Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

У травні 2023 року служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області звернулась до суду з даним позовом в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Свої вимоги мотивували тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають малолітніх дітей: [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження. До служби звернулась [PERSON] з проханням позбавити її батьків батьківських прав, оскільки вони зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний спосіб життя, не працюють та не займаються вихованням ні її, ні її молодшого брата. За рішенням суду від 07 вересня 2022 року дітей відібрано від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнено аліменти на утримання дітей. Відповідачі жодних висновків не зробили, продовжуються вести аморальний спосіб життя. На даний час [PERSON] проживає разом з бабусею - [PERSON] та навчається в школі, має позитивні характеристики; [PERSON] навчається в Київському центрі професійно-технічної освіти, проживає в гуртожитку, а на канікулах - у бабусі [PERSON] . Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів є доцільним та відповідає інтересам дітей, так як відповідачі протягом тривалого часу не виконують своїх батьківських обов`язків, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Просили суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в розмірі 3000 грн. до досягнення нею повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання в розмірі 3000 грн. до досягнення нею повноліття. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 05 червня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не скористались своїм процесуальним правом на подачу до суду заяв по суті справи. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А,Я. від 25 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. На підставі розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області №256 від 17 січня 2025 року та протоколу повторного авторозподілу судової справи №369/8044/23 у зв`язку з припинення повноважень судді Волчка А.Я., справу передано до провадження судді Пінкевич Н.С. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С. від 27 січня 2025 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. Від представника позивача служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Позивачка [PERSON] також направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Ухвалу про відкриття, позов з додатками відповідач [PERSON] отримав ще у червня 2023 року. Жодних клопотань, заяв, письмових відзивів, пояснень відповідачі суду не подали, причини неможливості їх подати, заявити клопотання про витребування доказів, у разі складнощів в їх отриманні, суду не повідомили. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі (свідоцтво серія [NUMBER] , видане Боярським міськвиконкомом Києво-Святошинського району Київської області). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області). Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З поданих доказів вбачається, що 30 вересня 2021 року до служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради надійшло повідомлення про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх дітей [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження. 28 вересня 2021 року був здійснений спільний виїзд фахівців з соціальної роботи та працівників Служби у справах дітей Боярської міської ради, а також працівників поліції за адресою: [ADDRESS]: батьки до оселі для обстеження умов проживання нікого не допускали, навіть працівників поліції; поспілкуватися з батьком дитини та самим малолітнім вдалося тільки на вулиці в присутності сусідів та наряду поліції. За результатами перевірки повідомлення було прийнято рішення про негайне відібрання дітей у батька. З акту обстеження житлово-побутових умов малолітнього [PERSON] , 2011 року народження, вбачається, що сім`я проживає в будинку [ADDRESS] : умови проживання в неналежному стані; всюди у будинку антисанітарія; зі слів сусідів батько не проживав з сім`єю на протязі близько 2- х років, мати зловживає спиртними напоями, дитина часто заплакана та голодна. Малолітній [PERSON] працівникам Служби у справах дітей розповів, що матір часто била його, що в школі знали про побиття дитини. Батько до нього фізичну силу не застосовував. 30 вересня 2021 року для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей негайно, після отримання повідомлення, про безпосередню загрозу життю та здоров`ю дітей, разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, провела оцінку рівня безпеки дітей. [INFO] [PERSON] , 2011 року народження, був невідкладно направлений до КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня», для обстеження його стану здоров`я, надання необхідної медичної допомоги в стаціонарних умовах та документування фактів жорстокого поводження з ним. Відповідно до виписного епікризу від 05.10.2021 року заключний діагноз - функціональна диспепсія. 04 жовтня 2021 року на підставі Наказу начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради, малолітній [PERSON] , 2011 року народження, був влаштований на тимчасове проживання, до моменту встановлення опіки над малолітнім, до рідної бабусі [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . На час прийняття даного рішення [PERSON] проживає і перебуває на утриманні своєї бабусі. Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області №1/1 від 30 вересня 2021 року на підставі встановлених обставин проживання дітей, негайно відібрано малолітню дитину [PERSON] , 2011 року народження, від батьків [PERSON] та [PERSON] , та надано висновок для суду щодо відібрання дітей від батька без позбавлення його батьківських прав. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2022 року позов Служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради, яка діє в інтересах: малолітньої дитини [PERSON] , 2011 року народження, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено в частині: відібрано у [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину [PERSON] , [INFO] ; стягнено з [PERSON] на користь опікуна чи установи, під опікою якої буде перебувати дитина, аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1309 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 19 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до висновку про потреби сімї від 05 жовтня 2021 року [PERSON] та [PERSON] не заперечують, що її малолітній син [PERSON] , 2011 року народження, буде проживати у бабусі [PERSON] . З листа служби у справах дітей Рокитнянської селищної ради Київської області №202 від 02 травня 2023 року вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею в [ADDRESS] ; дитина відвідує Ольшанський ліцей; умов проживання не задовільні, продукти харчування в достатній кількості, але в антисанітарних умовах. Вважали за доцільне вирішити питання щодо подальшого влаштування дитини. Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав, позивач посилається на те, що відповідачі покладених на них батьківських обов`язків виховувати та утримувати своїх дітей не виконують протягом тривалого часу, не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання. З матеріалів справи вбачається, що батьки [PERSON] та [PERSON] не звертались до жодної установи, свої умови проживання не змінили, не працевлаштувались, продовжуються зловживати алкогольними напоями, вести аморальний спосіб життя. Натомість, 14 березня 2023 року до служби у справах дітей Боярської міської ради звернулась неповнолітня [PERSON] , [INFO] , із заявою про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Вказала, що з 2019 року її батьки почали зловживати алкогольними напоями, наркотиками. Постійно ображають її та її молодшого брата. З 13 років вона вимушена працювати, але гроші батьки забирають. Вони постійно сваряться, погрожують їй та її брату, навіть лізуть в бійку. Встановлено, що [PERSON] , 2006 року народження, навчається в Державному навчальному закладі «Київський центр професійно-технічної освіти», навчальна група №25, за професією «Оператор обробки інформації та програмного забезпечення з 01 вересня 2021 року, термін навчання до 30 червня 2024 року, проживає в гуртожитку, а на канікулах - у бабусі [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області №8/75 від 13 квітня 2023 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За роз`ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. До суду відповідачі не надали жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення їх батьківських прав та відсутності їх вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню дітей, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх дітей, у зв`язку з невиконанням відповідачами своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідачів в судові засідання також свідчить про її байдужість до долі дітей. Тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182, 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи межі позовних вимог, подані докази, відсутність заперечень відповідачів щодо заявленого розміру позовних вимог, суд також вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі по 3000 грн. з кожного, до досягнення дитиною повноліття. Питання аліментів щодо дитини [PERSON] вирішено судом при розгляді позову про відібрання дитини. Інших вимог позивач не заявляв. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивачів, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту прав дітей, а відтак і про задоволення позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved