Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

ТОВ ''Фінансова компанія ''Ейс'' звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.04.2024 року між ТОВ ''Макс Кредит'' і [PERSON] укладено кредитний договір №00-9716933. 25.11.2024 року між ТОВ ''Макс Кредит'' та ТОВ ''Фінансова компанія ''Ейс'' укладено договір факторингу №25112024-МК/Ейс, згідно якого ТОВ ''Макс Кредит'' передали ТОВ ''Фінансова компанія ''Ейс'' права вимоги до боржників, зокрема до боржника [PERSON] за кредитним договором №00-9716933. [PERSON] не виконує зобов`язань за вказаним договором, припинила повертати кредит у строки передбачені договором, а тому виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, а також не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала. Оскільки, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання не з`явилася в судове засідання без поважних причин і не подала відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно вимог ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.1 ч.1 п.4 Закону України ''Про споживче кредитування'' загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно ст.8 ч.2 абз.4 Закону України ''Про споживче кредитування'' до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 18 Закону України ''Про захист прав споживачів'' передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №496/3134/19 від 13 липня 2022 року викладено правовий висновок про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року по справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування. Судом встановлено, що 12.04.2024 року між ТОВ ''Макс Кредит'' і [PERSON] укладено кредитний договір №00-9716933, шляхом підписання документів електронними підписами, відповідно якого ТОВ ''Макс Кредит'' надали [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 6350, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами 2,47% від суми кредиту за кожен день користування (стандартна процентна ставка) та 1,48% від суми кредиту за кожен день користування (знижена процентна ставка), строк кредиту 360 днів, зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 635 грн., а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі визначені договором. Крім того, [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом, ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, який містить умови щодо порядку та розміру нарахування заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, та графіком платежів. Довідка про ідентифікацію свідчить, що [PERSON] із якою укладено кредитний договір №00-9716933 від 12.04.2024 року ідентифікована ТОВ ''Макс Кредит'' з одноразовим ідентифікатором 69579. Інформаційна довідка ТОВ "Платежі онлайн" №1106/12 від 18.12.2024 року свідчить, що 12.04.2024 року [PERSON] на платіжну картку № [NUMBER] перераховано грошові кошти у сумі 6350 грн., що також підтверджується листом ТОВ ''Макс Кредит''. Розрахунок заборгованості, проведений ТОВ ''Макс Кредит'', свідчить, що загальна сума заборгованості 38825,55 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 6350 грн., за відсотками - 31840,55 грн., за комісією - 635 грн., штрафні санкції - 3175 грн. 25.11.2024 року між ТОВ ''Макс Кредит'' та ТОВ ''Фінансова компанія ''Ейс'' укладено договір факторингу №25112024-МК/Ейс, згідно якого ТОВ ''Макс Кредит'' передали ТОВ ''Фінансова компанія ''Ейс'' права вимоги до боржників, зокрема до боржника [PERSON] за кредитним договором №00-9716933. Виписка з особового рахунку за кредитним договором №00-9716933, надана ТОВ ''Фінансова компанія ''Ейс'', свідчить, що загальна сума заборгованості 38825,55 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 6985 грн., за відсотками - 31840,55 грн. На виконання ухвали суду АТ КБ ''ПриватБанк'' надано лист №20.1.0.0.0/7-250714/53538-БТ від 18.07.2025 року, яким повідомлено, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 12.04.2024-17.04.2024 з якої вбачається, що 12.04.2024 року на рахунок здійснено переказ коштів в сумі 6350 грн., відповідач користувалася грошовими коштами на рахунку. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 12.04.2024-17.04.2024 фінансовий номер телефону [NUMBER] , який знаходиться в анкетних даних [PERSON] . Таким чином, зваживши у сукупності надані позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 38190,55 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 6350 грн., за відсотками - 31840,55 грн. Позивачем включено в тіло кредиту комісію, яка була стягнута первісним кредитором за надання кредиту, натомість такі умови договору, є нікчемними, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно ст.1054 ч.1 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Разом із тим, суд звертає увагу, що у кредитному договорі не зазначено, які саме послуги надаються за комісію, пов`язану з наданням кредиту. Натомість з її змісту вбачається, що вона є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, що було обов`язком первісного кредитора за кредитним договором, тобто не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику, а тому стягненню з відповідача комісія за надання кредиту не підлягає. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати понесені позивачем, які складаються зі сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Стороною позивача надано належні, допустимі та достатні докази витрат позивача на професійну правничу допомогу по даній справі, а саме: договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року, укладений між ТОВ ''Фінансова компанія ''Ейс'' та АБ "Тараненко та партнери", додаткову угоду №32 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025 року. Враховуючи викладене та те, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі доказами, судова практика є сталою, застосування великої кількості законів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час, враховуючи принципи співрозмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Outcome: partial