Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

14 листопада 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 30 серпня 2017 року у розмірі 108482 грн 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 25000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 30 серпня 2017 року [PERSON] позичила під письмову розписку відповідачу в борг 4000 доларів США 00 центів з поверненням позики до серпня 2018 року. Розписка була написана відповідачем у присутності свідка [PERSON] , яка була дружиною відповідача (померла у травні 2021 року). 25 лютого 2018 року [PERSON] додатково взяв у борг у позивача 1000 доларів США\~ з поверненням боргу у серпні 2018 року. 20 червня 2019 року відповідач повернув 2000 доларів США, залишилися не повернуті 3000 доларів США. Відповідач, станом на листопад 2023 року добровільно зобов`язання, згідно із розпискою, не виконав і до цього часу ухиляється від повернення суми боргу. Очікування на повернення боргу понад 5 років, постійні хвилювання, пошуки відповідача та прохання його повернути кошти вплинуло негативно на стан здоров`я позивача. Позивач втратила нормальний сон, від постійного хвилювання з`явилися проблеми із роботою серцем та тиском. А тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду за невиконання ним вчасно зобов`язання перед нею в розмірі 25000 грн. 09 квітня 2024 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу на зареєстроване місце проживання, рекомендованим листом з повідомленням, але було повернуто з відміткою АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с.30, 31) Станом на 09 вересня 2025 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із фотокопії письмової розписки від 30 серпня 2017 року вбачається, що [PERSON] власноруч написав розписку про те, що він взяв гроші у [PERSON] у розмірі 4000 доларів США, та зобов`язався повернути їх до серпня 2018 року. Також, в цій же розписці нижче написано, що 25 лютого 2018 року взяв додатково 1000 доларів США, та винні в загальній сумі 5000 доларів США. 20 червня 2019 року повернуто борг у розмірі 2000 доларів США. (а.с.5) З досудової вимоги про повернення боргу по розписці адресованої [PERSON] від 08.09.2023 вбачається, що [PERSON] звернулася з вимогою до відповідача про повернення їй боргу у розмірі 3000 доларів США до 01 жовтня 2023 року. У разі не повернення зазначеної суми до зазначеної дати вона буде змушена звернутися до суду з позовом. (а.с.11) Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. 31 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №707/2606/16-ц, провадження №61-28762св18), досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, а саме, що між сторонами: позивачем [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, укладено 30 серпня 2017 року та додатково 25 лютого 2018 року договір позики грошових коштів із строком його виконання до серпня 2018 року. Залишок не поверненої суми 3000 доларів США, що еквіваленті 108482 гривням 70 копійкам. Доказів про часткове виконання зобов`язання (повернення частини суми позики) під час судового розгляду цієї справи суду не надано. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України) і в такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи №464/3790/16-ц, зробила висновки, які виклала у постанові від 16 січня 2019 року (провадження №14-465цс18). Так, посилаючись на вимоги ст. 1046 та 1049 ЦК України Велика Палата Верховного Суду вказала, що укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми як в іноземній валюті, так і в національній валюті України. Отже, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, залишок грошових коштів (борг) позивачу у встановлений строк (до серпня 2018 року) не повернув, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення неповернута суму боргу в розмірі 3000 доларів США що станом на 14 листопада 2023 року еквівалентна 108482 грн 70 коп. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Виходячи з принципів розумності та справедливості, з конкретних обставин справи, суд вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, вважає таку суму достатньою, в решті цих позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, із квитанції від 14.11.2023 [PERSON] сплачено судовий збір за позовом в розмірі 1084 грн 83 коп. (а.с.1) З врахуванням того, що позов в частині стягнення боргу задоволено в повному обсязі\~ з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1084 грн 83 коп. Також, позивачем [PERSON] за квитанцією №5 від 08.04.2024 сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 1073 грн 60 коп. (а.с.20) З врахуванням того, що в цій частині позовні вимоги задоволено частково у розмірі 5000 грн 00 коп., що становить 20 відсотків від позовної вимоги про стягнення моральної шкоди - 25000 грн 00 коп., тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 214 грн 72 коп., що становить 20 відсотків від сплаченого позивачем розміру судового збору - 1073 грн 60 коп. Отже, з врахуванням вищевказаного, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 1299 грн 55 коп.

Outcome: partial