Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою,\~у якій\~просив стягнути\~з відповідача\~на свою\~користь заборгованість\~за кредитним\~договором №1367-8234\~від 20\~березня 2024\~року в\~розмірі 98500\~грн.\~В підтвердження\~своїх позовних\~вимог посилається\~на те,\~що 20\~березня 2024\~року між\~сторонами за\~допомогою веб-сайту\~creditkasa.com.ua\~було укладено\~електронний договір\~про відкриття\~кредитної лінії\~№1367-8234.\~Позичальнику було\~надано одноразовий\~ідентифікатор С6235\~для підписання\~вказаного кредитного\~договору,\~підтвердження ознайомлення\~з Правилами\~та інших\~супутніх документів.\~Кредитодавець виконав\~взяті на\~себе зобов`язання\~в повному\~обсязі,\~надавши відповідачу\~кредит відповідно\~до умов\~укладеного кредитного\~договору.\~Відповідач підтвердив\~виникнення своїх\~зобов`язань\~відповідно до\~умов укладеного\~кредитного договору\~шляхом прийняття\~виконання зобов`язання\~кредитодавця,\~а саме\~отримавши кредитні\~кошти відповідач\~не скористався\~своїм правом\~протягом 14\~календарних днів\~з дня\~укладення кредитного\~договору відмовитися\~від договору\~без пояснення\~причин,\~у тому\~числі в\~разі отримання\~ним грошових\~коштів.\~Відповідач порушив\~умови кредитного\~договору і\~не повернув\~в повному\~обсязі кредит\~кредитодавцю,\~а також\~не виконав\~в повному\~обсязі всі\~інші свої\~грошові зобов`язання\~перед кредитодавцем\~за кредитним\~договором.\~Станом на\~23\~травня 2025\~року загальний\~розмір заборгованості\~відповідача становить\~167450\~грн,\~з яких\~прострочена заборгованість\~за кредитом\~у розмірі\~19700\~грн та\~прострочена заборгованість\~за нарахованими\~процентами у\~розмірі 147750\~грн. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими відсотками у сумі 68950 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за кредитним договором, а її частину у розмірі 98500 грн. Таким чином, з боку відповідача по відношенню до позивача має місце свідоме порушення зобов`язання, визначеного в кредитному договорі. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову. Вказує, що будь-які належні та достовірні докази, які свідчать про те, що договір підписаний відповідачем і відповідач погодився з його умовами, в тому числі сумою кредиту, строком повернення та розміром процентів в матеріалах справи відсутні. Паспорт споживчого кредиту та Правила кредитування не підписані відповідачем. Позивачем також не надано доказів укладення договору у вигляді електронного документу, а саме не надано доказу про ідентифікацію відповідача, не надано доказів підписання договору електронним підписом, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора. Отже, факту укладення між сторонами договору на умовах, зазначених позивачем, не доведено. Також зазначає, що довідка позивача та листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не є належними і достовірними доказами того факту, що відповідач дійсно отримав позику і що договір позики є укладеним. Крім того, позивачем нараховано проценти у більшому розмірі ніж передбачено законом. Позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. Вважає, що навіть за умови наявності підстав для задоволення позову відсотки мають бути зменшені, оскільки вони в чотири рази перевищують розмір заборгованості за тілом кредиту. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 20 березня 2024 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1367-8234, відповідно до п.п.2.1., 2.2. якого кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом (а.с.11-19). Пунктом 1.1. Договору про відкриття кредитної лінії №1367-8234 від 20 березня 2024 року визначено, що базовий період сплати відсотків (далі базовий період) це проміжки часу впродовж строку дії договору, не пізніше останнього дня яких у позичальника настає обов`язок сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до п.п.2.3., 4.1., 4.2. Договору про відкриття кредитної лінії №1367-8234 від 20 березня 2024 року загальний розмір кредиту становить 19700 грн, дата видачі кредиту\~ 20 березня 2024 року. Базовий період складає 20 календарних днів. Перебіг першого базового періоду починається з дати надання/видачі кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого базового періоду. Перебіг останнього базового періоду закінчується в останній день строку дії цього договору (п.4.8. Договору про відкриття кредитної лінії №1367-8234 від 20 березня 2024 року). Згідно п.4.10. Договору про відкриття кредитної лінії №1367-8234 від 20 березня 2024 року, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою). Строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Надання додаткових грошових коштів позичальнику у рахунок кредиту на підставі додаткової угоди не змінює строк кредитування. Дата повернення (виплати) кредиту 13 січня 2025 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. У будь-якому випадку договір діє до 24 години (включно) доби, наступної після дати повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.4.12. Договору про відкриття кредитної лінії №1367-8234 від 20 березня 2024 року). Порядок укладання договору передбачений розділом 3 Договору про відкриття кредитної лінії №1367-8234 від 20 березня 2024 року та відповідно до п. 3.1. цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Уклавши договір кредитодавець та позичальник визнали усі документи (в тому числі цей договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентним за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтвердили, що цей договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи цей договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та Правил (п.3.10. Договору про відкриття кредитної лінії №1367-8234 від 20 березня 2024 року). Відповідно до п.п.12.1., 12.3.1. Договору про відкриття кредитної лінії №1367-8234 від 20 березня 2024 року, цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Позичальник підтверджує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом цього договору та Правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою та п`ятою статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. У розділі 13 договору «Реквізити сторін» вказано ідентифікуючі відомості ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а також ідентифікуючі відомості позичальника, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові, дані паспорта, місце проживання, ідентифікаційний номер, номер особистого електронного платіжного засобу, електронна адреса, а також зазначено, що договір підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С6235. Також відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора С6235 підписано Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa» (а.с.24-31). Підписавши паспорт споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування (а.с.31 зворотна сторона-33). Також відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора С6235 було підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.33 зворотна сторона-34). 20\~березня 2024\~року на\~виконання умов\~договору позивачем\~за допомогою\~системи платежів\~LiqPay\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» здійснено\~переказ коштів\~відповідачу у\~розмірі 19700\~грн на\~номер картки\~ [NUMBER] , яка була зазначена відповідачем як номер особистого електронного платіжного засобу в Договорі про відкриття кредитної лінії №1367-8234 від 20 березня 2024 року (а.с.20-22). Умови кредитного договору відповідач належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 23 травня 2025 року він має заборгованість перед позивачем у розмірі 167450 грн (а.с.8-10), з яких позивач просить стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 98500 грн, яка складається із: ?заборгованості за кредитом 19700 грн; ?заборгованості за нарахованими процентами 78800 грн. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204\~ЦК\~України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК\~України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 626\~ЦК\~України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638\~ЦК\~України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78\~ЦПК\~України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що кредитний договір №1367-8234 від 20 березня 2024 року підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81\~ЦПК\~України є його процесуальним обов`язком. Згідно частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~судом враховуються висновки Верховного Суду у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19);\~від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження№ 61-7203 св 20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Таким чином, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки жодного доказу на підтвердження викладених обставин не було надано. Кредитний договір був укладений згідно норм Закону України «Про електронну комерцію», являється дійсним. Вказані документи були підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора С6235, що свідчить про наявність між сторонами договірних зобов`язань. Посилання представника відповідача на те, що заборгованість за процентами стягненню не підлягає виходячи з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до п.4.12. Договору про відкриття кредитної лінії №1367-8234, строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 13 січня 2025 року. Після закінчення строку кредитування, а саме після 13 січня 2025 року нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що відображено в розрахунку заборгованості (а.с.8-10), отже позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов договору, та у строк визначений договором. Між тим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 78800 грн суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості складає 147750 грн, що в рази перевищує суму отриману відповідачем у позику\~19700 грн, навіть враховуючи те, що позивач просив стягнути відсотки не в повному обсязі, а у розмірі 78800 грн. Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ\~«УКР КРЕДИТ ФІНАНС», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення [PERSON] договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Отже, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій\~статті 627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5 частини третьої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в\~рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.\~3, ч.3 ст.\~509\~та ч.1-2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками\~фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20). Також, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 78800 грн не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 19700 грн за договором, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором з 78800 грн до 20000 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 39700 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 19700 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 20000 грн. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 976,34 грн (2422,40*39700/98500).

Outcome: partial