Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих», за участі третіх осіб: Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства соціальної політики України, про зобов`язання вчинити певні дії. У обґрунтування вимог позову вказано, що рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 30.06.2023 року, справа № 537/1051/22, стягнуто з Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] заборгованість за договором позики (безвідсоткової) від 24.04.2019 року у розмірі 165 534 грн., неустойку у розмірі 100 989,48 грн., інфляційні збитки у розмірі 47 688,83 грн., та 3 % річних в розмірі 15 229,60 грн., що в загальному розмірі становить 329 441,91 грн. Станом на 20.05.2024 року рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 30.06.2023 року справа № 537/1051/22 - є не виконаним, що є неприпустимим факом та є прямим порушенням ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та сталої позиції Європейського суду з прав людини. На підставі викладено, просив суд, задовольнити позов. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.05.2024 року позовну заяву [PERSON] до Громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих», за участі третіх осіб: Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства соціальної політики України, про зобов`язання вчинити певні дії, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. та передано судді 20.06.2024 року Згідно з ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява від позивача про розгляд справи без участі позивача,вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Третя особа 1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, у матеріалах справи міститься клопотання від представника третьої особи про розгляд справи за відсутності сторони. Третя особа 2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, з урахуванням тривалого перебування справи у суді суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука від 30.06.2023 року, справа № 537/1051/22, стягнуто з Кременчуцького учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих на користь [PERSON] заборгованість за договором позики (безвідсоткової) від 24.04.2019 року у розмірі 165 534 грн., неустойку у розмірі 100 989,48 грн., інфляційні збитки у розмірі 47 688,83 грн., та 3 % річних в розмірі 15 229,60 грн., що в загальному розмірі становить 329 441,91 грн. Станом на 20.05.2024 року рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 30.06.2023 року справа № 537/1051/22 - є не виконаним. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право. Причому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зробила наступні висновки, що згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Так, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. ВС підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Такі правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (правові висновки Верховного Суду у постановах від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19). Так, заявлені позивачем вимоги повинні вирішуватися з межах виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, а як наслідок про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed