Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить стягнути з нього борг за кредитним договором №3610819 від 04.04.2021 в розмірі 43407,50 грн. та 2422,40 грн. судового збору. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що 04 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3610819, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. Згідно п. 7.1. кредитного договору договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами. 23 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 74-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 43407,50 грн., з яких: 9700 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 32737,50 грн.\~сума заборгованості за відсотками, 970 грн.\~сума заборгованості за комісією. Таким чином, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання та має непогашену заборгованість на загальну суму 43407,50 грн. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 08.08.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, я якому він вказав, що визнає факт укладення кредитного договору та готовий повернути суму основного боргу. Водночас просить суд звернути увагу на такі обставини: У зв`язку з погіршенням епідеміологічної ситуації та пандемією COVID-19 відповідач втратив можливість працювати та своєчасно погашати кредитну заборгованість. Відповідач звертався до фінансової установи з проханням про надання кредитних канікул, однак отримав відмову. Нараховані відсотки, пеня та штрафи є надмірними і неспівмірними із сумою основного боргу, що суперечить принципам справедливості та співмірності відповідальності. Позивач не надав детального документального підтвердження розрахунку заборгованості (помесячних виписок, розрахунку відсотків, нарахованих штрафних санкцій тощо), що унеможливлює перевірку правомірності заявлених вимог. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України кредитор має право на отримання відсотків лише в межах, визначених договором. Вимога про стягнення відсотків, пені та штрафів у розмірі, що виходить за межі умов договору, є безпідставною. У зв`язку з викладеним, відповідач просив суд стягнути з нього лише суму фактично отриманого основного боргу та відмовити у стягненні нарахованих відсотків, пені та штрафів у частині, що є надмірною та не підтверджена належними доказами. 25.08.2025 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що доводи відповідача є безпідставними та не спростовують заявлених позовних вимог. Відсотки за користування кредитними коштами були нараховані у відповідності до умов кредитного договору від 04 квітня 2021 року, укладеного між сторонами, що підтверджується матеріалами справи. Будь-яких вимог про стягнення штрафних санкцій чи пені позивачем не заявлялося, предметом позову є стягнення суми основного боргу, прострочених відсотків та комісії, передбаченої умовами договору. Таким чином, твердження відповідача про надмірність нарахованих санкцій не відповідають дійсним обставинам справи. Посилання відповідача на ускладнене фінансове становище у зв`язку з пандемією COVID-19 не може бути прийняте судом до уваги, оскільки кредитний договір укладено вже після початку пандемії, а отже відповідач усвідомлював наявність відповідних ризиків та добровільно взяв на себе зобов`язання. Визнання відповідачем факту укладення договору та наявності заборгованості за тілом кредиту не звільняє його від виконання інших договірних умов, у тому числі щодо сплати відсотків та комісії. Доводи про відсутність належного розрахунку є безпідставними, оскільки до позовної заяви додано документи, які підтверджують обсяг та структуру заборгованості. Враховуючи викладене, просив визнати позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Представник позивача у позовній заяві та відповіді на відзив просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідачу [PERSON] була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі та вручена 31 липня 2025 року в електронний кабінет через систему «Електронний суд». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлено, що 04 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №3610819, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 9-16). Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. 23 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 74-МЛ, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.27-35). Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору відступлення прав вимоги №74-МЛ від 23 липня 2021 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до боржників в кількості 5901 на загальну суму заборгованості 112\~322\~766,49 грн (а.с.42). Правовідносини, що виникли між сторонами ґрунтуються на вимогах норм ЦК України щодо зобов`язань та їх виконання. Відповідно до ст. 214 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512\~ЦПК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1\~ст. 516 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, враховуючи положення вказаних норм, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем відповідно до умов кредитного договору, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Як вбачається з умов пунктів 1.3., 1.4. договору, кредит надається загальним строком на 30 днів з 04.04.2021 (строк надання кредитування). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 04.05.2021. Водночас, п.2.3. кредитного договору № 3610819 від 04.04.2021 передбачені умови пролонгації договору на 3, 7, 15 днів за відповідною пропозицією позикодавця із обов`язковим вчиненням позичальником певних дій, у тому числі сплатою комісії за продовження кредиту та частки заборгованості по кредиту; волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту підтверджується здійсненням ним відповідного платежу. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктом 1.4. цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом до 04.05.2021. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 04.05.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Отже, за умовами договору № 3610819 від 04.04.2021 сторони погодили строк його дії до 04.05.2021, тому суд дійшов висновку, що по закінченню зазначеної дати товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, відповідно до якої передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21). Як зазначалось вище, 04.04.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3610819, за умовами якого відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 9700 грн на строк 30 днів, тобто, до 04.05.2021. Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом складають 3637,50 грн і нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Отже, за змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми кредиту та відсотків настав 04.05.2021 року й саме в межах цього строку товариство мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Ураховуючи те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом вже після закінчення строку дії кредитного договору, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягають відсотки, лише в межах дії кредитного договору. Пунктом 2.2.3 зокрема, передбачено, що після строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшено Товариством без письмової згоди позичальника. Доказів того, що кредитний договір № 3610819 від 04.04.2021 року був пролонгований після 04.05.2021 року позивачем не надано. Більш того, договором прямо передбачено, що пролонгація договору можлива за умови виконання певних дій згідно з п.2.3 договору (а.с.10). За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № 3610819 від 04.04.2021 року в розмірі 13337,50 грн, з яких 9000 грн заборгованість за тілом кредиту, 3637,50 грн - заборгованість за відсотками в межах визначеного договором строку кредитування. Щодо позовних вимог про стягнення комісії, суд звертає увагу на таке. Відповідно до п.4 ч.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Частиною 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п.1.1. договору про споживчий кредит № 3610819 від 04.04.2021 кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити комісію за надання кредиту. Пунктом 1.5.1. вказаного договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 970 грн, що нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово. Наведене дає підстави для висновку, що встановлення комісії за договором є правом фінансової установи, і на цю умову відповідач погодився, підписавши вказаний договір. Відсутність заперечень відповідача щодо отримання ним вказаних кредитних коштів має наслідок сплату ним комісії за надання кредиту в розмірі 970 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню комісія за договором про споживчий кредит № 3610819 від 04.04.2021 в сумі 970 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 798,42 грн судових витрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2422,40 х 32,96 %). Також, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених судових витрат позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 0605 від 06.05.2025 (а.с. 51); ордер (а.с. 52); детальний опис наданих постілу (а.с. 53); акт наданих послуг від 23.06.2025 (а.с. 54), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2093 (а.с. 48). Указані докази, на думку суду підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. За таких обставин, оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрат на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 2307,20 грн (7000 х 32,96 %). На підставі наведеного,

Outcome: partial