Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Директор ТОВ «Фінфорс», [PERSON] , діючи на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, 15 липня 2025 року, через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованість за кредитним договором №1298162 від 11.02.2024 у розмірі 104400 грн, з яких: 16000 грн заборгованість за тілом кредиту, 80400 грн нараховані відсотки, 8000 грн неустойка (штраф); судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Обґрунтовано позов тим, що 11 лютого 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи було укладено електронний кредитний договір № 1298162, який було підписано одноразовим ідентифікатором «М642». Кредит було надано на споживчі потреби. Сума кредиту становить 16000,00 грн., строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів - кожні 20 днів, стандартна процентна ставка - 2,5% в день. Вказані грошові кошти були перераховані на карткових рахунок № [NUMBER] , вказаний відповідачем в особистому кабінеті. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. 30.08.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу № 43979069-01, за умовами якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступив позивачеві права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі кредитним договором № 1298162 від 11.02.2024 року на загальну суму 104400,00 грн. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 липня 2025 року справу прийнято до провадження Чернігівського районного суду Чернігівської області та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінфорс» не з`явився, до матеріалів справи додано клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі та проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує ( а.с. 11). Відповідачка [PERSON] ухвалу суду з доданими до неї документами отримала 31.07.2025 року ( а.с. 69) у визначений в ухвалі суду строк, відзив на позовну заяву не подала, в судове засідання не з`явилася. Суд вважає, що відповідачка не з`явилася до суду без поважних причин, не подала відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі матеріали, оцінивши надані докази на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупність - з точки зору достатності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 11 лютого 2024 року між ТОВ «Фінфорс» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи було укладено електронний кредитний договір № 1298162, який було підписано одноразовим ідентифікатором «М642» (а.с. 30-33, 34). Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області відповідач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] ( а.с 61 зворот.) Відповідно до п. 1.1 Договору, Товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України\~гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки. Передбачені Договором. Сума кредиту\~складає:\~16000,00\~грн.\~Строк,\~на який\~надається кредит\~-\~360\~днів. Періодичність\~платежів зі\~сплати процентів\~-\~кожні 20\~днів (п.п. 1.2, 1.3, 1.4). Згідно п. 1.5.1 договору, стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Пунктом п. 2.1 договору визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за реквізитами згідно п. 2.1 договору (п. 2.4 договору). Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів. Відповідно до частини 1\~статті 204 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями\~статті 204ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 та від 07.10.2020 у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої\~статті 3Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої\~статті 11Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що договір про надання споживчого кредиту № 1298162 від 11 лютого 2024 року підписаний відповідачем відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію», оскільки вона акцептувала пропозицію позивача та уклала договір, шляхом введення одноразового ідентифікатору. Частиною 1\~статті 1054ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору. Позичальник - відповідачка скористалася кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала. 30 серпня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу № 43979069-01, за умовами якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступив позивачеві права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі кредитним договором № 1298162 від 11 лютого 2024 року на загальну суму 104400 грн. 00 коп. (а.с. 40-45). Про відступлення ТОВ «ФІНФОРС» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» повідомило позичальника шляхом направлення 30.08.2024 на електронну адресу позичальника електронного листа (а.с. 55). Статтею 512 ЦК України\~передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. На підставі\~статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов вищевказаних Договору факторингу та договору відступлення права вимоги та відповідно до вимог статей\~512,\~513,\~514,\~516,\~517 ЦК України\~у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «ФІНФОРС» набуло статусу нового кредитора. За правилами\~статті 526ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Згідно зі\~статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої\~статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами першою, другою\~статті 612 Цивільного кодексу України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою\~статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України за\~кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 2\~статті 1056-1ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Як зазначено позивачем, відповідач свої зобов`язання за кредитним зобов`язанням належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 104400 грн. 00 коп., з яких: 16000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 80400,00 грн нараховані проценти; 8000,00 грн. - неустойка (штраф) ( а.с. 36-39). Відповідачем вказаного розрахунку заборгованості не спростовано. При цьому, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки: - припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050ЦК України\~(пункт 91 постанови); - вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови); - якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до\~статті 625ЦК України\~(пункт 100 постанови); - у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до\~статті 625ЦК України\~у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 103 постанови); Відповідно до умов договору, сторони погодили, що стандартна процентна ставка складає 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, і застосовується у межах строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки (пункт 1.5.1 договору). Знижена процентна ставка становить 0,625 % в день та застосовується у випадку, якщо Споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, до 02.03.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Знижка Споживачу від Товариства на стандартну процентну ставку є індивідуальною; у випадку її застосування сума процентів, що підлягає сплаті до вказаної вище дати, перераховується замість стандартної процентної ставки за зниженою процентною ставкою. Також, Споживач може отримати індивідуальну знижку, якщо до вказаної дати здійснить повне дострокове повернення кредиту, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою буде перераховано за зниженою процентною ставкою до дати повного дострокового повернення кредиту (включно). У випадку часткового дострокового повернення кредиту такий перерахунок здійснюється тільки до дати часткового дострокового повернення кредиту, надалі застосовується стандартна процентна ставка без знижки і перерахунку. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка без знижки, що не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача ( п. 1.5.2.). З наданого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» розрахунку заборгованості слідує, що останнім здійснено нарахування процентів за користування кредитом за період з 19 січня 2024 року по 30 серпня 24 року включно (225 днів) з урахуванням стандартної процентної ставки 2,5%, що у сумі складає 24375 гривні. Суд частково не погоджується з таким розрахунком, виходячи з наступного. Суд констатує, що 22 грудня 2023 року набув чинності Закон № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Ст. 8 Закону доповнено частиною 5 такого змісту: максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. А Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 17 такого змісту: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. З врахуванням цих змін з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки становив 2,5 %, з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року - 1,5 %, а з 21.08.2024 року - 1%. Позов подано щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 30.08.2024 року . Так як договір № 1298162 від 11.02.2024 року укладено після набрання чинності Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а відповідно відсотки по ньому мають нараховуватися наступним чином. Зокрема за період з 11.02.2024 року по 22.04.2024 року за денною ставкою 2,5 % ( 16000 грн*72 днів*2,5%=_28800грн ), з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року за денною ставкою 1,5%, а саме: 16000 грн*120 днів*1. 5%= 2880 грн., з 21.08.2024 року по 30.08.2024 року за денною ставкою 1% ( 16000 грн*10 днів *1%=1600 грн. Всього 59200 грн. Суд перевіривши розрахунок, вбачає, що за договором № 1298162 від 11.02.2024 року, який укладений після набрання чинності Закону № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, відсотки нараховані, без врахування процентної ставки, яка підлягала застосуванню відповідно до вказаного Закону, а тому суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто за кредитним договором № 1298162 від 11.02.2024 заборгованість в сумі 75200,00 грн, з яких 16000 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 59200 грн - заборгованість за відсотками. Щодо нарахування неустойки в сумі 8000,00 грн, суд зазначає таке. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позику, так і на час розгляду цієї справи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, неустойка їй не може бути нарахована у будь-якому випадку, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відтак, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 1298162 від 11.02.2024 року, яка виникла станом на 30.08.2024 року та яка підлягає стягненню з відповідача, складає 75200,00 грн, з яких 16000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 59200,00 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути із відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 104400,00 грн., водночас судом вирішено стягнути 75200,00 грн, що становить 72,03%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: (2422,40 грн х 72,03% :100) = 1744,85 грн.

Outcome: partial