Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

29 травня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернуся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що на підставі договору факторингу №24092024 від 24 вересня 2024 року позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за договором про надання фінансового кредиту №15446-06/2024 від 14 червня 2024 року, розмір заборгованості якого станом на 24 вересня 2024 року становить 27405 гривень, з яких: 9000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 13905 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 4500 гривень неустойка (пеня/штрафи). Оскільки відповідач таку заборгованість не погасила, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 03 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем подано суду відзив, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач пройшла процедуру банкрутства (неплатоспроможність фізичної особи) у справі №908/2626/24, серед її боргових зобов`язань на розгляді була і заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №15446-06/2024 від 14 червня 2024 року. За наслідками розгляду зазначеної справи Господарським судом Запорізької області ухвалою від 19 грудня 20024 року було звільнено відповідача від усіх боргів, зокрема і від боргу, стягнення якого є предметом розгляду у даній цивільній справі. Крім того представник відповідача просив стягнути з позивача у випадку відмови у задоволенні позову понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12750 гривень. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 червня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №15446-06/2024. З боку відповідача договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 9000 гривень строком на 120 днів, зобов`язавшись його повернути згідно графіку до 11 жовтня 2024 року, сплативши 1,5% на день за користування кредитом. Викладене підтверджується копією означеного договору з додатком, копією довідки про ідентифікації, копією довідки про зарахування коштів на рахунок. Із матеріалів цивільної справи судом також встановлено, що на відміну від кредитодавця позичальник належним чином свої договірні зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №15446-06/2024 від 14 червня 2024 року не виконував, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за цим кредитним договором станом на 24 вересня 2024 року в загальному розмірі 27405 гривень, з яких: 9000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 13905 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 4500 гривень неустойка (пеня/штрафи), що підтверджується розрахунком заборгованості. 24 вересня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп», як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено договір факторингу №24092024, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «Стар Файненс Груп» прав вимоги за договором про надання фінансового кредиту №15446-06/2024 від 14 червня 2024 року в розмірі наведеної вище заборгованості. Наведені обставини підтверджуються копіями договору факторингу, копією витягу з реєстру боржників, копією розрахунку заборгованості. 21 травня 2025 року позивачем направлено відповідачу письмову досудовому вимогу про погашення вищевказаної кредитної заборгованості, докази повного чи часткового виконання якої в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, судом також встановлено, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08 жовтня 2024 року по справі №908/2626/24 прийнято до розгляду заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізично особи [PERSON] . Копія вказаної ухвали надіслано в тому числі і ТОВ «Стар Файненс Груп». Викладене підтверджується копією зазначеної ухвали, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомості з якого суд використовує у відповідності до ст.81 ч.7 ЦПК України, ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень». Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17 жовтня 2024 року по справі №908/2626/24 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] , вирішено ввести процедуру реструктуризації боргів цього боржника, до яких належить і борг перед ТОВ «Стар Файненс Груп» за договором про надання фінансового кредиту №15446-06/2024 від 14 червня 2024 року. Копія зазначеної ухвали наявна в матеріалах справи. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19 грудня 2024 року по справі №908/2626/24 закрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] у зв`язку з погашенням боржником всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів боржника. Також цією ухвалою господарського суду звільнено фізичну особу [PERSON] від боргів, окрім боргів за вимогами, передбачених ч.2 ст.134 КУзПБ. Крім того, зазначеною ухвалою господарського суду вирішено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим КУзПБ строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню, у тому числі ТОВ «Стар Файненс Груп». Дана ухвала господарського суду набрала законної сили 19 грудня 2024 року. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», КУзПБ. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Про споживче кредитування». За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Положеннями ст.3 ч.1 п.5 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч.ч.3-6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Нормою ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 3 ч.1 п.п.6, 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Частинами 12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Положеннями ст.18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. За змістом норм ст.ст.509, 598 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом положень ст.ст.124, 127, 128 КУзПБ план реструктуризації боргів боржника розробляється з метою відновлення платоспроможності боржника. План реструктуризації боргів боржника набирає чинності з дня його затвердження господарським судом і є обов`язковим для боржника та кредиторів. З дня затвердження плану реструктуризації боргів боржник починає погашення вимог кредиторів згідно з умовами такого плану. Відповідно до ст.129 ч.ч.3, 4 КУзПБ за результатами розгляду звіту про виконання плану реструктуризації боргів боржника, а також скарг кредиторів господарський суд постановляє одне з таких рішень: 1) про закриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з виконанням боржником плану реструктуризації боргів; 2) про невиконання боржником плану реструктуризації боргів, визнання боржника банкрутом і введення процедури погашення боргів боржника. У разі закриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з виконанням плану реструктуризації боргів настають наслідки, передбачені цим Кодексом, щодо звільнення боржника від боргів. В свою чергу, згідно норми ст.134 КУзПБ господарський суд при постановленні ухвали про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність ухвалює рішення про звільнення боржника-фізичної особи від боргів. Фізична особа не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів після завершення судових процедур у справі про неплатоспроможність та обов`язку повернення непогашених боргів, а саме: 1)\~відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; 2) сплати аліментів; 3) виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи. Частиною 1 ст.45 КУзПБ визначено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. За змістом ст.90 ч.1, ч.4 КУзПБ господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) у разі відновлення платоспроможності боржника або погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів. У випадках, передбачених п.п.5-8 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставин в контексті наведених вище норм законодавства, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження заявлені стороною відповідача такі фактичні обставини як розгляд Господарським судом Запорізької області справи №908/2626/24 про неплатоспроможність фізичної особи [PERSON] , яка є відповідачем у даній цивільній справі, закриття провадження у зазначеній справі господарської юрисдикції ухвалою від 19 грудня 2024 року, наслідком чого стало звільнення відповідача [PERSON] від боргів, які виникли в неї до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи (до 17 жовтня 2024 року), в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №15446-06/2024 від 14 червня 2024 року (первісний кредитор ТОВ «Стар Файненс Груп»), про що прямо зазначено в ухвалі господарського суду від 19 грудня 2024 року у справі №908/2626/24, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №15446-06/2024 від 14 червня 2024 року (первісний кредитор ТОВ «Стар Файненс Груп»), оскільки такі вимоги вважаються за законом погашеними ще до звернення позивача до суду із даним цивільним позовом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12750 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved