Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому простить: розірвати договір оренди земельної ділянки від 29 вересня 2021 року, кадастровий № 6520955700:05:001:0569 площею 2,0977 га укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 31066784 від 02.04.2019 року, та стягнути з відповідача на користь позивача плату за оренду земельної ділянки в розмірі 4635,27 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що є власником вказаної земельної ділянки, яку відповідно до зазначеного договору оренди укладеного між сторонами було передано в оренду відповідачу. Згідно з умовами вказаного договору, відповідач повинен був сплачувати орендну плату у грошовій формі у строк визначений договором. Проте відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не виплатив орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки. Позивач неодноразово намагався зв`язатися з відповідачем для врегулювання питання виплати заборгованості, однак останній не відповідає на телефонні дзвінки, не повідомляє про причини несплати орендної плати та не здійснює платежі. Крім того, у зв`язку з повномасштабним вторгненням військ рф 24 лютого 2022 року відповідач виїхав на тимчасово окуповану територію, не здійснює господарської діяльності та не використовує земельну ділянку за призначенням. Як наслідок, позивач не має можливості використовувати власну земельну ділянку чи передати її в оренду іншій особі, оскільки чинний договір оренди перешкоджає такому розпорядженню землею. Позивач вважає, що невиконання відповідачем договірних зобов`язань є істотним порушенням договору, що значною мірою позбавляє його можливості використовувати земельну ділянку та отримувати передбачену договором орендну плату. Це є достатньою підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку та стягнення належних платежів. Відзив на позов відповідачем не подано. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені позивачем обґрунтування суд дійшов таких висновків. [PERSON] , є спадкоємицею прав на земельну ділянку площею 2,0977 га, кадастровий номер 6520955700:05:001:0569, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка розташована на території Калинівської селищної ради Бериславського району (колишній Великоолександрівський район) Херсонської області. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 44214741 від 29.09.2021 року. Згідно з договором оренди земельної ділянки, укладеним із відповідачем 02 квітня 2019 року і зареєстрованим у Державному реєстрі прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право 31066784 від 02.04.2019 року), строк користування встановлено на 15 років. Термін дії договору визначено до 02 квітня 2034 року. Відповідно до пунктів 8 та 10 договору, відповідач зобов`язався протягом строку дії договору, щороку до 31 грудня, сплачувати орендну плату у грошовій формі. На момент підписання договору її розмір становив 1490 грн 68 коп. (одна тисяча чотириста дев`яносто гривень 68 копійок). Орендодавець (або його уповноважений представник) зобов`язаний з`явитися до орендаря за його місцезнаходженням, вказаним у договорі, для отримання розрахунку по орендній платі не пізніше строку, визначеного у пункті 10 договору. Згідно з пунктом 13 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотною умовою договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строків, порядку внесення і перегляду, а також відповідальності за її несплату. Частиною першою статті 96 Земельного кодексу України передбачено обов`язок землекористувачів своєчасно сплачувати земельний податок та орендну плату. Згідно з підпунктом 3 пункту 27 договору оренди земельної ділянки від 02 квітня 2019 року, кадастровий номер 6520955700:05:001:0569, вбачається, що відповідач - ФОП [PERSON] - зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату. На даний час відповідачем, ФОП [PERSON] , не виплачено орендну плату за договором оренди земельної ділянки від 02 квітня 2019 року, кадастровий номер 6520955700:05:001:0569, за період з 2022 по 2024 роки. Згідно із частиною першою\~статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12,\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України\~«Про оренду\~землі»,\~Земельним кодексом\~України та загальними нормами Цивільного кодексу\~України щодо плата за оренду майна. Відповідно до вимог статті 124\~ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про оренду\~землі» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статтях 21,\~22\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін (стаття 23 Закону України «Про оренду землі»). За положеннями статті 24\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Отже, згідно зі статтями 13,\~21Закону\~України «Про\~оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Згідно з частиною першою\~статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частин першої,\~другої статті\~613\~ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства, що випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (частина четверта статті 613 ЦК України). Прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення у виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення у прийнятті виконання зобов`язання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21). Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами в період з 2022 року по 2024 рік існують правовідносини з приводу договору оренди земельної ділянки, відповідно до яких відповідач взяв на себе обов`язок щороку у строк до 31 грудня сплачувати позивачу орендну плату за користування вказаною земельною ділянкою у розмірі встановленому зазначеним договором. Оскільки орендну плату за 2022 рік відповідач повинен був внести до 31 грудня 2022 року, за 2023 рік до 31 грудня 2023 року, а за 2024 рік до 31 грудня 2024 року, і цей період часу сплив, з відповідача підлягає стягненню орендна плата за вказані роки у зазначеному позивачем розмірі. При цьому, вказана орендна плата підлягає стягненню без врахування податків та зборів, передбачених чинним законодавством. Так, відповідно до підпункту 16.1.4\~пункту 16.1\~статті 16\~Податкового кодексу\~України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України (пункт 36.1 статті 36 Податкового Кодексу України). Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента (пункт 36.4 статті 36 Податкового кодексу України). Підпунктом 170.1.1.\~пункту 170.1\~статті 170\~Податкового Кодексу\~України передбачено, що податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Враховуючи, що у справі відсутні докази виконання відповідачем обов`язку податкового агенту позивачу як платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, то відсутні підстави для відрахування податків і зборів при стягненні заборгованості з орендної плати, оскільки податки і збори мають бути сплачені при фактичній виплаті заборгованості. Крім того, враховуючи, що у даних правовідносинах має місце систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати, а позивач заявив відповідні вимоги, вказаний Договір оренди слід розірвати. Таким чином, зважаючи на систематичне невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, за договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який укладений між сторонами та діяв впродовж вказаного періоду часу, а також враховуючи не доведення відповідачем факту виконання умов вказаного договору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення вказаної заборгованості та розірвання договору, у зв`язку з чим позов слід задовольнити. Відповідно до статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного процесуального закону та

Outcome: approved