Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №22035000113282 від 22.02.2019 у розмірі 30409,64 грн. Також просять стягнути сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000.00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 22.02.2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22035000113282 у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 22.02.2022 року (п. 1.2 Кредитного договору). Після підписання кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок боржника, як це передбачено умовами Кредитного договору. Виходячи з вищезазначеного при укладанні Кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбаченні умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами Кредитного договору, надав в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі. 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. На дату звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду борг за кредитним договором становить 29580.37 грн., яка складається з: - суми боргу по тілу кредиту 20159,13 грн.; - суми боргу по відсоткам 86,74 грн.; - боргу по комісії 9334,5 грн. У зв`язку\~з наявністю\~заборгованості по\~тілу кредиту\~у розмірі\~20159,13\~грн.,\~позивачем,\~за період\~з 15.12.2021\~року по\~23.02.2022\~року нараховано\~3,00%\~річних -\~ 115.98\~грн.,\~а також\~інфляційні збитки - 713.29 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором №22035000113282 від 22.02.2019, враховуючи санкції ст. 625 ЦК України становить - 30409.64 грн., яка складається з: - заборгованості по тілу кредиту 20159,13 грн., -простроченої заборгованості по відсоткам 86,74 грн., - простроченої заборгованості по комісії 9334,5 грн., - збитків від інфляції 713.29 грн., - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 115.98 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, а тому, з метою захисту своїх прав, ТОВ «Цикл Фінанс» змушений звертатися з позовною заявою про стягнення заборгованості. Ухвалою від 22 травня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою суду від 22.07.2025 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у позові просить справу розглядати без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача визнала факт отримання відповідачем кредиту, не визнала відсотки, комісію та інші нараховані штрафні санкції. Витрати на правничу допомогу вважала неспівмірними, просила їх зменшити до 2000 грн. Також просила розстрочити зобов`язання на один рік. Заслухавши сторону відповідача, дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 22.02.2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22035000113282. Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконувати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Згідно з п.1.2 договору сума кредиту 38100,00 грн, строком кредитування 36 місяців, кінцева дата повернення кредиту 22.02.2022, цільове призначення: на споживчі потреби. Умовами кредитного договору передбачено, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту 3,5% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується в наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Відповідно до п.1.3 банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. Згідно з п.1.4 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта [NUMBER] , відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». Відповідно до п.2.1, 2.2 кредитного договору платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (обов`язковий платіж). Дата та розмір обов`язкового платежу визначені в графіку платежів, який викладений в розділі 4 цього договору. Власноручний підпис відповідача, свідчить про те, що [PERSON] ознайомився з умовами кредитного договору та погодився з ними. Але відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувались, вчасно та у повному розмірі не вносилися визначені договором платежі, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №22035000113282 від 22.02.2019 за відповідачем станом на 14.12.2021 рахується борг у розмірі 29580.37 грн., який складається з: - суми боргу по тілу кредиту 20159,13 грн.; - суми боргу по відсоткам 86,74 грн.; - боргу по комісії 9334,5 грн. (а.с.23-25). 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором (а.с.19-22). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №15/12/21 від 15 грудня 2021 року, що є додатком №1 до договору факторингу (а.с.8), а також Довідки відповідно до них з картки обліку заборгованості боржника від 23.04.2025 (а.с.9) за договором №22035000113282 від 22.02.2019, укладеного з [PERSON] , заборгованість становить 29580,37 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту 20159,13 грн.; заборгованість по відсотках- 86,74 грн.; заборгованість по комісії- 9334,50 грн. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку\~з наявністю\~заборгованості по\~тілу кредиту\~у розмірі\~20159,13\~грн.,\~позивачем,\~за період\~з 15.12.2021\~року по\~23.02.2022\~року нараховано\~3,00%\~річних -\~ 115.98\~грн.,\~а також\~інфляційні збитки - 713.29 грн. Таким чином, враховуючи санкції ст. 625 ЦК України, позивачем визначено заборгованість відповідача за кредитним договором №22035000113282 від 22.02.2019, що підлягає до стягнення та становить - 30409.64 грн., яка складається з: - заборгованості по тілу кредиту 20159,13 грн., -простроченої заборгованості по відсоткам 86,74 грн., - простроченої заборгованості по комісії 9334,5 грн., - збитків від інфляції 713.29 грн., - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 115.98 грн. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст.527 ЦК України. Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч.1 ст.530 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу вимог ч.1 ст.610, ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, сплатити неустойку, встановлені договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 р. у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника [PERSON] . Щодо стягнення з відповідача комісії в сумі 9334,50 грн., суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21. Таким чином, оскільки комісія банком нараховується відповідачу всупереч вимог законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення комісії в сумі 9334,50 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором №22035000113282 від 22.02.2019 у розмірі 21075,14 грн, з яких: 20159,13 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 86,74 грн - заборгованість по відсоткам, 713.29 грн. - збитки від інфляції, 115.98 грн.- 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України (нараховані за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року). Щодо розподілу судових витрат, суд вважає зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки позов задоволено частково, тобто на 69,3 %, судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог складає 1678,72 грн. Разом з тим, згідно наданого стороною відповідача Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №251/25/3084/В , рішення прийняте 13.05.2025, [PERSON] є інвалідом ІІ групи. Тому, з урахуванням положення п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», [PERSON] звільняється від його сплати, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1678,72 грн. слід повернути позивачу. Надаючи оцінку вимогам позивача про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката у справі, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 02.01.2025 між адвокатом Дорошенко Мариною Анатоліївною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладений договір про надання правничої допомоги №43453613/1 (а.с.16-18). 23.04.2025 було укладено додаткову угоду до Договору (а.с.10). Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрати, до матеріалів справи додано Детальний опис робі (наданих послуг) виконаних адвокатом Дорошенко М.А., Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом. Таким чином, розмір суми наданої адвокатом професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи складає 6000 грн. Встановлено, що позивачем сплачені кошти за надання правової допомоги в сумі 6000,00 грн.(платіжна інструкція №10726 від 25.04.2025) (а.с.111). Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. З огляду на те, що відповідні витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 6000,00 грн. підтверджені належними документами, враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог (69,3%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4158,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає вказану суму судових витрат обґрунтованою та пропорційною до предмета спору та ціни позову та не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача та зменшення суми витрат до 2000 грн. Отже, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню 4158,00 грн.- витрати на професійну правничу допомогу, а судовий збір у розмірі 1678,72 грн. позивачу слід повернути. Шодо клопотання представника відповідача розстрочити зобов`язання на один рік, суд зазначає слідуюче. Відповідно до пункту 2 частини 7 статті 265 ЦПК України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Згідно ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до положень статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника. Відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Саме такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 2-54/08. Законодавство України не містить вичерпного переліку обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки. Тобто, перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у національному законодавстві є нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку відстрочки виконання остаточного рішення у законі відсутнє. Отже, суд, який прийняв рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій. Відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності у відповідача обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, представник відповідача суду не надав, тоді як, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому, клопотання представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду (зобов`язання) на один рік, не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial