Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

15.04.2025 року [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із даною заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вітчима з падчеркою, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер [PERSON] . Померлий доводився заявниці вітчимом, тобто був другим чоловіком її матері [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 16.09.1978 року, після укладання шлюбу мати заявниці взяла прізвище чоловіка [PERSON] . Родина [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Мати заявниці [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті здоров`я вітчима погіршилось, а тому було прийнято рішення про його переїзд на постійне місце проживання до падчерки в буд. [ADDRESS] , в якому остання зареєстрована та проживає разом зі своєю сім`єю. В період з листопада 2018 року і до дня смерті [PERSON] вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, за рахунок спільних коштів оплачували комунальні послуги, спільно вирішували всі побутові проблеми. Після смерті вітчима відкрилась спадщина, яку заявниця має намір прийняти. З цією метою вона звернулась до нотаріальної контори, але постановою від 21.11.2024 року приватний нотаріус Бойко Л.П. відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії, оскільки з наданих документів неможливо перевірити факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки він породжує юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення її спадкових прав. Крім того вирішити дане питання в позасудовому порядку вона не має можливості. З цих підстав [PERSON] змушена була завернутись до суду з даною заявою. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами окремого позовного провадження та призначено судове засідання. (а.с.16). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.08.2025 року зобов`язано приватного нотаріуса Бойко Л.П. надати матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.28-29). Сторони в судове засідання не з`явились. 26.08.2025 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає, просить їх задовольнити (а.с.34). 19.08.2025 року на адресу суду надійшла заява в.о. голови Покровського сільського голови Валентини Мостики, згідно якої вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, не заперечує проти їх задоволення, просить дану справу розглядати без участі представника заінтересованої особи (а.с.32). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, враховує наступне. Відповідно до ст.6 Конвенції „ Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною 1 ст.4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених законом.\~ Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , доводиться заявниці вітчимом, тобто був чоловіком її матері [PERSON] . Згідно наданого свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] одружились 16.09.1978 року (а.с.10). В свою чергу, заявниця на підтвердження факту родинних відносин надала свідоцтво про своє народження (а.с.8). Дошлюбне прізвище [PERSON] вона змінила на [PERSON] при реєстрації шлюбу з [PERSON] (а.с.9). Таким чином, у суду не викликає сумніву той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] та падчеркою [PERSON] . Родина [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.51). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті у приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Гульбандян Л.В. було заведено спадкову справу №106/2018, копія якої міститься в матеріалах даної справи (а.с.47-75). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, спадкоємцями після смерті [PERSON] стали її чоловік - [PERSON] та донька [PERSON] 22.01.2019 року вони отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого успадкували по частці земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,2600 га (а.с.71,73). Крім того, в матеріалах спадкової справи наявний заповіт, складений [PERSON] на ім`я [PERSON] , згідно якого мати заповідала донці домоволодіння з господарчими будівлями [ADDRESS] (а.с.49 зворот). Після смерті дружини [PERSON] здоров`я [PERSON] погіршилось, тому було прийнято рішення про його переїзд на постійне місце проживання в родину падчерки, тобто [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою вони жили однією сім`єю з листопада 2018 року, вели спільне господарство, оплачували комунальні послуги за спільні кошти, разом вирішували всі побутові проблеми. Вітчим виховував [PERSON] з 7 років, а вона ставилась до нього як до рідного батька. Факт спільного проживання підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 31.03.2025 року, складеним депутатом Покровської сільської ради Кописовою В.О. (а.с.14) [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть (а.с.11). [PERSON] мала намір прийняти спадщину після його смерті, з метою чого звернулась до нотаріальної контори. Але постановою №769/02-31 від 21.11.2024 року приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Бойко Л.П. відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії, оскільки з наданих документів неможливо перевірити факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем однією сім`єю не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини (а.с.12). Частиною 1 ст.\~293\~ЦПК\~України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2\~статті 315 ЦПК України\~передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~передбачено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовляє в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до ч.2\~ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі\~ст.1264 ЦК України\~необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути що найменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю на час відкриття спадщини не менше ніж п`ять років до дня його смерті, знайшов своє підтвердження і такий факт слід встановити. Відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України, при ухваленні рішення судом у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved