Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29\~травня 2025\~року у справі № 462/2987/25 позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] недораховану заробітну плату за період 01.01.2010 року по 30.09.2015 року в розмірі 42233 (сорок дві тисячі двісті сорок три) грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 116373 (сто шістнадцять тисяч триста сімдесят три) грн 05 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України при виплаті. 20.08.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Прімєрова Наталія Григорівна через систему «Електронний суд» звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила здійснити розподіл судових витрат відповідно до вимог чинного законодавства. В обґрунтування заяви посилається на те, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн, однак під час ухвалення судом рішення у вказаній справі не вирішене питання відшкодування йому вказаних витрат, а тому просить задовольнити її заяву та ухвалити додаткове рішення суду. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. З положень ч. 4 ст.\~270\~ЦПК України вбачається, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З огляду на те, що справа розглянута у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, необхідності виклику\~сторін в\~судове засідання суд не вбачає, а тому здійснює розгляд цієї заяви у такому ж порядку. Дослідивши доводи заяви та докази на підтвердження таких, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 29\~травня 2025\~року у справі № 462/2987/25 позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] недораховану заробітну плату за період 01.01.2010 року по 30.09.2015 року в розмірі 42233 (сорок дві тисячі двісті сорок три) грн та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в розмірі 116373 (сто шістнадцять тисяч триста сімдесят три) грн 05 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України при виплаті. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а змістом ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду\~від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З договору про надання правничої (правової) допомоги від 07.02.2025 року та додатку до нього від 25.04.2025 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Пірмєровою Н.Г., вбачається, що ними узгоджено розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього Договору правничу (правову) допомогу що становить 5000 грн. Також адвокатом надано копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 1348177 від 15.10.2015 року та копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1348177 від 19.02.2025; З акта виконаних робіт від 25.04.2025 року (а.с. 53) вбачається, що адвокатом здійснено підготовку та скерування ЛМКП «Львівтеплоенерго» адвокатського запиту про надання копій розрахункових листів, складення позовної заяви, складення розрахунку суми недорахованої заробітної плати, оформлення додатків до позовної заяви. Вартість робіт становить 5000 грн. З квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 36 від 25.042025 року про оплату за надану правову (правничу) допомогу вбачається, що [PERSON] сплачено кошти у сумі 5 000 грн. 00 коп. (а.с. 55). Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи зазначене, результат розгляду справи в суді (задоволення позову), оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також врахувавши поведінку сторони під час розгляду справи, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у визначеному ним розмірі - у сумі 5 000 грн 00 коп., що у даній справі відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору. А тому заявлена сума витрат на правову допомогу підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved