Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: ССД Полянської сільської ради Закарпатської області у якій просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] та призначити [PERSON] , [INFO] , мешканку [ADDRESS] її опікуном; встановити піклування над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] та призначити [PERSON] , [INFO] , мешканку [ADDRESS] його піклувальником; стягнути із [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд своєю ухвалою від 30.06.2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.06.2025 року суд зобов`язав орган опіки та піклування Служби у справах дітей Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області надати висновок щодо попереднього розв`язання спору між сторонами. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2025 року на 11:30 годину 26.08.2025 року. Представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах позивача [PERSON] (ордер на надання правничої допомоги серії АО №1178838 від 09.06.2025 року) подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Заявлені позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав, призначення опікуна, піклувальника дітям та стягнення аліментів на утримання дітей підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві (вх.№4165) за наявними у справі доказами. Відповідач відзив (заперечення) на позовну заяву не подав. Поштове повідомлення повернуто до суду із відміткою "адресат відсутній" (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним»). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання нею відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ССД Полянської сільської ради Закарпатської області подано заяву (вх.№6341) про розгляд справи у їх відсутності. Проти заочного рішення не заперечують. Письмові пояснення щодо позову не подано. 26.08.2025 року до суду подано висновок за №1380/03-05 від 25.08.2025 року на виконання ухвали суду від 30.06.2025 року. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить заочний розгляд справи за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: В частині позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122, ст. 125 СК України. Згідно копіії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 16 від 23.06.2010 року - в графі "мати" дитини [PERSON] , [INFO] , записана [PERSON] , в графі "батько" записаний [PERSON] (відповідач); копіії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 22 від 02.09.2014 року - в графі "мати" дитини [PERSON] , [INFO] , в графі "мати" записана [PERSON] , в графі "батько" записаний [PERSON] (відповідач). Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України - право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Позивач у позовній заяві зазначає, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON] та донька [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 лютого 2025 року, виданого виконавчим комітетом Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, відповідний актовий запис №21 від 17.02.2025 року - [PERSON] (мама дітей та донька позивача) померла [INFO] . Після смерті [PERSON] її діти - [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] (позивачем та мамою померлої [PERSON] ). Батько дітей [PERSON] (відповідач) також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №341 від 18.04.2025 року). Однак, батько дітей не виконує жодних батьківських обов`язків і не бере участі у вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] як батько ухиляється від батьківських обов`язків, матеріально не забезпечує їх, не піклується про їх здоров`я, не турбується про фізичний, духовний та моральний розвиток. На медогляд, лікування та профілактичні огляди до лікарів дітей приводить тільки позивач. Також позивач посилається на те, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, веде асоціальний спосіб життя, часто влаштовує сварки та конфлікти у присутності дітей, що негативно впливає на їх емоційний стан і психіку. Відповідно до постанови серії АА №475347 від 30.03.2025 року поліцейським СРПП ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом поліції Петрус Ю.Ю. винесено терміновий заборонний припис щодо [PERSON] у зв?язку з вчиненням домашнього насильства відносно [PERSON] , строком на 5 діб, що підтверджує агресивну поведінку відповідача та вчинення насильства ним щодо членів сім?ї. Відповідно до постанови Свалявського районного суду Закарпатської області від 08.04.2025 року (справа №306/611/25) [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді усного зауваження за вчинення домашнього насильства відносно своєї тещі [PERSON] . Відповідно до постанови Свалявського районного суду Закарпатської області від 19.05.2025 року (справа №306/822/25) [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді усного зауваження за вчинення домашнього насильства відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] (перебуваючи у нетверезому стані вчинив сварку з малолітньою [PERSON] , в ході якої ображав її нецензурною лайкою). у [PERSON] фактично відсутнє власне житло чи інше майно. При вирішенні спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд виходить з встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених у судовому засіданні доказів, враховує ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і діти після смерті матері залишилися без його опіки, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина та доньки, добровільно матеріально дітей не утримує. Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України - при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою; ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України - орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі документів, які стосуються справи. Суд дослідив висновок, наданий Полянською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області (вх.№6340 від 26.05.2025 року) про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені в ч.1 ст. 164 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України - батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України) (згідно роз`яснення Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.05.2020 року, справа № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20); Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02.10.2019 року, справа № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З огляду на вищезазначене, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи доведено. Суд встановив, що позивачем надано належні та допустимі докази ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] , зазначено обставини свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по вихованню дітей. В частині позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає таке. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ч.2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей (стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності). Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 141 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; ст. 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини; ч.3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина; ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру витрат на утримання дітей які визначаються за рішенням суду, суд визначає не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір (правова позиція в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2016 року, справа №755/14148/18). Відповідно до норм ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини, що Сімейним кодексом України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та норми ч.3 ст. 11 розділу III Закону України "Про охорону дитинства", що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків; ст. 179 СК України - аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини;ч.1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей суду не надано.Судом не встановлено істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання дітей, можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб доньки[PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що розмір аліментів стягуваних з відповідача необхідно визначити у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткоовго мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, який відповідатиме чинному Законодавству, не порушуючи інтересів і становища, як відповідача так і позивача. Стягнення проводити на користь [PERSON] (позивача) з 27.06.2025 року Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд роз`яснює сторонам положенння ст. 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених ЦПК України. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст. 196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В частині позовної вимоги про призначення дітям опікуна та піклувальника, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 55 ЦК України - опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб; ст. 58 ЦК України - опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними; ст. 59 ЦК України - піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до ч.3, 4 ст. 60 ЦК України - суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне встановити опіку над дитиною [PERSON] , [INFO] та піклування над дитиною[PERSON] , [INFO] , поскільки в ході розгляду справи встановлено, що діти позбавлені батьківського піклування. Щодо вимоги про призначення бабусі [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] та піклувальником дитини[PERSON] , [INFO] , суд вважає, що така до задоволення не підлягає, поскільки такі дії суду можливі лише за наявності відповідного подання органу опіки та піклування. Для забезпечення особистих прав дітей [PERSON] , [INFO] та піклувальником дитини[PERSON] , [INFO] до призначення опікуна та піклувальника, дітей слід передати бабусі [PERSON] . Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» - у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. З матеріалів позовної заяви встановлено, що позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів позивач звільнений відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" - як позивач у справах про стягнення аліментів. Судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до квитанції ID: 1564-9652-8192-8926 від 27 червня 2025 року у розмірі 1211,20 грн. Поскільки вимоги позивача підлягають задоволенню, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені [PERSON] у розмірі 1211,20 грн. за подання позову до суду про позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду про стягнення аліментів (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), а тому суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року, які діють з 01.01.2025 року у розмірі 1211,20 грн. (на день постановлення рішення). Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалис я вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, аналізуючи надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог, враховуючи обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, беручи до уваги потреби дітей, приймаючи до уваги те, що від відповідача заперечень не надійшло, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial