариф на утримання багатоквартирного будинку у даному випадку не змінювався із дати укладення договору, тому окремих повідомлень не вимагалось, а сам договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Проте, частиною другою статті 264 ЦПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Вказана норма має імперативний характер і є обов`язковою для суду. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в розмірі 11 022,28 грн. за період з 01.08.2022 року по 01.07.2025 року, однак надані докази, зокрема, розрахунок заборгованості підтверджують наявність заборгованості відповідача за період з 01.08.2022 року по 01.07.2025 року лише у розмірі 4\~406,85 грн. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved