Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

30 травня 2025 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпра із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, відповідно до якої просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 91\~820,76 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є власницею транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO, державний номер [NUMBER] . 27 вересня 2024 року, за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 18 о 22:00 [PERSON] (Відповідач), вчиняючи дрібне хуліганство, розбив ліве дзеркало належного їй транспортного засобу, чим спричинив майнову шкоду. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2024 року у справі № 202/12486/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП «Дрібне хуліганство», та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді громадських робіт на строк 60 годин. Зазначена постанова суду першої інстанції залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2025 року по даній справі. Даними судовими рішеннями встановлена наявність вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення. Відповідно до Рахунку № СФ-АЗ-2-37973 від 02 жовтня 2024 року, складеного ТОВ фірма «Алмаз Мотор, ЛТД», вартість дзеркала для транспортного засобу LC 150 PRADO 2.8 TD ( [NUMBER] ) становить 91820,76 (дев`яносто одна тисяча вісімсот двадцять гривень 76 коп.) Оскільки в наслідок дій відповідача позивачу спричинено майнову шкоду, в розмірі вартості заміни дзеркала транспортного засобу TOYOTA LAND, CRUISER PRADO, державний номер [NUMBER] , та в добровільному порядку відповідач зазначену шкоду не відшкодував, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 02 червня 2025 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , на який надано відповідь № 1436542 від 02.06.2025. Ухвалою судді від 03.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з наведених у позові підстав. Вказала, що наразі автомобіль позивачем продано. Зазначила, що це право позивача надавати чи не надавати фіскальні документи, та наданим позивачем рахунком №СФ-А3-2-37973 підтверджується розмір майнової шкоди. Саме дана сума є розміром фактично завданої майнової шкоди, яку позивач просить стягнути на її користь із відповідача. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог позивача. Вказав, що позивачем не надано фіскального документу щодо придбання дзеркала, тобто не підтверджено спричинену матеріальну шкоду. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі фактичні обставини. Встановлено, що [PERSON] ,\~є власником\~автомобіля TOYOTA\~LAND,\~CRUISER\~150,\~державний номер[NUMBER] , 2020 року випуску (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу наявна в матеріалах справи). 27 вересня 2024 року, за адресою: [ADDRESS] :00 [PERSON] , вчиняючи дрібне хуліганство, розбив ліве дзеркало транспортного засобу. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2024 року, справа № 202/12486/24, провадження № 3/202/8848/2024, [PERSON] ,\~ [INFO] , було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173\~КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП залишено без змін. Судом встановлено, що 27 вересня 2024 року о 22 годині 20 хвилин, за адресою: м.Дніпро, пр.Слобожанський, 18, [PERSON] вчинив хуліганські дії відносно [PERSON] , а саме розбив ліве дзеркало автомобіля, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до наданого позивачем Рахунку № СФ-АЗ-2-37973 від 02 жовтня 2024 року, складеного ТОВ фірма «Алмаз Мотор, ЛТД», вартість дзеркала для транспортного засобу LC 150 PRADO 2.8 TD ( [NUMBER] ) становить 91820,76 (дев`яносто одна тисяча вісімсот двадцять гривень 76 коп.). Як зазначає позивач, в наслідок дій відповідача позивачу спричинено майнову шкоду, в розмірі вартості заміни дзеркала транспортного засобу TOYOTA LAND, CRUISER PRADO, державний номер [NUMBER] в розмірі 91820,76 грн. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 та п.8 і 9 ч.2 ст.16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до статей 317, 319, 321\~ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно до вимог ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до п.4 ст.129\~Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як зазначено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Статтею 1192\~ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, відшкодуванню підлягає вартість знищених та пошкоджених матеріальних цінностей. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В судовому засіданні сторонами не заперечувався сам факт пошкодження відповідачем дзеркала автомобіля позивача та вина відповідача, що встановлено постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року, що є преюдиціально встановленим фактом. Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивачем визначено розмір фактично завданої відповідачем майнової шкоди в сумі 91820,76 грн., відповідно до Рахунку №СФ-А3-2-37973 від 02 жовтня 2024 року, складеного ТОВ фірма «Алмаз Мотор, ЛТД», згідно з яким рахунок дійсний до сплати протягом 3-х банківських днів. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78\~ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем дійсно спричинена позивачу шкода, яка полягає в тому, що ним було розбите ліве дзеркало належного позивачу транспортного засобу, зазначена шкода є очевидною. Суд приймає до уваги повідомлення представника позивача про те, що автомобіль продано, а тому критично відноситься до наданого позивачем Рахунку № СФ-АЗ-2-37973 від 02 жовтня 2024 року, яким зазначена вартість дзеркала для транспортного засобу, оскільки позивачем не надано належних доказів, які підтверджують ці витрати. Також позивачем на надано доказів зменшення вартості транспортного засобу, у зв`язку з зазначеним пошкодженням. Отже позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, щодо розміру фактично завданої майнової шкоди, а саме не надано висновку експерта\~чи документів,\~що підтверджують\~відповідні витрати. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що в судовому засіданні знайшло підтвердження заподіяння відповідачем матеріальної шкоди позивачу, шляхом пошкодження належного позивачу майна, однак належним чином розмір їх не доведено, а тому виходячи із вищевикладеного заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню за недоведеністю. Позивачем заявлено вимоги по стягнення судових витрат по справі, а саме витрат по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн.20 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed