Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , заінтересована особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель Сергій Олександрович, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що, приблизно, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 16.10.2024 року за № [NUMBER] . Померлому на праві власності належало житло - будинок [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , був відчимом заявнику, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з якого вбачається, що відомості про батька записані зі слів матері. [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю заявника [PERSON] проживали разом, як родина у будинку [ADDRESS] . [INFO] померла мати заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 05 червня 2007 року, за № [NUMBER] . Оскільки заявник на той момент був неповнолітньою особою, а інших членів родини він не мав, [PERSON] , [INFO] , звернувся із заявою до Нікопольської міської ради про призначення його опікуном неповнолітнього [PERSON] , який рішенням від 11.07.2007 року № 494 встановив піклування [PERSON] , [INFO] , над неповнолітнім [PERSON] . Заявник мешкав разом з [PERSON] , [INFO] , який виховував його, як рідного сина з малечку. Під час спільного проживання, заявник та [PERSON] вели спільне господарство, несли витрати на утримання житла, тобто, проживали однією сім`єю. Після смерті [PERSON] , заявник самостійно організував та оплатив його поховання, що підтверджується відповідними документами, долученими до заяви. Всі зазначені документи оформлені на заявника, що свідчить про те, що померлий [PERSON] є йому близькою особою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало померлому, а саме: на будинок [ADDRESS] . З метою отримання належного йому майна, заявник звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О., який відкрив за заявою заявника спадкову справу № 295/2024. Однак, нотаріусом було встановлено, що він не має можливості видати на ім`я заявника свідоцтво про право на спадщину, оскільки ним не надано документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки ст.1264 Цивільного кодексу України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Іопелем С.О. було надано лист № 1034/02-14/295/2024 від 15.11.2024 року, яким фактично відмовлено заявнику у вчиненні нотаріальної дії та запропоновано звернутись до судових органів для встановлення факту родинних відносин або факту проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, відсутність документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини, не дають можливості оформити позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно абзацу п`ятого пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Факт того, що померлий [PERSON] та заявник спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, тобто, були однією сім`єю підтверджується наступними доказами: довідкою про фактичне проживання № 12 від 12.11.2024 року, якою засвідчено, що [PERSON] був не зареєстрований та фактично проживав до дня смерті за вказаною адресою де разом з ним був зареєстрований та проживав [PERSON] , [INFO] - син; Актом про спільне проживання особи, складеного головою квартального комітету № 15 [PERSON] та особами, яким відомі обставини про те, що за адресою: [ADDRESS] , громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за даною адресою та фактично проживає, починаючи з 2009 року, та по теперішній час разом з померлим [PERSON] . Зазначені особи разом з [PERSON] проживали спільно як члени родини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільне харчування, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , здійснив заходи з його поховання самостійно за власний кошт. З документів на поховання [PERSON] вбачається, що замовником послуг та витрат на поховання був заявник. Свідчення очевидців, на очах яких [PERSON] та заявник спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, підтверджують, що вони були однією сім`єю. Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, згідно із законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом. Зокрема, згідно п.1 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 57 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Отже, спір про право має місце там і тоді, коли інша заінтересована особа претендує на спадкове майно поряд із заявником, а також якщо розгляд цього питання пов`язане з вирішенням спору про право. Заявник звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О. та отримав лист про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яким заявнику фактично було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано у судовому порядку встановити родинні відносини з померлим [PERSON] . А також зазначено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, інших заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців не надходило. Тобто, вбачається, що інші особи, які б претендували на спадкове майно, відсутні. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22). Таким чином, необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору, а без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право, такого висновку прийшов Верховний суд, викладеному у Постанові КЦС ВС від 21.02.2024 року № 278/304/23 (61-8713св23). Інших перепон, окрім встановлення факту родинних відносин, для отримання свідоцтва про спадкування за законом в позасудовому порядку не існує, нотаріусом у відмові про вчинення нотаріальної дії не зазначено інших підстав, які заважають йому видати заявнику свідоцтво про спадкування як спадкоємцю четвертої черги, а, відтак, у даній справі відсутній будь-який спір, у тому числі, спір про право. За таких обставин, звернувся до суду і просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) та померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні 02.09.2025 року заявник [PERSON] викладені в заяві обставини підтримав та додатково суду пояснив, що померлий [PERSON] , насправді, є не його відчимом, а біологічним батьком. Просто вони з мамою не були розписані, тому маму оформили, як матір-одиначку і в його свідоцтві про народження батько був записаний зі слів мами. Але все життя вони з батьком жили разом. Він його виховував, утримував тощо. Після смерті мами вони залишились жити вдвох з батьком в його будинку і він оформив опіку над ним. Коли батько помер, він служив, але, дізнавшись про смерть батька, приїхав і взяв на себе всі витрати по похованню батька. Зараз будинок стоїть порожній, бо там жити дуже небезпечно через обстріли. В судове засідання 03.09.2025 року не прибув. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні 02.09.2025 року вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі. В судове засідання 03.09.2025 року не прибув, надавши заяву про розгляд справи у свою та свого довірителя відсутність, на задоволенні вимог наполягали (а.с.41). Приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іопель С.О., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, на адресу суду надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.31). Вислухавши заявника та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, приблизно, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 16.10.2024 року за № [NUMBER] (а.с.14). Померлому на праві власності належало житло - будинок [ADDRESS] . [PERSON] за документами був відчимом заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з якого вбачається, що відомості про батька записані зі слів матері (а.с.16-17). Однак, за твердженням самого заявника, покійний [PERSON] , насправді, був його біологічним батьком. Всі разом, з матір`ю заявника [PERSON] , [PERSON] вони проживали, як родина у будинку [ADDRESS] . [INFO] мати заявника померла. Оскільки заявник на той момент був неповнолітньою особою, а інших членів родини він не мав, [PERSON] за своєю заявою був призначений Нікопольською міською радою опікуном неповнолітнього [PERSON] (рішення від 11.07.2007 року № 494) (а.с.18, 23). Заявник мешкав разом з [PERSON] (а.с.15, 43-44), який виховував його з малечку. Під час спільного проживання, заявник та [PERSON] вели спільне господарство, несли витрати на утримання житла, тобто, проживали однією сім`єю (а.с.19). Коли [PERSON] помер, заявник самостійно організував та оплатив його поховання, що підтверджується відповідними документами, долученими до заяви (а.с.20-22, 24). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало померлому, а саме: на будинок [ADDRESS] . З метою отримання належного йому майна, заявник звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О., який відкрив за заявою заявника спадкову справу № 295/2024. Однак, нотаріусом було встановлено, що він не має можливості видати на ім`я заявника свідоцтво про право на спадщину, оскільки ним не надано документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, бо ст.1264 Цивільного кодексу України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Іопелем С.О. було надано лист № 1034/02-14/295/2024 від 15.11.2024 року, яким фактично відмовлено заявнику у вчиненні нотаріальної дії та запропоновано звернутись до судових органів для встановлення факту родинних відносин або факту проживання однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.26). Таким чином, відсутність документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини, не дають можливості оформити позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно абзацу п`ятого пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Той факт, що померлий [PERSON] та заявник спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, тобто, були однією сім`єю, підтверджується наступними доказами: довідкою про фактичне проживання № 112 від 12.11.2024 року, якою засвідчено, що [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав до дня смерті за вказаною адресою, де разом з ним був зареєстрований та проживав [PERSON] , [INFO] - син (а.с.43); Актом про спільне проживання особи, складеним головою квартального комітету № 15 [PERSON] та особами, яким відомі обставини про те, що за адресою: [ADDRESS] , громадянин [PERSON] зареєстрований за даною адресою та фактично проживає, починаючи з 2009 року, та по теперішній час разом з [PERSON] (а.с.44). Зазначена особа разом з [PERSON] проживали спільно як члени родини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільне харчування, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу. Після смерті [PERSON] , [PERSON] здійснив заходи з його поховання самостійно за власний кошт. З документів на поховання [PERSON] вбачається, що замовником послуг та витрат на поховання був заявник (а.с.20-22, 24). Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, згідно із законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом. Зокрема, згідно п.1 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 57 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (Постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22). Таким чином, необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору, а без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право, такого висновку прийшов Верховний суд, викладеному у Постанові КЦС ВС від 21.02.2024 року № 278/304/23 (61-8713св23). Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно положень ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, заявнику необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, а, отже, встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини, породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про право відсутній. Проте, в позасудовому порядку заявник позбавлений можливості вчинити нотаріальні дії, оскільки з документів не вбачається за можливе встановити, що заявник з померлим [PERSON] були пов`язані спільним побутом та проживали разом. В судовому засіданні, на підтвердження або спростування заявлених вимог, були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - сусідка заявника. Заявник з її сином дружили з самого дитинства, тому вона гарно знає його сім`ю. [PERSON] жив зі своєю мамою та батьком - [PERSON] . Коли [PERSON] був школярем, померла його мати. [PERSON] залишився жити з батьком. Коли [PERSON] одружився, то свою дружину теж привів жити в будинок батька і вони жили всі разом. Зараз її син з [PERSON] воюють. І коли батько [PERSON] - помер, [PERSON] теж воював. Їй подзвонив син і попросив сходити до [PERSON] дізнатись, чому [PERSON] не може до нього кілька днів додзвонитись. Вона пішла і дізналась, що [PERSON] помер і його тіло забрали. Коли [PERSON] про це дізнався, одразу ж приїхав та зайнявся похованням батька, взявши на себе всі витрати. На той час дружина [PERSON] перебувала, як ВПО в Кривому Розі. Зараз будинок стоїть закритий, бо [PERSON] служить, а його дружина живе в іншому місці, бо через «прильоти» в будинку жити неможливо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він дружить з [PERSON] 22 роки. Матір [PERSON] він не пам`ятає, бо, на його пам`яті, [PERSON] завжди жив з батьком в будинку по [ADDRESS] . Йому [PERSON] казав, що дядько [PERSON] - його батько. До війни [PERSON] та дядько [PERSON] жили разом, а поім [PERSON] пішов служити. Про смерть батька дізнався від самого [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник та його представник посилались, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права, ухвалює рішення про задоволення заяви, яке відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України, щодо справедливого, неупередженого і своєчасного вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved