Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивачка звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини в розмірі 10 000,00 грн, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 07 липня 2012 року, від якого сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із початком повномасштабної війни з РФ позивач із дитиною були вимушені переїхати в більш безпечне місце до м. Києва, де взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з 24 квітня 2022 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року у справі № 3001-5001363064. Позивач та відповідач проживають окремо. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Оскільки сторони не досягнули згоди щодо розміру аліментів на утримання спільного з відповідачем сина, позивачка, надаючи орієнтовний розрахунок витрат на утримання дитини, звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року вказану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач про судовий розгляд повідомлявся шляхом надіслання повістки за останнім відомим місцем реєстрації. До суду двічі повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. Відповідно до ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом приходить до наступних висновків. Відповідно до частин першої та другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (частина перша стаття 192 Сімейного кодексу України). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 07 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (актовий запис № 162 відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомоськовську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Внаслідок наступного укладення шлюбу 02 вересня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] , прізвище позивачки змінено на - [PERSON] (актовий запис № 732 Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від шлюбу з відповідачем [PERSON] у позивачки народився син [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 811 відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомоськовську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області). Відповідно до довідки від 26 квітня 2022 року №3001-5001363064 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 26 квітня 2022 №3001-5001362831 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] - [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач вказуючи на те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000 грн, доказів на підтвердження вказаних обставин не надала. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на те, що на обох батьків покладено однаковий обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Разом з тим, визнаючи розмір аліментних зобов`язань, суд враховує вимоги ст. 182 СК України та вважає, що визначений позивачем розмір аліментів в сумі 10 000 грн є завищеним, оскільки матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у такому розмірі, а також доказів того, що витрати позивача на утримання дитини перевищують 20 000 грн на місяць. При цьому, навівши відповідні розрахунки в позовній заяві, позивач не підтвердила їх жодними доказами. Таким чином, з огляду на наведені положення закону, враховуючи те, що відповідач та позивачка проживають окремо, при цьому домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дитини відсутня та, водночас, дитина перебуває на утриманні матері, з урахуванням того, що відповідач є особою працездатного віку та не надав відповідних доказів, які б свідчили, що за станом здоров`я він позбавлений можливості працевлаштуватися та має на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків чи дружину, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошові сумі в розмірі 5 000 грн, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення до суду даного позову - з 01 травня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі статтею133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач також просить стягнути судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 6 000,00 грн За матеріалами справи між адвокатом Саєнком Ю.М. та позивачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги від 02 квітня 2025 року. Відповідно до умов договору, сторони узгодили склад наданих послуг та визначили, що за послуги, що надаються адвокатом, клієнт сплачує гонорар у розмірі, визначеному у додатковій угоді/акті приймання-передачі наданих послуг, що є невід`ємними додатками до договору (п. 4.1.). Додатковою угодою № 1 від 02 квітня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 02 квітня 2025 року визначено, що гонорар сплачуться адвокату протягом 30 робочих днів з моменту набрання рішення суду законної сили. 30 квітня 2025 року між адвокатом Саєнком Ю.М. та позивачем [PERSON] підписано акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 02 квітня 2025 року, де також наведено склад наданих послуг на загальну суму 6 000,00 грн. Враховуючи, що позов задоволено частково у розмірі 50 % від заявлених позовних вимог, суд вважає, що на відповідача слід покласти понесені позивачкою судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial