Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ. На розгляд Сихівського районного суду м. Львова надійшла позовна заява Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (надалі Позивач, ЛМКП «Львівтеплоенерго») до [PERSON] (надалі Відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Ухвалою від 18.04.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. КЛОПОТАННЯ СТОРІН. Позивачем заявлено заява про зменшення позовної вимоги про стягнення основного боргу до 3260,64 грн. (вх. №16843/25 від 11.07.2025). Він посилається на те, що після подання позовної заяви, а саме 11.05.2025, відповідач сплатив на користь позивача 955,50 грн. плати за абонентське обслуговування. Розглянувши відповідне клопотання, суд зазначає таке. Відповідно до частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Частиною 3 статті 279 ЦПК України встановлено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно зі\~статтею 126\~ЦПК України\~право на\~вчинення процесуальної\~дії втрачається\~із закінченням\~строку,\~встановленого законом\~або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на те, що заява про зменшення позовної вимоги подана після спливу строку, встановленого частиною 3 статті 279 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення такої заяви без розгляду. АРГУМЕНТИ СТОРІН. Аргументи позивача. Позов обґрунтовано тим, що між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживач) укладено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01.12.2021. Для відповідача був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] для здійснення оплати за надані йому послуги. Як стверджує позивач, на виконання договірних зобов`язань він надав відповідачу послуги за договором у період з 01.04.2022 по 28.02.2025, однак останній не оплатив їх вартості. Так, за витрати теплової енергії на функціонування системи гарячої води та за абонентське обслуговування у відповідача існує заборгованість у розмірі 4216,14 грн. Оскільки вказана сума у добровільному порядку сплачена не була, позивач просить стягнути на його користь 4486,03 грн., з яких 4216,14 грн. основний борг, 118,68 грн. пеня, 126,52 грн. інфляційні втрати, 24,69 грн. 3% річних. Аргументи відповідача. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що оплата ним здійснюється лише за надані комунальні послуги. Оскільки лічильник гарячої води, розташований у його квартирі, свідчить про відсутність споживання гарячої води, то і підстави для стягнення заборгованості відсутні. З урахуванням цього відповідач просить суд закрити провадження у справі. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. У [ADDRESS] , у якому знаходиться квартира під номером [ADDRESS] , у якій зареєстрований відповідач. Факт реєстрації відповідача підтверджується довідкою №24 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 03.04.2025. Судом встановлено, що позивач здійснює надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, зокрема і до будинку [ADDRESS] на підставі Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 01.12.2021, який є публічним договором приєднання і розміщений на офіційному веб-сайті позивача за покликанням: https://lmkp.lte.lviv.ua/index.php/meshkantsiam/dohovory-z-postachannia-teplovoi-enerhii-ta-postachannia-hariachoi-vody (надалі - Індивідуальний договір). Пунктом 4 Індивідуального договору передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Зі змісту документа «Інформація про ВОТЕ №0963» вбачається, що 27.09.2002 у будинку [ADDRESS] було встановлено вузол комерційного обліку гарячої води фірми АТ «Axis Industries» (дата наступної повірки 08.12.2025), яким зафіксовано споживання мешканцями гарячої води. Відображені дані стосуються періоду споживання з жовтня 2021 року по березень 2025 року. Враховуючи факт споживання мешканцями будинку [ADDRESS] гарячої води, а отже і відповідачем, суд доходить висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, зміст яких визначено вказаним вище Індивідуальним договором. Відповідно до пункту 5 Індивідуального договору позивач (виконавець) зобов`язується надавати відповідачу (споживач) послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором. Витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) визначаються та розподіляються відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону № 315 від 22.11.2018. Витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) розподіляються на всіх споживачів, у тому числі тих, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. Пунктами 12, 22 Індивідуального договору встановлено, що обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) розраховується відповідно до Методики розподілу. Розподіл обсягу гарячої води та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), спожитих у будинку, згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» здійснює виконавець. Відповідно до пункту 30 Індивідуального договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: - плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1182 від 11.12.2019 в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1023 від 08.09.2021, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої гарячої води або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку; - плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу з постачання теплової енергії та визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу; - плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або веб-сайті виконавця http://lmkp.lte.lviv.ua. Як стверджує позивач, у відповідача існує заборгованість за Індивідуальним договором за період з квітня 2022 року по лютий 2025 року, а саме: - борг за несплату вартості витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання у розмірі 3334,33 грн.; - борг за несплату вартості абонентського обслуговування у розмірі 955,50 грн. Загальна сума боргу становить 4216,14 грн., враховуючи корекцію у розмірі 73,69 грн. ((3334,33 + 955,50) - 73,69). Відповідні відомості та порядок нарахування відображені позивачем у документі «Відомості про нарахування та оплату послуги». Як передбачено пунктом 32 Індивідуального договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування та плата за послугу нараховується щомісяця. Згідно із пунктом 34 Індивідуального договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Судом встановлено, що на виконання умов Індивідуального договору відповідач 11.05.2025 перерахував на користь позивача 955,50 грн. плати за абонентське обслуговування. Вказане підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом від 11.05.2025. Крім цього, у матеріалах справи наявні платіжні документи від 15.02.2025 та від 22.04.2025 на загальну суму 7841,93 грн., які підтверджують оплату відповідачем вартості наданої йому послуги з постачання теплової енергії (на це вказує призначення платежу, яке зазначалося платником при перерахуванні грошових коштів). Разом з цим, у матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем вартості витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання у розмірі 3260,64 грн. (4216,14 - 955,50). Пунктом 45 Індивідуального договору встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожний день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. На підставі вказаного пункту, а також частини 2 статті 625 ЦК України, позивач здійснив нарахування на основну суму боргу 118,68 грн. пені, 126,52 грн. інфляційних втрат, 24,69 грн. 3% річних, про стягнення яких просить суд. ОЦІНКА СУДУ. З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між сторонами у сфері надання житлового-комунальних послуг. Відтак, для вирішення спору у справі слід застосовувати положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон №2189-VIII), Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (надалі Закон №2119-VIII), Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затв. Постановою КМУ №830 від 21.08.2019, а також Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 (надалі Методика). Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №2189-VIII договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання (частина 5 статті 13 Закону №2189-VIII). Судом встановлено, що між сторонами у цій справі укладено Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01.12.2021 шляхом приєднання відповідача до нього через факт споживання комунальної послуги. Предметом заявленого позову є матеріально-правові вимоги позивача про стягнення із відповідача: - основного боргу у розмірі 4216,14 грн., з яких 3260,64 грн. борг за несплату вартості витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, 955,50 грн. борг за абонентське обслуговування; - 118,68 грн. пені, 126,52 грн. інфляційних втрат та 24,69 грн. 3% річних. Підставами позову слугують обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Індивідуальним договором щодо своєчасної та повної оплати вартості наданих йому послуг. Надаючи оцінку предмету та підставам заявленого позовну, враховуючи заперечення відповідача, а також наявні у матеріалах справи докази, суд зазначає таке. Індивідуальним договором передбачено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається, серед іншого, з плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу з постачання теплової енергії та визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, у тому числі в індивідуальному тепловому пункті (пункт 1 Розділу 1 Методики). Пунктом 24 Правил передбачено, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає, серед іншого, обсяги теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному\~статтею 10\~Закону №2119-VIII. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 10 Закону №2119-VIII визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії, зокрема, на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: - обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою. При цьому \~обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання (частина 6 статті 10 Закону №2119-VIII). Крім цього, пунктом 38 Правил встановлено, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). З аналізу наведених вище норм вбачається, що навіть у разі відключення квартири споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку, а також наявності у нього індивідуальної системи опалення та/або гарячого водопостачання, такий споживач зобов`язаний оплачувати вартість послуг на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання в розмірі, визначеному Методикою. Відтак, суд доходить висновку про те, що у відповідача існував та існує обов`язок оплачувати вартість послуги із забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Пунктом 2 Розділу 6 Методики передбачено, що у разі, якщо приготування гарячої води відбувається у індивідуальному тепловому пункті або автономній теплогенеруючій/когенераційній установці будівлі/будинку, то обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП (Qгвпф.с), за наявності циркуляції, визначається: 1) в міжопалювальний період: - як різниця між показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та обсягом теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води (Qгвпприг), визначеного у відповідності до формули 27 цієї Методики; - розрахунково у відповідності до формул 28, 29 цієї Методики у разі відсутності, тимчасового виходу з ладу або втраті вузла комерційного обліку теплової енергії; а у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи ГВП у відповідності до формул 28, 29 цієї Методики - як відсоток Qгвпф.с = 20 % від обсягу теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води (Qгвпприг); 2) в опалювальний період - не визначається (Qгвпф.с\~= 0), а входить до обсягу споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП (Qгвпф.с), розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в опалювальний та міжопалювальний період пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (пункт 8 Розділу V Методики). Зі змісту розрахунків позивача вбачається, що він визначав обсяг витрат на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП виключно у міжопалювальні періоди у проміжку часу: квітень 2022 року лютий 2025 року, та тільки за ті місяці, у яких мала місце циркуляція гарячого водопостачання. Вказане прослідковується за результатами співставлення розрахунків позивача із інформацією про ВОТЕ. Загальна сума нарахування витрат на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП за спірний період (з урахуванням корекції) становить 3260,64 грн. Подані позивачем розрахунки відповідач не заперечував, жодних контррозрахунків до суду ним подано не було. Пунктами 35,\~36\~Правил передбачено,\~що розрахунковим\~періодом для\~оплати спожитої\~послуги є\~календарний місяць.\~Оплата послуги\~здійснюється не\~пізніше останнього\~дня місяця,\~що настає\~за розрахунковим\~періодом (граничний\~строк внесення\~плати за\~спожиту послугу),\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені договором.\~За бажанням\~споживача оплата\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Згідно із пунктом 34 Індивідуального договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Станом на дату ухвалення цього рішення, відповідачем не подано до суду доказів оплати вказаної вище суми боргу за витратами на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП. Надані ним платіжні документи від 15.02.2025 та від 22.04.2025 на загальну суму 7841,93 грн. не можуть братися до уваги судом, адже такі підтверджують оплату відповідачем вартості наданої йому послуги з постачання теплової енергії (на це вказує призначення платежу, яке зазначалося платником при перерахуванні грошових коштів), яка є окремою послугою, що надається позивачем згідно із Індивідуальним договором. Зважаючи на викладене вище, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення 3260,64 грн. основного боргу є законною та обґрунтованою, а отже вказана сума підлягає стягненню із відповідача. Що стосується позовної вимоги про стягнення 955,50 грн. боргу за платою за абонентське обслуговування, то слід зазначити таке. Відповідно до Закону №2189-VIII та постанови Кабінету Міністрів України №808 від 21.08.2019 з 01.12.2021 споживачам виставляється плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії. Плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання\~ інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та\~ поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води) (стаття 1 Закону №2189-VIII). Суд зазначає, що розмір плати за абонентське обслуговування нараховується щомісячно протягом року у фіксованому розмірі на один особовий рахунок незалежно від кількості мешканців у квартирі та незалежно від обсягу споживання послуги або відсутності споживання послуг. У даній справі помісячний розмір плати за абонентське обслуговування відповідача за Індивідуальним договором становить 27,30 грн., а загальна сума, що підлягає до сплати відповідачем за період з квітня 2022 року по лютий 2025 року дорівнює 955,50 грн. Після відкриття провадження у справі відповідачем перераховано позивачу плату за абонентське обслуговування у вказаному розмірі, що свідчить про відсутність між сторонами предмету спору у відповідній частині. Відповідно до\~пункту 2\~частини 1\~статті 255\~ЦПК України\~суд своєю\~ухвалою закриває\~провадження у\~справі,\~якщо відсутній предмет спору. Враховуючи ту обставину, що предмет спору щодо стягнення 955,50 грн. основного боргу за платою за абонентське обслуговування існував на момент подання до суду позову і відкриття провадження у справі та припинив своє існування у ході розгляду справи, суд доходить висновку, що провадження у цій частині підлягає закриттю. Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до частини 2 статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Що стосується заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, то така підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 126,52 грн. Проведені позивачем розрахунки інфляційних втрат є правильними та здійснені з дотримання вимог чинного законодавства. Водночас, заявлені до стягнення суми пені та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 29,06 грн. та 24,22 грн. відповідно. При здійсненні розрахунку позивач не врахував, що останні дні на оплату за травень, липень та жовтень 2024 року припадали на вихідний день та, відповідно, повинні були бути перенесені на перші за ними робочі дні. Крім цього, при нарахуванні пені за квітень та грудень 2024 року позивач проігнорував положення Індивідуального договору про те, що нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Відповідно перші дні прострочення за вказані місяці розпочали свій перебіг саме з робочого, а не календарного дня, як зазначено у розрахунку позивача. Зважаючи на все викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у загальному розмірі 3440,44 грн. СУДОВИЙ ЗБІР. У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір за подання позову підлягає стягненню із відповідача на користь позивача у розмірі 2322,24 грн. Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням\~особи,\~яка його\~сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Враховуючи закриття провадження у справі в частині вимоги про стягнення 955,50 грн. основного боргу за платою за абонентське обслуговування, суд зазначає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» вправі звернутися до суду із клопотанням про повернення судового збору у розмірі 644,95 грн.

Outcome: partial