Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на її користь витрати за надання правничої допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що в шлюбі з [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання сина, зароблені кошти витрачає тільки на свої потреби. Вона ж не може самостійно забезпечити належний рівень життя дитини, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, який є здоровим, працездатним та може сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Відповідач подав відзив на позов, у якому просить ухвалити рішення, який стягнути з нього на сина [PERSON] аліменти в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття. Свою позицію обгрунтовує тим, що він і так надає матеріальну допомогу на утримання дитини, перераховуючи кошти на рахунок позивачки. Тобто він не відмовляється від утримання сина, однак уважає необхідною і достатньою суму аліментів саме в розмірі 2000 грн. Доказів того, що він має можливість сплачувати аліменти в заявленому розмірі позивачка не надала. Нею не враховано, що він є безробітним та не отримує постійної заробітної плати. Має у власності тільки 1/6 частку дідусевої хати. Також він є єдиним годувальником сім`ї, в якій його мама малозабезпечена та не працює, а батько хворіє, є особою пенсійного віку та пенсію не отримує. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, то вважає такий розмір не обґрунтованим, неспівмірним із реальним обсягом такої допомоги та часом витраченим на надання послуг, а також не відповідає критерію реальності. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с. 24). Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, подав відзив на позов, зміст якого викладений вище. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 11 серпня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Згідно з ухвалою від 12.08.2025, суд відкрив провадження у даній справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 26 серпня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який одночасно направлений позивачці. 02 вересня 2025 року позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: як установлено з матеріалів справи та підтверджується даними зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.01.2017, сторони зареєстрували шлюб 28.01.2017 (а.с. 4). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.01.2018, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Як стверджує позивачка, спільний син перебуває на її утриманні, відповідач участі в цьому не бере. Натомість останній заперечує вказану обставину, зазначає, що надає матеріальну допомогу дитині, спачувати ж аліменти в заявленому розмірі не має змоги, оскільки не працює, має у власності тільки 1/6 частку у домоволодінні в [ADDRESS] , підтвердженням чого слугує відповідна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 20), та має на утриманні батьків: мама [PERSON] малозабезпечена та не працює, а батько є особою пенсійного віку та хворіє, про що свідчить виписка з медичної карти останнього (а.с. 21). Між сторонами виник спір щодо виконання батьком свого обов`язку по утриманню дитини. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: вивчивши письмові заяви сторін, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні надані письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд уважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час, поняття «мінімум» визначає крайню межу, а ч. 2 ст. 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В даному контексті суд пов`язує поняття гармонійного розвитку із процесом виховання дитини, як всебічно та гармонійно розвиненої особистості - члена суспільства у демократичній державі, якою проголошена Україна. Такий процес можливий лише при повній взаємодії всіх ланок суспільства: сім`ї, навчально-виховних закладів, громадських формувань, спеціальних інституцій держави. І лише комплексний підхід може принести очікувані результати. Він передбачає забезпечення єдності вимог у системі всебічного гармонійного виховання, а також єдності й узгодженості форм, засобів і методів впливу на особистість та включає завдання морального, розумового й фізичного виховання. Крім того, аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.11.2020 у справі № 523/2927/18. Суд уважає доведеними доводи позивачки [PERSON] про те, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо, чого останній не заперечив. Відповідач повинен брати участь в забезпеченні дитини всім необхідним, однак не робить цього в достатній мірі, тому позивачка просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини, визначивши їх у частці від його заробітку (доходу). Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 07 серпня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. Суд уважає, що заявлений до стягнення розмір аліментів є справедливим, розумним та необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд бере до уваги обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, а також враховує, що відповідач має працездатний вік, фізично здоровий. При цьому він не довів, що позбавлений можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі, як і не надав належних доказів того, що він є безробітний та не отримує постійного доходу, навпаки вказав, що працює на тимчасових роботах. Не довів він і факту перебування на його утриманні батьків та відсутність у них доходів. Суд критично ставиться до позиції відповідача [PERSON] щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн, оскільки діюче законодавство саме стягувачу аліментів надає право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивачка скористалася своїм правом та визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від заробітку (доходу) відповідача у розмірі, встановленому законом. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість заяв позивача та відповідача, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини та національним законодавством критерії, суд уважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів є обґрунтованим. Визначений розмір аліментів, на переконання суду, дозволить зберегти баланс між потребами дитини та можливостями відповідача, відповідатиме інтересам малолітнього сина сторін, буде необхідним для вирішення побутових та соціальних потреб, які виникатимуть в процесі його розвитку та життєдіяльності. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: беручи до уваги, що, згідно із положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір у розмірі 1211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка долучила квитанцію № 36 від 01.08.2025 (а.с. 9), згідно з якою вона сплатила адвокату Гринишину В.С. 1500 грн за надання правової допомоги - складання позовної заяви. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідач заявив про неспівмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважає їх завищеними. Враховуючи складність справи та виконану адвокатом роботу (тільки складання позовної заяви, яка є незначної складності), беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн, що відповідає критерію реальності, дійсності та необхідності адвокатських витрат, розумності їх розміру, і ця сума є співмірною з виконаною адвокатом роботою. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. 141, 142, 206, 430 ЦПК України,

Outcome: approved