Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа Маловільшанська сільська рада Білоцерківського району Київської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках з 2009 по 2023 рік. У період 2009-2013 років сторони проживали в м. Білій Церкві в орендованих квартирах, з 2013 по 2023 рік - у будинку матері позивача [PERSON] в [ADDRESS] . За період спільного проживання у [PERSON] і [PERSON] народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька внесені в актові записи про народження дітей у відповідності до ст.126 СК України за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. У грудні 2023 року [PERSON] і [PERSON] припинили особисті стосунки, відповідачка [PERSON] виїхала і проживає дотепер в [ADDRESS] . Діти сторін малолітня [PERSON] , 2012 р.н., і неповнолітня [PERSON] , 2010 р.н., проживають разом з батьком позивачем [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності. Зареєстровані дівчатка за адресою матері [PERSON] у [ADDRESS] , але ніколи там не проживали. З 2022 року відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням, відсутня в житті дітей взагалі, не працює, зловживає алкогольними напоями, веде антисоціальний спосіб життя. З січня 2024 року між матір`ю і дітьми не було жодного контакту через відсутність ініціативи з боку відповідачки, хоча [PERSON] час від часу проживає із співмешканцем в с. Фастівка неподалік. [PERSON] неодноразово притягувалася судом до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 184 КУпАП України за ухилення матері від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання неповнолітніх дітей. [PERSON] відмовилась від своїх батьківських прав по відношенню до своїх дітей - малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , заява про відмову від батьківських прав посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. 04 березня 2025 року, зареєстровано в реєстрі за № 210. 28 січня 2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району, протокол № 2, вирішувалося питання щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно дітей [PERSON] , 2010 р.н., і [PERSON] , 2012 р.н. Комісія вирішила рекомендувати [PERSON] звернутися до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно двох дітей. [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , навчаються у Городище-Пустоварівському ліцеї, займаються спортом, танцями, активні в шкільному житті, доброзичливі, працелюбні, чесні, користуються повагою та авторитетом серед однокласників і друзів, у виховному процесі учениць приймає активну участь бабуся [PERSON] та батько [PERSON] , мама дівчаток їхнім навчанням не цікавиться, батьківські збори не відвідує, контакту з класними керівниками дітей не має. Позивач [PERSON] з 2017 року працює в ТОВ "Фастівка" водієм автотранспортних засобів, за час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, характеристика з роботи позитивна. 24.02.2022 року був мобілізований до лав Збройних Сил України. [PERSON] в даний час є військовослужбовцем військової частини за мобілізацією, виконує бойові завдання в районах ведення бойових дій, службова характеристика солдата [PERSON] позитивна, стан здоров`я задовільний. Бабуся дітей [PERSON] , 1951 р.н., працює в ТОВ "Фастівка" головним зоотехніком, пенсіонерка, стан здоров`я відповідає віку. [PERSON] і [PERSON] проживають і зареєстровані за адресою [ADDRESS] . За цією ж адресою проживають неповнолітні діти [PERSON] 2010 р.н., і [PERSON] , 2012 р.н. Будинок належить [PERSON] на праві приватної власності, великий, 4-кімнатний, облаштований і затишний, дітям створені всі необхідні умови для проживання, навчання, розвитку, відпочинку. [PERSON] виконує свої батьківські обов`язки у повному обсязі, бабуся дітей [PERSON] приймає активну участь у вихованні дітей, догляді, посильно для себе матеріально підтримує родину. Позивач [PERSON] просив суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку. Ухвалою судді від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано орган опіки та піклування Маловільшанську сільську раду Білоцерківського району Київської області надати висновок щодо питання позбавлення [PERSON] батьківських прав. В порядку підготовки справи до судового розгляду судом було залучено в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, військову частину [NUMBER] , де проходить військову службу по мобілізації позивач [PERSON] , та бабусю дітей по лінії батька [PERSON] , яка опікується дітьми під час відсутності батька. Ухвалою суду від 24 липня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Задоволено клопотання представника позивача та викликанов судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Кукса О.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Додатково зазначила, що позивач [PERSON] був мобілізований і на даний час проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , тому просила розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про визнання позову та проведення судового розгляду без її участі. Представник третьої особи Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області в судовому засіданні позов підтримала. На виконання ухвали суду Маловільшанська сільська рада, як орган опіки та піклування надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Третя особа військова частина [NUMBER] до суду свого представника не направила, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. Окрім того, в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей була вислухана думка дітей [PERSON] і [PERSON] , які пояснили, що два роки вони проживають з батьком і бабусею, мати ними не опікується та з ними майже не спілкується, згодні, що її потрібно позбавити батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третіх осіб, заслухавши думку дітей, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, а мали фактичні шлюбні відносини з 2009 по 2023 рік. З 2013 по 2023 рік проживали у будинку матері позивача [PERSON] в [ADDRESS] . За період спільного проживання у [PERSON] і [PERSON] народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження, видане (повторно) 01.02.2019 відділом ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 2174, і [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження, видане (повторно) 01.02.2019 відділом ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1438. Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України, відомості про батька внесені в актові записи про народження дітей у відповідності до ст.126 СК України за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Згідно акту обстеження умов проживання від 16.01.2025 комісії з питань захисту прав дитини Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району малолітня [PERSON] , 2012 р.н., і неповнолітня [PERSON] , 2010 р.н., проживають разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Будинок належить [PERSON] на праві приватної власності, великий, 4-кімнатний, облаштований і затишний, дітям створені всі необхідні умови для проживання, навчання, розвитку, відпочинку. [PERSON] виконує свої батьківські обов`язки у повному обсязі, бабуся дітей [PERSON] приймає активну участь у вихованні дітей, догляді, посильно для себе матеріально підтримує родину. Дані обставини також підтвердили в суді свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Встановлено, що зареєстровані діти за адресою матері [PERSON] в [ADDRESS] , але фактично там не проживають. Суд встановив, що з 2023 року відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться їх життям, здоров`ям, навчанням, відсутня в житті дітей взагалі. З січня 2024 року між матір`ю і дітьми не було жодного контакту через відсутність ініціативи з боку відповідачки, хоча [PERSON] час від часу проживала із співмешканцем в с. Фастівка, неподалік. Зазначені обставини підтвердили в суді свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також безпосередньо самі дівчатка [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] двічі притягувалася Білоцерківським міськрайонним судом Київської області до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 184 КУпАП України за ухилення матері від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання неповнолітніх дітей, що підтверджується постановами суду від 08.12.2022 у справі № 3567/10734/22, від 04.02.2025 у справі № 357/1575/25. [PERSON] відмовилась від своїх батьківських прав по відношенню до своїх дітей - малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Заява про відмову від батьківських прав посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. 04 березня 2025 року, зареєстровано в реєстрі за № 210. [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , навчаються у Городище-Пустоварівському ліцеї, займаються спортом, танцями, активні в шкільному житті, доброзичливі, працелюбні, чесні, користуються повагою та авторитетом серед однокласників і друзів, у виховному процесі учениць приймає активну участь бабуся [PERSON] та батько [PERSON] , мама дівчаток їхнім навчанням не цікавиться, батьківські збори не відвідує, контакту з класними керівниками дітей не має. Дані обставини підверджені довідками з ліцею та Білоцерківської школи мистецтв № 4, характеристиками дівчаток з навчальних закладів, а також показами свідків [PERSON] ( викладач хореографії у школі мистецтв), [PERSON] ( класний керівник [PERSON]), [PERSON] ( класний керівник [PERSON]). Позивач [PERSON] з 2017 року працює в ТОВ "Фастівка" водієм автотранспортних засобів, за час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, характеристика з роботи позитивна. 24.02.2022 року був мобілізований до лав Збройних Сил України. [PERSON] в даний час є військовослужбовцем військової частини за мобілізацією, виконує бойові завдання в районах ведення бойових дій, службова характеристика солдата [PERSON] позитивна, стан здоров`я задовільний. Виконавчий комітет Маловільшанської сільської ради Білоцерківського району Київської області, як орган опіки та піклування надав рішення від 05 травня 2025 року за № 67 про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] . Так, вищевказаний висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19, провадження № 61-3503 св 21. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи, направила до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності, тобто, саме таким чином розпорядилася своїми правами. Зазначене свідчить про байдужість відповідача. Така поведінка [PERSON] та її заява про відмову від батьківських прав відносно дітей демонструє суду її свідоме небажання здійснювати батьківськи обов`язки. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Поряд з тим, під час розгляду справи було встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] постійно проживають зі своїм батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] , відповідач [PERSON] за останні два роки не зустрічалася з дітьми, не спілкувалася з ними, не брала участі у їх вихованні, не піклувалась про фізичний і духовний розвиток дівчаток, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини (cт. 18 Конвенції про права дитини). Встановлені під час розгляду справи факти свідчать проте, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від покладеного на неї обов`язку по вихованню своїх дочок [PERSON] та [PERSON] , не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не проживає разом з ними та взагалі не цікавиться дітьми, не має до них інтересу . Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 року у справі №466/9380/17. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц. Окрім цього, судом враховано і думка дітей, враховуючи їх вік та рівень розвитку. Сімейний кодекс України (ст. 171), Закон України «Про охорону дитинства (ст. 9), Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року та інші нормативно-правові акти гарантують дитині право бути вислуханою під час судових чи адміністративних розглядів з питань, що стосуються її особисто у разі, коли вона досягла такого рівня розвитку, що дозволяє їй сформулювати власні погляди та висловити їх (в кожній справі суддя приймає рішення щодо цього питання враховуючи індивідуальні об`єктивні та суб`єктивні фактори). З`ясування думки дитини у цивільному процесі можна визначити, як загальний процес (сукупність дій суду), що спрямовані на реалізацію гарантованого законом права дитини бути вислуханою під час судових чи адміністративних розглядів з питань, що стосуються її особисто у разі, коли вона досягла такого рівня розвитку, що дозволяє їй сформулювати власні погляди та висловити їх. Відсутня чітка регламентація процедури здійснення з`ясування думки дитини судом, у зв`язку з чим, залежно від обставин конкретної справи таке з`ясування може здійснюватися за допомогою різних методів (наприклад, думка дитини може відображатись у письмових доказах (висновках психологічних досліджень, висновках органів опіки та піклування, письмових зверненнях дитини до суду, тощо); електронних доказах (відео, аудіо зверненнях до суду, повідомленнях у соціальних мережах, тощо); висновках психологічної експертизи, психологічного обстеження; показаннях дитини (особисто в залі судового засідання, за допомогою відео конференції)). Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно із статтею 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, (далі - Європейська конвенція) дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами, використання яких вона може вимагати: a) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; c) бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 640/15771/19. У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно з вимогами статті 171 Сімейного кодексу України - дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Так, в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей, що відповідає вимогам ст. 232 ЦПК України було заслухано дітей [PERSON] , 2010 р.н., та [PERSON] , 2012 р.н., які пояснили, що з мамою вони не спілкувалися вже декілька років, здалека періодично її бачать, оскільки вона проживала з іншим чоловіком неподалік від них, проживають з батьком і бабусею, які про них дбають і піклуються, згодні, що матір потрібно позбавити батьківських прав. У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Отже, судами всебічно приділяється увага думці дитини та висловленим нею бажанням, ці питання з`ясовуються на підставі різних доказів, в тому числі, шляхом опитування дитини. При цьому, суди зважають і на різноманітні супутні фактори, які можуть мати вплив на висловлений дитиною інтерес, а тому думка дитини не є абсолютною та оцінюється у сукупності із іншими доказами. Проте, важливо враховувати, що будь-яке з`ясування думки дитини має передусім на меті захист її прав та інтересів. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Під час судового розгляду встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері по відношенню до своїх дочок, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення її батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дітей. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування матір`ю своїм батьківським обов`язком, є всі підстави щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, відповідач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей, зобов`язана утримувати їх до досягнення ними повноліття. Проживання відповідача окремо від дітей не звільняє її від виконання вказаного обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 Сімейного КодексуУкраїни встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами першою-третьою статті 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач, маючи двох неповнолітніх дітей належно не виконує свої обов`язки щодо їх утримання, то аліменти необхідно стягнути з відповідача примусово в розмірі, зазначеному позивачем -1/3частини від усіх видів заробітку (доходу),але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду - 14 квітня 2025 року і до повноліття найстаршої дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Так, при зверненні до суду з вищевказаним позовом, позивач сплатив за вимогу про позбавлення батьківських прав судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн. та на користь держави у розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved