Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі ТОВ «Споживчий центр», Кредитодавець) звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх доводів представник позивача посилається на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03 травня 2024 року було укладено Кредитний договір (оферта) № 02.05.2024100000823 (далі - Договір). Кредитний договір підписаний електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання [PERSON] одноразового ідентифікатора. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти). Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 11 000,00 грн, строком на 210 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру наданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.88% = (20373.95 / 11000)/210 * 100%. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% від суми Кредиту та дорівнює 2 200 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка: 110 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно п. 3.1. Договору, за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію. Відповідно до п. 4.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5375-41XX-XXXX-2907. Відповідно до Договору та квитанції про перерахунок коштів Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 11 000,00 грн строком на 210 днів. [PERSON] 03 травня 2024 року отримано кредитні кошти у розмірі 11 000,00 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 36\~131,01 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11\~000,00 грн, по процентах 19\~250,00 грн, комісії 821,01 грн, неустойки 5 060,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». З огляду на вказане, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 02.05.2024100000823 від 03 травня 2024 року у розмірі 36\~131,01 грн; суму сплаченого судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. Ухвалою судді від 11 березня 2025 року відкрито провадження у справі № 607/4692/25 та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25\~березня 2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» надійшов\~відзив від\~представника відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвокатки Шелудько\~О.\~О.\~у якому\~вона просить\~відмовити у\~задоволені позовних\~вимог в\~повному обсязі.\~На обґрунтування\~відзиву вказує,\~що у\~матеріалах справи\~відсутні відомості,\~що кошти\~надійшли на\~банківську картку,\~яка належить\~відповідачу.\~Неможливо ідентифікувати\~належність електронного\~платіжного засобу\~Пилипенко О.\~Ю.,\~оскільки повної\~інформації щодо\~номеру банківсько\~картки або\~ж номеру\~банківського рахунку\~відповідача матеріали\~справи не\~містять.\~Також зауважує,\~що нарахування\~кредитором комісійної\~винагороди в\~розмірі 821,01\~грн,\~є таким,\~що не\~відповідає принципу\~справедливості,\~добросовісності та\~розумності в\~розумінні Закону\~України «Про\~споживче кредитування». Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22(61- 14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, нарахування неустойки в сумі 5\~600,00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. 10 квітня 2025 року судом зареєстрована відповідь на відзив представника позивача ТОВ «Споживчий центр» - Павленко Д. О. у якій він підтримує позовну заяву та просить задовольнити позов в повному обсязі. На спростування доводів представника відповідача, викладених у відзиві вказує наступні обставини. Між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03 травня 2024 року було укладено Кредитний договір (оферта) № 02.05.2024100000823 шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер телефону відповідача. Відповідач не заперечує що номер телефону [NUMBER] належить йому. Щодо розрахунку то подано Картку субконто з детальним розрахунком заборгованості. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № 2450619500 від 02 травня 2024 року, яка є первинним платіжним документом. 14 травня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представника відповідача [PERSON] - адвокатки Шелудько О. О. у яких, крім викладених у відзиві аргументів, вона просить звернути увагу суду на неподання позивачем оригіналів електронних доказів щодо вчинення тієї послідовності дій, про яку він стверджує. Позивачем не доведено належними та достовірними доказами обставин акцептування відповідачем конкретних умов договору кредитування та, відповідно, укладення з [PERSON] кредитного договору саме на тих умовах і з тим змістом, які зазначено у позовній заяві та доданому до неї кредитному договорі № 02.05.2024-100000823 від 03 травня 2024 року. Позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по Кредитному договору № 02.05.2024-100000823 від 03 травня 2024 року, внесення Відповідачем коштів на його погашення, дат такого внесення, їх періодичності тощо. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 02.05.2024-100000823 від 03 травня 2024 року, на який посилається Позивач, не є первинним документом, в розумінні чинного законодавства, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. З огляду на наведене, адвокатка Шелудько О. О. вважає, що позивач не спростував заперечення та позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, належними та допустимими доказами, які підтверджували б заявлені ним позовні вимоги, а відтак вважає, що у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] 21 травня 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача Павленко Д. О. подано клопотання про витребування доказів. 18 червня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення від представника відповідача [PERSON] - адвокатки Шелудько О. О. у яких вона просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Наголошує, що сторона відповідача заперечує проти задоволення клопотання про витребування доказів. Представником позивача не надано доказів самостійного направлення запитів до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з метою отримання інформації та отримання відмови. Відтак, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують отримання [PERSON] коштів згідно вказаного договору, тобто докази існування між сторонами договірних правовідносин, а отже відсутні правові підстави для стягнення коштів. Ухвалою суду від 18 червня 2025 року витребувано від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» наступну інформацію: 1) чи емітувалась (видавалась) банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); 2) інформацію про рух кошів по банківському рахунку № [NUMBER] за 03 травня 2024 року. 29 липня 2025 року на адресу суду, на виконання ухвали суду від 18 червня 2025 року, від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшла запитувана інформація стосовно карткового рахунку [PERSON] , зарахування на картку кредитних коштів в сумі 11\~000,00 грн 03 травня 2024 року, що відображено у руху коштів по картці. У судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий центр» не з`явився, у прохальній частині позову просив про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача - адвокатка Шелудько О. О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Вважає, що позивачем не спростовано доводів відзиву, [PERSON] стверджує, що не отримував у кредит 11\~000,00 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03 травня 2024 року укладено Кредитний договір № 02.05.2024-100000823 (далі - Договір), шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 11 000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 2457419832 про проведення платежу за договором № 02.05.2024-100000823 о 12:53 03 травня 2024 року на суму 11 000,00 грн, де отримувачем зазначено частково номер картки, який відображено у Заявці про отримання кредиту 537541*07. Зокрема, у Заявці зазначено: реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для перерахунку коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: 5375-41ХХ-ХХХХ-2907. Відповідно до п. 2 Заявки сума кредиту 11 000 грн 00 коп. Строк, на який надається Кредит 210 днів з дати його надання, що передбачено у п. 3 Заявки. Відповідно до п. 4 Заявки дата повернення (виплати) кредиту 28 листопада 2024 року. Згідно з п. 5 Заявки процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (п. 5 Заявки). Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру наданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.88% = (20373.95 / 11000)/210 * 100% (п. 6 Заявки). Графік платежів погоджено сторонами у п. 9 Заявки. Відповідно до п. 4.1. Договору (оферти) Кредитор надає є Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Згідно п. 4.3. Договору (оферти) Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. Договору (оферти) Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. У додатку до Договору [PERSON] вказав контактні дані та інформацію про роботу. При цьому, зі змісту Договору (оферти), Заявки та додатку до Договору вбачається, що такі документи підписані електронним підписом відповідача з ідентифікатором Е286. Представник позивача надав довідку розрахунок про стан заборгованості за Кредитним договором № 02.05.2024-100000823 від 03 травня 2024 року, згідно якої заборгованість [PERSON] складає: 11\~000,00 грн основного боргу; 19\~250,00 грн проценти за період з 03 травня 2024 року по 28 листопада 2024 року, комісія 821,01 грн, неустойка 5\~060,00 грн, разом 36\~131,01 грн. Згідно руху коштів по картці від 24 липня 2025 року наданого АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» щодо рахунку [PERSON] , якому банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , 03 травня 2024 року о 12:53:52 на картку відповідача було здійснено зарахування коштів у сумі 11 000,00 грн. Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/1689115 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Наявна в матеріалах справи квитанція № 2457419832 від 03 травня 2024 року узгоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості та рухом коштів по карті відповідача, і в сукупності з іншими доказами підтверджує заборгованість [PERSON] за виданим кредитом, та є належним доказом отримання позики в сумі 11\~000,00 грн, що спростовує доводи сторони відповідача щодо неотримання кредитних коштів, які надійшли на його банківську картку. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~частин першої,\~другої,\~третьої статті\~207\~ЦК України,\~в редакції\~на момент\~виникнення спірних\~правовідносин,\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційнотелекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будьякий вид цивільного договору може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітноцифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітноцифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційнотелекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційнотелекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційнотелекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у постанові № 561/77/19 від 16 грудня 2020 року вказав, що із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційнокомунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти кредитний договір на умовах, встановлених товариством. Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення договору (оферта), розміщена на сайті кредитора заявка, сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смсповідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Відповідач підтвердив, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є Заявка до кредитного договору від 03\~травня 2024\~року№ 02.05.2024-100000823, з яким він попередньо ознайомилася. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, [PERSON] розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт електронним підписом відповідача з ідентифікатором Е286. Відповідно до п. 11.9. Договору (оферта) позичальник підтверджує, що вказаний ним при реєстрації номер телефону належить виключно Позичальнику, не переданий та не буде переданий у користування та/або володіння та/або розпорядження будьяким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватись Позичальником при виконанні даного договору, вчиненні будьяких операцій за ним. Також слід зауважити, що у відзиві та додаткових поясненнях, сторона відповідача вказує номер телефону [PERSON] , який ідентичний номеру, що використаний ним для реєстрації та є контактним номером телефону позичальника. Матеріалами справи обґрунтовано, що 03 травня 2024 року у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] строком на 210 календарних днів уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі № 02.05.2024-100000823 на суму 11 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування Кредитом, які застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. На підтвердження прийняття заяви на видачу кредиту позивачем було надіслано відповідачу підтвердження укладення договору на вищевказаних умовах. Цього ж дня вказана сума позики була перерахована відповідачу на його платіжну картку, що підтверджується квитанцією та рухом коштів по картці від 24 липня 2025 року, які суд описав вище. Однак [PERSON] не виконав свої зобов`язання за Договором. У пункті 10.1. Договору (оферта) сторони погодили, що цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем у інформаційній системі Кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер його телефону, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитора. Цей договір діє протягом одного року. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач просить стягнути з відповідача 19 250,00 грн процентів за користування кредитом за період 03 травня 2024 року по 28 листопада 2025 року, що вбачається із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором від 03 травня 2024 року № 02.05.2024-100000823, і ця сума має бути обґрунтована. Сторона відповідача у своєму відзиві заперечила щодо суми нарахувань в тому числі і відсотків, оскільки позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по Кредитному договору № 02.05.2024-100000823 від 03 травня 2024 року, внесення відповідачем коштів на його погашення. Вважає, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у [PERSON] , так і встановити її розмір. Проте до своїх відзиву та пояснень не надає будь-якого розрахунку нарахування відсотків та відомостей щодо погашення заборгованості. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будьякий час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В силу вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати [PERSON] . Водночас суд виснує, що позивачем не доведена повною мірою вимога про стягнення заборгованості за відсотками, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно п. 12 Заявки орієнтована реальна річна процентна ставка за кредитом становить 3834,77%. Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача 31 373,95 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 20\~373,95 грн. Також саме з цією суму погодився відповідач підписуючи Паспорт споживчого кредиту (розділ 4). Пунктом 9 Заявки визначено графік платежів. Сума кредиту сплачується 6 платежами, не пізніше останнього дня кожного чергового періоду, у наступних розмірах (розмір платежу з процентів у складі чергового платежу): 1 платіж у розмірі 3 850 грн, 2 платіж у розмірі 3 850 грн, 3 платіж у розмірі 3 654,71 грн, 4 платіж у розмірі 3 103,71 грн, 5 платіж у розмірі 2 359,66 грн, 6 платіж у розмірі 1 355,67 грн. А тому, суд приходить до висновку, що саме 18\~173,75 грн процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З наданої довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором від 03 травня 2024 року № 02.05.2024-100000823 не вбачається за якою процентною ставкою здійснювалося нарахування відсотків, у результаті чого нарахована їх сума 19\~250,00 грн, як і те, що сторонами цього договору вона погоджувалася. Відтак, надана позивачем довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором від 03 травня 2024 року № 02.05.2024-100000823, не може вважатися належним доказом наявності такої заборгованості у відповідача за процентами. Щодо вимоги про стягнення комісії, то суд погоджується із доводами сторони відповідача, вважає її такою, що не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до п. 8 Заявки, комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% від суми Кредиту та дорівнює 2 200 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Виходячи з вищезазначеного, положення паспорту споживчого кредиту, Заявки від 03 травня 2024 року № 02.05.2024-100000823 про сплату позичальником на користь кредитора комісії за надання кредиту: 2 200,00 грн, яка нараховується за ставкою 20,00 відсотків від суми кредиту одноразово, суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору. Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (справа № 204/224/21 від 06 листопада 2023 року). Натомість вимогу ТОВ «Споживчий\~центр»про стягнення 5 060,00,00 грн неустойки, суд вважає такою, що підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Пунктом 13 Заявки передбачено, що неустойка: 110 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким, зокрема, було внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань. Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На зазначене звернув увагу Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), від 06 травня 2025 року у справі № 464/2647/22 (провадження № 61-6059св24). Однак, варто зазначити, що при стягненні неустойки (пені, штрафів) за даним договором слід використовувати не загальне, а спеціальне законодавство, що регулює безпосередньо відносини щодо споживчого кредитування, тобто Закону України «Про споживче кредитування». \~ \~ \~ \~У відповідності до п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» даного закону, у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Дані обставини спростовують доводи сторони відповідача, оскільки кредитодавцем та позичальником погоджено право на стягнення неустойки, її розмір, з огляду на те, що неналежне виконання зобов`язання зі сторони відповідача мало місце, що було встановлено вище, суд дійшов до висновку про стягнення з [PERSON] в користь позивача 5 060,00 грн неустойки. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи ту обставину, що [PERSON] в повному обсязі не повернув кредитні кошти, не сплачував погоджені сторонами Договору відсотки, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 02.05.2024-100000823 від 03 травня 2024 року в розмірі 34\~233,75 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 11\~000,00 грн, заборгованість за відсотками 18 173,75 грн, неустойка 5 060,00 грн. Згідно платіжної інструкції № СЦ00006383 від 05 березня 2025 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2\~422,40 грн. Отож, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2 295,20 грн (34 233,75 * 2\~422,40 : 36 131,01), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial