Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

У липні 2025 року до Березанського міського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" (далі Позикодавець) до [PERSON] (далі Позичальник/Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.04.2021 року між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ "1 БАНК") та [PERSON] було укладено Договір позики №1143192. Згідно з п. 1 договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, без забезпечення, на погоджений строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах, тобто позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно графіку платежів, або достроково. Відповідно до п.п. 4.1 п.4 підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з п. 5 договір укладається дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. 26.10.2021 р. між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було уклаладено договір факторингу № 2610, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до п.п. 14.1 п. 14 договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами, та діє до повного його виконання сторонами. Договір вважається укладеним, якщо він підписаний від імені Сторін їх повноважними представниками, а підписи скріплені печатками сторін. Відповідно до Реєстру прав вимог № 2 від 26.10.2021 до договору факторингу № 2610 від 26.10.2021, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 322,32 гривень, з яких: 7 038,24 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 284,08 грн. сума заборгованості по процентам за користування. 03.04.2023 р. між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передає (відступає) ТОВ «Фінпром Маркет» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром Маркет» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до п.п. 14.1 п. 14 договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами, та діє до повного його виконання сторонами. Договір вважається укладеним, якщо він підписаний від імені Сторін їх повноважними представниками, а підписи скріплені печатками сторін. Відповідно до Реєстру заборгованості від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 322,32 гривень, з яких: 7 038,24 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 284,08 грн. сума заборгованості по процентам за користування. Таким чином,\~позивач просить\~суд стягнути\~з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» суму заборгованості за договором позики № 1143192 в розмірі 17 322,32 грн., з яких 7 038,24 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 284,08 грн. сума заборгованості за відсотками. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 3500,00 грн. Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області від 31.07.2025 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, задоволено клопотання представника позивача, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від Акціонерного товариства КБ "Приват Банк" (код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса вул. Набережна Перемоги, 30 м. Дніпро, 49094) інформацію: чи належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) картковий рахунок № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ "Приват Банк", РНОКПП [NUMBER] , за період з 28.04.2021 по 01.05.2021. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не направив свого представника. Разом з тим, через систему «Електронний суд» представником позивача Гедзь О.В. було надіслано заяву про розгляд цивільної справи №356/543/25 у відсутності представника позивача (зареєстровано за вх. № 3879 від 05.09.2025). Суд створив\~учасникам процесу\~належні умови\~для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом, наданим ст. 178 ЦПК України, та не подав відзив. Під час судового розгляду [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що достеменно не пам`ятає обставин, за яких він укладав договір позики № 1143192 від 28.04.2021 з ТОВ «1 БАНК», проте не заперечує проти даного факту. Також вказав, що він частково робив погашення даної суми позики, але не може надати доказів. Окрім цього, [PERSON] зазначив, що визнає частково позовні вимоги, а саме погоджується зі сплатою основної суми позики, проте заперечує позов в частині нарахованих відсотків. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК Україн суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або такуж кількість речей того ж роду та такоїж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1ст. 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). В силу приписів ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилом частини першої ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Як закріплено у ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів врегульовані Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укластиелектронний договір(оферта)може бутизроблена шляхомнадсилання комерційногоелектронного повідомлення,розміщення пропозиції(оферти)у мережіІнтернет абоінших інформаційно-комунікаційнихсистемах. (ч. 3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа, що закріплено в ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19). Судом встановлено, що відповідно до долученої до позовної заяви копії договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1143192 від 28.04.2021, ТОВ «1 БАНК» (далі позикодавець) та [PERSON] (далі позичальник), уклали вказаний вище договір, згідно з п. 1 якого за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, без забезпечення, на погоджений строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах, тобто позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно графіку платежів, або достроково (а.с. 19). Відповідно до п. 2 договору позики № 1143192 від 28.04.2021 параметри та умови позики: сума позики: 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок; строк позики/строк договору: 64 днів; процентна ставка, (базова)/день, %: 1,6 % (фіксована). Дата надання позики: 28.04.2021, дата повернення позики (останній день): 30.06.2021, знижена процентна ставка (денна процентна ставка)/день, % : 1,6 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день %: 2,7 %; орієнтовна реальна річна процентна ставка, %: 408,00 %; орієнтовна загальна вартість позики, у грн: 14551,04 гривень. Як передбачено п.п. 4.1 п. 4 договору позики № 1143192 від 28.04.2021, позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачені ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з п. 5 договору позики №1143192 від 28.04.2021, даний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № №1143192 від 28.04.2021 підписаний [PERSON] аналогом електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором na53uhAdp8. На підтвердження перерахування 28.04.2021 [PERSON] коштів у розмірі, визначеному договором, а саме 8 500 грн, на картковий рахунок, зазначений відповідачем, позивач надав копію платіжної інструкції, лист, довідку (а.с. 26-27 на звороті). Окрім цього, отримання [PERSON] коштів у розмірі 8 500 грн. 28.04.2021 підтверджується наданими на ухвалу суду інформацією про належність емітованої Банком карти на ім`я [PERSON] та випискою по картковому рахунку (а.с. 90-91). На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1143192 від 28.04.2021 позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 28.04.2021 по 24.07.2021, згідно з яким, станом на 24.07.2021 заборгованість за договором позики № 1143192 від 28.04.2021 не погашена, залишок заборгованості складає 17322,32 гривень (а.с. 11-12). Щодо підтвердження позивачем наявності у нього права вимоги до відповідача за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1143192 від 28.04.2021, суд виходить з такого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Таким чином, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. У розрізі викладеного, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Отже, суд дійшов висновку про те, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. 26.10.2021 р. між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було уклаладено договір факторингу № 2610, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові права вимоги, до боржників, зазначених в реєстрі заборгованосте (додаток №1 до цього договору), в розмірі Портфеля Заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (копія договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 долучена до позовної заяви (а.с. 29-31). До позовної заяви долучено копію акту прийому-передачі Реєстру Заборгованостей від 26.10.2021 за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021 (а.с. 35) та копію Реєстру прав вимоги № 2 від 26.10.2021 за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021, у якому міститься договір 1143192, боржник: [PERSON] , загальна сума заборгованості: 17322,32 гривні (а.с. 38-39). 03.04.2023 р. між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові права вимоги, до боржників, зазначених в реєстрі заборгованосте (додаток №1 до цього договору), в розмірі Портфеля Заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (копія договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 долучена до позовної заяви (а.с. 38-39). До позовної заяви долучено копію акту прийому-передачі Реєстру Заборгованостей від 03.04.2023 за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 (а.с. 49) та копію Реєстру заборгованості від 03.04.2023 за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, у якому міститься договір 1143192, боржник: [PERSON] , загальна сума заборгованості: 17 322,32 гривні (а.с. 51-52). Таким чином, перед судом доведено право ТОВ "Фінпром Маркет" вимагати стягнення заборгованості за договором позики № 1143192 від 28.04.2021, укладеного між ТОВ "1 БАНК" і [PERSON] . Отже, матеріалами справи підтверджується факт існування в [PERSON] перед позивачем заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка ним добровільно не сплачується. Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом. [PERSON] допустив неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. [PERSON] не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позов, не надав будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивача, не навів обставин, які мають значення для справи і на які він би послався, як на підставу своїх заперечень, не надав контррозрахунку заборгованості. Натомість, під час судового розгляду [PERSON] не азперечував, що в нього існували кредитні договірні відносини з ТОВ "1 БАНК", однак точної дати укладення договору, отриманої суми він не пам`ятав. Окрім цього, заперечуючи проти стягнення з нього заборгованості за відсотками по кредиту, не пояснив, з чим саме він не погоджується. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатив судовий збір в сумі 2422,40 гривень (а.с. 5). Така сума судового збору була сплачена позивачем з огляду на положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, з огляду на задоволення позовних вимог, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 2 422,40 гривень на відшкодування понесених позивачем судових витрат. Крім того, у порядку розподілу судових витрат позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Як встановлено ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додано копію договору № 01-11/24 про надання правової допомоги від 01.11.2024, укладеного між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Юлія Олегівна (а.с. 54-55), витяг з акту № 12-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 30.04.2025 (а.с. 58), акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с. 59-60), платіжну інструкцію кредитового переказу коштів (а.с. 61). При вирішенні питання про розподіл судових витрат на виконання вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд враховує, що ці витрати пов`язані з розглядом справи; розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, поведінку позивача, яка не призводила до затягування розгляду справи. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] належить сплатити на користь позивача 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. На підставі статей 202-214 ЦК України,

Outcome: approved