Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

09 червня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Савченко Тетяни Іванівни в інтересах [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» про розірвання договору комісії та стягнення коштів. У позовній заяві зазначено, що 13 вересня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «БРИНЯ АВТО» укладено письмовий договір комісії про надання послуг № 41445. Відповідно до умов Договору комісії та Актів прийому-передачі грошових коштів від 06.11.2024 року та 16.01.2025 року, що є невід`ємною частиною Договору комісії позивачем було сплачено ТОВ «БРИНЯ АВТО» 12 000 доларів США, а також сплачено 10250 грн згідно п. 2.2. Договору комісії з метою виконання умов цього Договору. За вказані кошти відповідач взяв на себе зобов`язання від свого імені діяти в інтересах позивача та здійснювати правочини щодо надання послуг із підбору, придбання, перевезення та розмитнення транспортного засобу. Станом на дату звернення до суду відповідач не забезпечив передачу транспортного засобу позивачу та всіх необхідних документів, які надають право останньому розпоряджатись таким, в тому числі оформити право власності. Відтак відповідач ухилився від обов`язку виконувати умови Договору комісії, що призвело до порушення прав позивача та виникнення спору щодо розірвання такого Договору комісії та повернення сплачених ним на користь відповідача грошових коштів у загальному розмірі 12 000 доларів США, що станом на момент звернення до суду відповідно до встановленого курсу НБУ на 03.06.2024 року (1 долар США= 41,6184 грн) становить 499 420,80 грн та 10250 грн, а всього в сумі 509670,80 грн. 09.05.2025 року позивачем на поштову адресу ТОВ «БРИНЯ АВТО» було направлено письмову претензію з проханням повернути сплачені грошові кошти у сумі 12 000 доларів США та 10250 грн. Відповідач після закінчення строку виконання умов Договору комісії, останнім днем якого є 13.03.2025 року, повинен був передати позивачу товар із всіма необхідними документами або повернути сплаченні останнім кошти за умовами такого Договору, що всупереч умовам Договору та нормам законодавства зроблено не було. Відтак, оскільки на претензії відповідач не надав ані транспортного засобу із всіма необхідними документами, ані сплачених коштів відповідачем повернено не було, то вказаний Договір комісії підлягає розірванню, а кошти - поверненню, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Також крім матеріальної шкоди, позивачу було завдано моральної (немайнової) шкоди, яку він оцінює в розмірі 50 000 грн. Оскільки позивач по теперішній час знаходиться без транспортного засобу на який він розраховував, в тому числі будував робочі та сімейні плани. Переживання позивача також пов`язанні з коштами, які позивач передав відповідачеві, а останній їх добровільно не повертає, до того ж така сума є значною. Унаслідок неправомірних дій відповідача погіршився і фізичний стан позивача, оскільки останній втратив сон, постійно нервується, приймає антидепресанти. Враховуючи вищевикладене, представник позивача прохає суд розірвати договір комісії на надання послуг № 41445; стягнути із ТОВ «БРИНЯ АВТО» на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 509670,80 грн, а також моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 серпня 2025 року закрити підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 вересня 2025 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позивач, [PERSON] та його представник, адвокат Савченко Т. І, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак остання подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Від [PERSON] до суду надійшла телефонограма, в якій він прохав розглянути справу без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, ТОВ «Бриня Авто», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав, будь-яких заперечень проти позову, заяв, клопотань чи пояснень з приводу позовних вимог по суті до суду від відповідача не надходило. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що 13 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бриня Авто» (Комісіонером) та [PERSON] - вичем (Комітентом) укладено Договір комісії на надання послуг № 41445 (далі - Договір комісії) (а.с. 9-10). За цим Договором Комітент доручає, а Комісіонер зобов`язується від свого імені, але за рахунок та в інтересах Комітента здійснити правочин з надання послуг щодо підбору, придбання та розмитнення автотранспортного засобу (далі - Товар) (п. 1.1. Договору комісії). Комісіонер після оплати Комітентом виграного лоту відповідно до п. 2.3. Договору забезпечує доставку товару наземним вантажним транспортом з торгівельного майданчика аукціону на територію України третіми сторонами (п. 1.4. Договору комісії). Строк поставки товару визначається сторонами відповідно до розумних термі- нів на здійснення поставки щодо аналогічних товарів, але не може перевищувати 6 (шість) місяців (п. 1.5. Договору комісії). Згідно п. 1.7. Договору комісії з метою митного оформлення Товару Комісіонер забезпечує проведення третіми сторонами декларування та розмитнення Товару з подальшим випуском для вільного обігу на митній території України. Відповідно до п. 1.9. Договору комісії після проведення митного оформлення Товару за домовленістю сторін Комісіонер забезпечує сертифікацію та реєстрацію Товару в сервісному центрі МВС. Комісіонер здійснює повідомлення Комітента про підбір, придбання, транспортування, митне оформлення Товару та виставлення рахунків за Договором засобами електронного зв`язку (п. 1.10 Договору комісії). Сторони погодили, що у відповідності до положень п. 2.2 Договору комісії з метою виконання умов даного Договору Комісіонером, Комітент відповідно до виставленого Комісіонером рахунку здійснює оплату, що становить 10250 гривень на розрахунковий рахунок Комісіонера, вказаний у Договорі відразу з моменту укладання цього Договору. Підбір, огляд та бронювання Товару здійснюється тільки після оплати платежу. Відповідно до п. 2.3. Договору комісії по виграному лоту Комітент зобов`язується здійснити оплату вартості ставки та аукціонні збори на рахунок та у строки, визначені дилером. Відповідно до Акту прийому-передачі грошових коштів від 06.11.2024 року до Договору комісії на надання послуг № 41445 від 13 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «Бриня Авто» як Комісіонером, з однієї сторони, та [PERSON] як Комітентом, за яким відповідно до умов Договору та виставленого інвойсу TESLA MODEL S 5YJSA1E21GF151656 Комітент оплатив Комісіонеру готівкою кошти у розмірі 10 000 доларів США за надані послуги, а комітент прийняв вказані кошти (а.с. 11 зворот). Згідно Акту прийому-передачі грошових коштів від 16.01.2025 року до Договору комісії на надання послуг № 41445 від 13 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «Бриня Авто» як Комісіонером, з однієї сторони, та [PERSON] як Комітентом, за яким відповідно до умов Договору та виставленого інвойсу TESLA MODEL S 5YJSA1E21GF151656 Комітент оплатив Комісіонеру готівкою кошти у розмірі 2000 доларів США за надані послуги, а комітент прийняв вказані кошти (а.с. 12). Ці Акти набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять невід`ємну частину Договору. Комісіонер та Комітент не мають претензій один до одного за такими Актами. Таким чином, відповідно до умов Договору комісії та Актів прийому-передачі грошових коштів від 06.11.2024 року та 16.01.2025 року, що є невід`ємною частиною Договору комісії, позивачем було сплачено ТОВ «Бриня Авто» 12 000 доларів США. Відповідно до рахунку оплати № 41445 від 13.09.2024 року позивачем було також сплачено 10250 грн згідно п. 2.2. Договору (а.с. 11). Пунктом 4.3. Договору комісії встановлено, що Комісіонер зобов`язаний повідомляти Комітента про етапи доставки товару на територію України. Відповідно до п. 4.4. Договору комісії Комісіонер зобов`язаний забезпечити проведення декларування Товару, подання митному органу документів, необхідних для митного контролю та митного оформлення Товару на Комітента. Згідно із п. 4.5. Договору комісії не пізніше строку, вказаного в п. 1.5. Договору (шість місяців) Комісіонер зобов`язаний забезпечити передачу Товару Комітенту та всіх необхідних документів, які надають право Комітенту розпоряджатись Товаром, в тому числі оформити право власності: - рахунок-фактура (інвойс); - митна декларація форми МД-2; - технічний паспорт на транспортний засіб; - посвідчення Державної митної служби про реєстрацію транспортного засобу. У разі неотримання Комітентом Товару Комісіонер повертає Комітенту повну суму платежів, отриманих від Комітента за даним Договором (п. 4.6. Договору комісії). Відповідно до п. 6.1. Договору комісії за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Сторони узгодили, що зміна умов договору здійснюється виключно за взаємною згодою сторін, з обов`язковим складанням письмового документу (п. 7.3. Договору комісії). Всі спірні питання і розбіжності за Договором усуваються Сторонами шляхом переговорів, а у випадку недосягнення згоди - в суді відповідно до чинного законодавства України (п. 9.1. Договору комісії). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно із ч. 1 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (ч. 1 ст. 1012 ЦК України). Договір комісії - один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків). Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені, але за рахунок комітента та у його інтересах. Натомість особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору (постанови Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/7149/21, від 25.04.2023 у справі № 910/6474/20, п. 52 постанови від 30.04.2024 у справі № 910/6474/20). Також Верховний Суд у постанові від 17.07.2024 у справі № 910/5822/23 зазначив про те, що договори комісії можуть укладатись з метою доручення комісіонерові вчинення будь-яких, не заборонених законом і таких, що не суперечать правовому статусу сторін, правочинів. Відповідно до статті 1014 ЦК України комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Зміст вказівок комітента складають умови правочину, який повинен вчинити комісіонер, зокрема, про сторони, ціну товару, порядок оплати, тощо. Закон не покладає на комітента обов`язку давати комісіонеру детальні вказівки, водночас, комісіонер, хоча і наділений свободою у виборі способів та порядку доручення, але обмежений обов`язком виконати доручення відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що як правило ставляться. Ще однією особливістю договору комісії є відповідальність комісіонера перед комітентом за невиконання третьою особою договору, у разі, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере), а також якщо комісіонер доведе що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки (ст. ст. 1016, 1017 ЦК України). Такі висновки щодо застосування статей 1011, 1014 ЦК України також викладено у п. 54 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.04.2024 у справі № 910/6474/20. Згідно зі статтею 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Цей імперативний припис закону стосується і сум, отриманих від продажу товару, що належить комітету і останній набуває право власності ще до фактичного отримання від комісіонера, але саме того, що придбано, а не того, що має бути придбано, оскільки у контексті ч. 3 ст. 1017 ЦК України, комісіонер, який продав майно за нижчою ціною, повинен заплатити різницю комітентові, якщо комісіонер не доведе, що він не мав можливості продати майно за погодженою ціною, а його продаж за нижчою ціною попередив більші збитки. Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (частина перша статті 1022 ЦК України). Прийняття комітентом виконання за договором комісії визначено у статті 1023 ЦК України, за положеннями якої комітент зобов`язаний, зокрема, прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії. Станом на теперішній час відповідач не забезпечив передачу транспортного засобу позивачу та всіх необхідних документів, які надають право останньому розпоряджатись таким, в тому числі оформити право власності. Відтак відповідач ухилився від обов`язку виконувати умови Договору комісії. Вказане не спростовано відповідачем. 09.05.2025 року [PERSON] на поштову адресу ТОВ «БРИНЯ АВТО» було направлено письмову претензію (вимогу) від 05.09.2025 року з проханням повернути сплачені грошові кошти у сумі 12 000 доларів США та 10250 грн (250 доларів США). На письмову претензію позивача відповідач відповіді не надав, зобов`язання за Договором комісії не виконав. Додатково сторони узгодили, що відповідно до п. 4.6. Договору комісії у разі неотримання Комітентом Товару Комісіонер повертає Комітенту повну суму платежів, отриманих від Комітента за даним Договором. Судом установлено, що після сплати позивачем на користь відповідача грошових коштів у розмірі 10250,00 грн та 12 000,00 доларів США, останній почав неналежним чином виконувати умови Договору, а саме після закінчення строку виконання умов Договору комісії, останнім днем якого є 13.03.2025 року, оскільки Договором комісії від 13.09.2024 року встановлено, що строк поставки не може перевищувати 6 місяців (п. 1.5 Договору комісії), повинен був передати позивачу Товар із всіма необхідними документами або повернути сплаченні останнім кошти за умовами такого Договору, що всупереч п. 4.6. Договору та нормам законодавства зроблено не було. Вказане підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує кредитора відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення. При оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес боржника у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) не оспорювання боржником здійсненої кредитором односторонньої відмови протягом розумного строку; 12) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) вра- хування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) не усунення боржником порушення в додатковий термін; 18) ненадання боржникові можливості усунути порушення; 19) готовність боржника усунути порушення, виражена у вигляді відповідного запиту; 20) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб. Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року по справі № 199/3846/19. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року, справа №183/262/17, провадження № 61-41932сво. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що після закінчення строку виконання умов Договору комісії ТОВ «Бриня Авто» повинен був передати позивачу Товар із всіма необхідними документами або повернути сплаченні останнім кошти за умовами такого Договору, однак не виконав взяті на себе Договором комісії зобов`язання, чи порушив істотні умови договору, продовжує ухилятись від обов`язку виконувати умови Договору комісії, чим порушує права позивача, які підлягають поновленню шляхом розірвання Договору комісії та стягнення сплачених за договором коштів у загальному розмірі 12 000 доларів США, що станом на 03.06.2024 року відповідно до встановленого курсу НБУ (1 долар США= 41,6184 грн) становить 499 420,80 грн та 10250 грн, а всього в сумі 509670,80 грн. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та те, що позивач поніс моральні страждання, які були заподіяні йому внаслідок невиконання договору комісії, а саме те, що позивач по теперішній час знаходиться без транспортного засобу на який він розраховував, що ускладнило йому життя, оскільки будував робочі та сімейні плани, до того ж внутрішні переживання Позивача пов`язанні з коштами, які він передав відповідачеві, а останній їх добровільно не повертає, а скільки сума є значною, суд приходи до висновку про задоволення позовної вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 50000 грн. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом установлено, що позивач від сплати судового збору звільнений на підставі ч. 3 ст. 22 Закону «Про захист прав споживачів. Згідно із ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює пільги щодо сплати судового збору. У вказаній статті відсутня підстава щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Але ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вказівки про вичерпність переліку випадків для звільнення від сплати судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Отже, процесуальне законодавство не обмежує коло Законів України, які можуть встановлювати підстави для звільнення від сплати судового збору. Тому Позивач звільнені від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки зазначена норма прямо вказує на звільнення споживача від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Разом з тим, згідно п. 7 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого спеціалізо- ваного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10), оскільки стаття 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, зокрема, ст. 22 Закону України від 22 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, позов задоволено повністю, то із відповідача ТОВ «Бриня Авто» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір», що становить 5596,71 грн (1% від суми 559670,80 грн).

Outcome: approved