Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

05 червня 2025 року з Острозького районного суду Рівненської області до Вараського міського суду Рівненської області в порядку підсудності надійшла позовна заява, в якій ТОВ «Таліон Плюс» просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 49551, 00 грн., стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.09.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №242395909 у формі електронного документу, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 19900,00 грн. 03.12.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № MB-ТП/11 у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передала ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняв належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, зокрема до відповідача. На даний час відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконала, у зв`язку із чим заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 49 551,00 грн, з них: заборгованість по кредиту - 19 900,02 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 29 651,00 грн. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 49 551,00 грн та судові витрати. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Безсмертного С.М. до суду надійшов відзив в якому просить відмовити повністю у задоволенні позову посилаючись на наступне. Враховуючи, що підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» містить зазначення номеру картки частково [NUMBER] без зазначення банківської установи, платіжне доручення, за яким здійснено переказ для зарахування на платіжну картку, само по собі не свідчить про отримання відповідачем кредиту в сумі 19900,00 грн., без інформації від банківської установи про рух коштів по картці відповідача. Позивач не надав суду докази про отримання [PERSON] листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останньою на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді, що відповідає вищевказаним висновкам Верховного Суду. Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Крім цього, сторона відповідача вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам закону та долученому позивачем договору позики. З урахуванням викладеного, встановивши, що позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що фінансова установа в незалежності від того, чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача продовжити дію такого договору для подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, що вносить істотний дисбаланс до договірних правовідносин та ставить споживача в несправедливе становище по відношенню до кредитної установи. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків, які нараховані позивачем на період часу після закінчення строку дії кредитування є необґрунтованими. Від представника\~позивача Дорошенко\~О.В.\~до суду\~надійшла відповідь\~на відзив\~в якому\~вона просить\~позовні вимоги\~позивача задовольнити\~в повному\~обсязі вказуючи\~таке. Щодо нібито відсутності доказів перерахування кредитних коштів на картку Відповідача. Представник відповідача у відзиві зазначає, що позивачем не надано суду доказів відносно перерахування кредитних коштів. Подібні висновки є помилковими виходячи з характеру правовідносин сторін кредитного Договору. Первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є небанківською фінансовою установою, що здійснює ліцензійну діяльність з надання коштів та банківських металів у кредит та діє на підставі Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Відтак, первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором Кредитної лінії № № 242395909 від 27.09.2024 року у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 19900,00 грн, відповідно до умов укладеного Договору, що підтверджується Інформаційною довідкою ТОВ «ПРОФІТГІД», із змісту якої вбачається, що через платіжний сервіс було успішно проведено транзакцію на зарахування суми 19900 ,00 грн. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення. Зважаючи на вищенаведені норми Закону України «Про платіжні послуги» у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі не відбулась. Враховуючи вище вказане, Первісний кредитор виконав свій обов`язок і надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується інформаційною довідкою від платіжної установи, а відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у сумі 49 551, 00 грн, до якої входить заборгованість по кредиту - 19900,00 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом 29 651,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем до позовної заяви. Відповідач свої зобов`язання відповідно до умов Договору не виконала, строк кредитування продовжувався, а тому нарахування відсотків відбувалося в межах строку користування кредитом. Отже, нарахування відсотків здійснено правомірно в межах погодженого строку надання кредиту. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість за Договором в розмірі 49551,00 грн, до якої входить заборгованість по кредиту 19900,00 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом 29651,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем до позовної заяви. Крім того, посилання сторони відповідача на вимоги ч.ч. 5,7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є юридично недоречним та необґрунтованим, оскільки сторона відповідача не додала до відзиву жодних доказів на підтвердження даного факту, а саме, інформації про наявність позовної заяви в суді, наявність судового рішення про визнання умов Договору несправедливим і, як наслідок визнання таких недійсними. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомила, про дату, час та місце судового засідання була належним чином повідомлена. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 27 вересня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 242395909 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до абзацу 2 частини 2\~статті 639 ЦК України,\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 3, 12\~ст.11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст.12 цього Закону\~є оригіналом такого документа. За умовами п. 2.1 договору кредитної лінії, відповідачеві [PERSON] відкрито кредитну лінію в розмірі кредитного ліміту на суму 19 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. У пункті 7.3. цього ж договору визначено, що кредит має бути повернутий до 27.10.2029. Проте, у п. 11.1 договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. Зі змісту пункту 8.3 вбачається, що базова процентна ставка складає 1,00 % в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника, за кожен день користування ним. Перерахування 27.09.2024 кредиту у сумі 19\~900,00 грн відповідачу підтверджується роздруківкою про рух коштів, наданою АТ «Універсал Банк» на вимогу суду за клопотанням позивача. Таким чином, доводи представника відповідача про недоведеність надання відповідачу кредиту є безпідставними. Крім того, умови п. 7.3 договору кредитної лінії спростовують доводи представника відповідача про те, що строк кредитування склав 30 днів. 03.12.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № MB-ТП/11 у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передала ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняв належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, зокрема до відповідача. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, її заборгованість за кредитним договором № 242395909 від 27.09.2024, згідно розрахунку заборгованості позивача, становить 49 551,00 грн, з них: заборгованість по кредиту - 19 900,02 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 29 651,00 грн. Згідно з ч. 1\~ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч. 1\~ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із\~ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки\~ст. 629 ЦК\~встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1077 ЦК України,\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За вимогами ст. 1078 ЦК України,\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України,\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514\~ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, 27.09.2024 виникли договірні відносини між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням Договору кредитної лінії №242395909. Даний договір укладений в електронній формі у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і в неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Однак, відповідач передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконала, внаслідок чого, у неї виникла заборгованість, у загальному розмірі 49 551,00 грн. На час розгляду справи відповідачем не надано доказів погашення зазначеної вище простроченої заборгованості. ТОВ «Таліон Плюс» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до відповідача та товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом примусового стягнення з боржника коштів. Надані позивачем розрахунки повністю відповідають умовам та строкам вищевказаного Договору про надання споживчого кредиту. Нарахування процентів як первісним кредитором так і в подальшому його правонаступником, (позивачем) здійснені відповідно до умов та строку дії Договору. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак надані позивачем розрахунки заборгованості за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача, приймаються судом як достовірні. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову, шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованості за договором кредитної лінії №242395909 від 27 вересня 2024 року в розмірі 49551,00 грн. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422, 40 грн. Частиною 1\~статті 131 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 5000,00 грн., які підтверджуються: договором №5 про надання правової допомоги від 02.12.2024 року; додатковою угодою №408 до договору про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року; та актом приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 року відповідно до Договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, типовість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «Таліон Плюс», підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 2500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved