Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про визнання своєї сестри [PERSON] безвісно відсутньою. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступне. 16.05.2011 року [PERSON] , який був власником домоволодіння [ADDRESS] , оформив договори дарування домоволодінням своїм дітям: сину [PERSON] на 12/19 частин вказаного домоволодіння (будинку та землі) і доньці [PERSON] на 7/19 частин домоволодіння (будинку та землі). 01.09.2011 року [PERSON] виїхала з [PERSON] і досі її місце знаходження заявнику невідоме. Зв`язок з нею втрачено, вона не телефонує, не пише, не повідомляє про своє місце проживання чи перебування. Самостійні намагання заявника знайти сестру виявились невдалими. За непідтвердженою інформацією, на сьогоднішній день [PERSON] є померлою. Але підтвердити це заявник не має можливості. Тому, 27.11.2023 року він звернувся до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Після проведеної перевірки, заявнику було повідомлено, що [PERSON] серед заарештованих, затриманих в порядку ст.208, 191, 535 КПК України, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться, місцезнаходження її невідоме, встановити його не виявилось можливим. На сьогоднішній день [PERSON] в спільному з заявником будинку не проживає, заявник за її відсутності з 2011 року вимушений нести витрати на утримання будинку самостійно. Таким чином, визнання сестри безвісно відсутньою йому необхідно для визначення правового режиму сумісного майна, в зв`язку з чим звернувся до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що сестра виїхала на заробітки до москви. Спочатку сама, а потім забрала й свого чоловіка з дітьми. З її дітьми він не спілкується. До війни, десь в 2019 році, сестра приїздила за документами, в них не гостювала, де зупинилась, він не знає. На той час він був у відрядженні, тому сестру не бачив, знає про її приїзд зі слів матері. Сестра забрала документи і поїхала. З того часу про неї нічого не чути. Він живе разом з мамою, якій зараз 87 років; мамі сестра з того часу, як забрала документи, теж не дзвонила і не писала. 23.02.2022 року йому подзвонили з невідомого номеру невідомо хто, бо не представився, і повідомив, що його сестра [PERSON] померла в лікарні від ковіду. Він намагався додзвонитись до її дітей його племінників, але зв`язку з ними не було. Офіційно вони її шукати не намагались, намагались додзвонитись, але потім звернулись до правоохоронних органів. Представник заявника [PERSON] вимоги свого довірителя підтримав і пояснив, що пояснення заявника узгоджуються з письмовими доказами, тому на задоволенні заяви наполягає. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибула. Надала заяви про те, що представник відділу до суду не прибуде (а.с.25, 41, 51, 61). Вислухавши заявника, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.43 ЦК України, громадянин може бути в судовому порядку визнаний безвісно відсутнім, якщо напротязі одного року в місці його постійного проживання немає відомостей про його місце перебування. Як встановлено в судовому засіданні, 16.05.2011 року [PERSON] , який був власником домоволодіння [ADDRESS] , оформив договори дарування домоволодінням своїм дітям: сину [PERSON] (заявнику по справі) на 12/19 частин вказаного домоволодіння (будинку та землі) (а.с.8-11) і доньці [PERSON] на 7/19 частин домоволодіння (будинку та землі) (а.с.4-7). 01.09.2011 року [PERSON] виїхала з [PERSON] і на сьогоднішній день її місце знаходження заявнику невідоме. Зв`язок з [PERSON] , за твердженням заявника, втрачено, вона не телефонує, не пише, не повідомляє про своє місце проживання чи перебування. Самостійні намагання заявника знайти сестру виявились невдалими. За інформацією заявника, не підтвердженою належними доказами, [PERSON] є померлою. 27.11.2023 року заявник по справі звернувся до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Після проведеної перевірки, заявнику було повідомлено, що [PERSON] серед заарештованих, затриманих в порядку ст.208, 191, 535 КПК України, осіб невстановлених трупів громадян та невідомих хворих не значиться, місцезнаходження її невідоме, встановити його не виявилось можливим (а.с.12, 14). Заявником до суду надано Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 12.12.2023 року, в якому зазначено, що [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2011 року та по теперішній час (а.с.15). На сьогоднішній день [PERSON] в спільному з заявником будинку не проживає, заявник за її відсутності з 2011 року вимушений нести витрати на утримання будинку самостійно. Відповідно до п.26. Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до єдиного державного демографічного реєстру», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням; про виселення; про зняття з реєстрації місця проживання особи; про визнання особи безвісно відсутньою. Судом, також проводились дії на підтвердження або спростування свідчень заявника. Однак, місце знаходження [PERSON] встановити не виявилось можливим. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Пенсійного Фонду України, на запит суду, надало відповідь про результати розгляду, одержану судом 21.06.2024 року, де повідомляється, що індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні (а.с.43-44). Головне управління ДПС у Дніпропетровській області Державної Податкової Служби України, на запит суду, надало відповідь щодо надання інформації, одержану судом 21.06.2024 року, де зазначено, що за період з 1 кварталу 2011 року по 1 квартал 2024 року інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с.46-48). Департамент цифрової трансформації, інформаційних технологій та кібербезпеки Міністерства соціальної політики України на ухвалу суду щодо надання відомостей з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, 27.06.2024 року повідомив, що станом на 25 червня 2024 року інформація щодо запитуваної особи в ЄІБД ВПО відсутня (а.с.50). Головний Центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, на запит суду, повідомив, що [PERSON] останній раз перетнула державний кордон України в напрямку росії в пп «Гоптівка» 07.11.2019 року. Іншої інформації на запитувану судом особу немає (а.с.56-57, 59). Свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили факт відсутності [PERSON] за останньою відомою адресою її реєстрації. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою заявника по вулиці, через 7 хат. Вони з чоловіком купили літню кухню і будували свій будинок. На той час, коли вони купили літню кухню, де стали жити, сім`я заявника вже жила в своєму двоповерховому будинку. На першому поверсі жив заявник з батьками, а його сестра [PERSON] із своєю сім`єю жила на другому поверсі будинку. Знає, що [PERSON] більше 20 років, як виїхала до росії. Спочатку торгувала, їздила туди-сюди. А потім забрала в росію дітей та чоловіка. І з того часу разом із заявником та їх батьками не проживала. Останній раз вона бачила мельком [PERSON] ще до війни на зупинці, чи в 2019 році, чи в 2020 році, точно не пам`ятає. Але вони не спілкувались. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка заявника через вулицю. В неї кутовий будинок на одній вулиці, а в заявника кутовий будинок на іншій вулиці. А будинки стоять поруч через вулицю. Ларису сестру заявника вона також знає. Останній раз бачила її років 15 тому, коли та приїжджала до заявника в гості. За таких обставин, проаналізувавши матеріали справи та докази, надані заявником і витребувані судом, суд вважає доведеним, що про [PERSON] більше року немає відомостей про її місце перебування. На підставі викладеного,

Outcome: partial