Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

30.05.2025 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за період з 01.04.2022 по 31.03.2025 за послуги з постачання гарячої води в розмірі 24224,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 2,85 грн, 3% річних у розмірі 0,55 грн та пеню в розмірі 133,55 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що\~ ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] , а отже вони користуються послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, які надає ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 01.12.2021 з відповідачем укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання. За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Проте, всупереч встановленим вимогам відповідач не сплачувала за надані та спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 24224,91 грн. У добровільному порядку спір між сторонами не врегульовано. У зв`язку із вищенаведеним представник позивача змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мукан І.В. скерував на адресу суду відзив у якому позовні вимоги заперечив та просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що розрахунок заборгованості (розподіл обсягу спожитої гарячої води у будівлі між усіма споживачами та споживачами і затратами води на загальнобудинкові потреби) проведений не у порядку встановленому законом, а позивачем на власний розсуд (без будь-якого обґрунтування), відтак такий є некоректним та ймовірно завищеним. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду у зв`язку з чим просив застосувати строк позовної давності до частини позовних вимог заборгованості за квітень, травень і червень 2022 року в сумі 23 397,90 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Крім того, додатково зазначила, що до 22.06.2022 обсяг споживання гарячої води за адресою відповідачів визначався як різниця між обсягом, спожитим за показами вузла комерційного обліку (загальнобудинкового лічильника) і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку, що розподілявся на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку, а з 22.06.2022 - згідно показів загальнобудинкового вузла комерційного обліку гарячої води з урахуванням показів квартирних приладів обліку. Щодо пропуску строку позовної давності зазначила, що враховуючи часткові оплати відповідачами за надані послуги , має місце переривання строку позовної давності, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущений. Представник відповідача та відповідачі у судове засідання не з`явились повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №2 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 20.05.2025. Відповідачі є споживачами послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», перебувають на абонентському обліку та їм відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Квартира за адресою : [ADDRESS] обладнана будинковим приладом обліку теплової енергії. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками\~ експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Щодо аргументів представника відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 37 Правил надання послуг з постачання гарячої води визначено, що\~ розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Згідно з п. 38 Правил надання послуг з постачання гарячої води споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України визначає початок перебігу позовної давності. Зокрема, згідно з п. 5 цієї статті за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачами обов`язку з внесення чергової оплати послуг за розрахунковий період й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, зокрема, у постановах: від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16. Згідно із Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17.03.2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто, строки позовної давності, які не спливли станом на 17.03.2022 року вважаються зупиненими, а оскільки позивач звернувся до суду з позовом 30.05.2025, позовна давність ним не пропущена. Щодо аргументів представника відповідача про те, що розрахунок заборгованості є некоректним та значно завищеним суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також п. 20 Правил надання послуги з постачання гарячої води, комерційний облік гарячої води здійснюється вузлом комерційного обліку згідно з показаннями його засобів вимірювальної техніки. Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих послуг з постачання гарячої води визначено ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 №315 (із змінами). Згідно з підпунктом 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяги спожитої у будівлі гарячої води, визначені за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляються між споживачами з урахуванням того, що: - у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами. Згідно з розділом IX Методики розподілу у будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу гарячої води не визначається Vгвпн.бал = 0, а обсяг споживання гарячої води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої гарячої води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж гарячої води (за наявності). Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку. Судом встановлено, що 24 березня 2022 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] обладнаний вузлом комерційного обліку гарячої води. До 22.06.2022 квартира відповідачів не була обладнана квартирними приладами обліку гарячої води (вузлом розподільного обліку). Відтак, вказаний принцип розподілу з 24 березня 2022 року поширюється і на квартиру відповідачів, яка не була обладнана вузлом розподільного обліку гарячої води (квартирним приладом обліку). Зокрема, у квітні 2022 року згідно будинкового вузла комерційного обліку спожито 449 куб.м. гарячої води, за квартирними лічильниками 130 куб.м. Отже, різниця складає 319 куб.м. Цей обсяг був розподілений на трьох осіб (дві квартири у будинку без лічильників). Відтак, розподілений на квартиру [ADDRESS] відповідачів обсяг гарячої води склав 212,66666 куб.м.; у травні 2022 року згідно будинкового вузла комерційного обліку спожито 183 куб.м. гарячої води, за квартирними лічильниками 134,5 куб.м. Отже, різниця 48,5 куб.м. Цей обсяг був розподілений на 3 осіб. Відтак, розподілений на квартиру [ADDRESS] обсяг гарячої води склав 32,33333 куб.м, що підтверджується копією службової записки начальника відділу обліку та збуту теплової енергії ЛМКП «Львівтеплоенерго» Г. Пакулець, яка містить деталізовану щомісячну інформацію (за період заборгованості з 01.04.2022 по 31.03.2025) щодо нарахування та оплату послуг за адресою: [ADDRESS] , в тому числі обсяги спожитої гарячої води у будинку згідно будинкового вузла комерційного обліку, обсяги спожитої гарячої води згідно квартирних лічильників, здійснену відповідачами оплату тощо, а також покази квартирних лічильників. Отже, згідно з Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуги з постачання гарячої води, та відповідно до вимог\~ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315, до 22.06.2022 обсяг споживання гарячої води за адресою відповідачів визначався як різниця між обсягом, спожитим за показами вузла комерційного обліку (загальнобудинкового лічильника) і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку, що розподілявся на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку, а з 22.06.2022 - згідно показів загальнобудинкового вузла комерційного обліку гарячої води з урахуванням показів квартирних приладів обліку. А тому долучені до матеріалів справи розрахунки заборгованості проведені у спосіб, що визначений законом, відтак доводи представника відповідача в цій частині не заслуговують на увагу. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наведена вище правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеного у постанові від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц (провадження №61-26462св18) та у постанові від 19.08.2020 у справі №703/2200/15-ц (провадження №61-7289св20). Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, проте всупереч даної норми закону, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово- комунальних послуг. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідно до п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». Згідно ст. 6 цього Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З 01 грудня 2021 року з відповідачем укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановою КМУ №1022 від 08.09.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного\~ будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами /тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Нормою ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Однак відповідачі взятих на себе зобов`язання не виконали, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість за період 01.04.2022 по 31.03.2025 за послуги з постачання гарячої води в розмірі 24224,97 грн. Крім того, стягненню з відповідачів також підлягають інфляційні втрати у розмірі 2,85 грн,\~ 3% річних у розмірі\~ 0,55 грн та пеня у розмірі 133,55 грн, що у свою чергу не заперечується відповідачами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Крім того, всупереч ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо сплати послуг з постачання гарячої води, а тому зобов`язані сплатити суму боргу. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~ мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3028 гривень.

Outcome: approved