Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

23 червня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позивач [PERSON] посилається на те, що 01 червня 2002 року між сторонами укладено шлюб, від шлюбу з відповідачем народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне подружнє життя не склалося, оскільки різні погляди на життя та на ведення домашнього господарства. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Зазначає, що відповідач зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, погрожує позивачу та їхньому малолітньому сину фізичною розправою. Сторони проживають разом, однак шлюбно-сімейні відносини не підтримують, у кожного свій бюджет. Вказує, що малолітній син проживає разом з нею. Відповідач є працездатним, фізично здоровим, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання їхньої дитини. Відтак, просить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитини повноліття. Процесуальні дії та рішення у справі. 11 липня 2025 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав на подачу заяв по суті справи. Позиції учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату та час належним чином повідомлена, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується реєстрами вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгами із сайту Укрпошти, поштовими відправленнями з відміткою про особисте вручення та телефонограмою, відповідно до якої зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечував, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, а також враховуючи, що відповідач особисто заздалегідь повідомлений про дату та час розгляду справи, не направив заяви чи клопотання про відкладення судового розгляду, не надав жодних пояснень чи заперечень, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частини 8 статті 178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 01 червня 2002 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №210. У сторін від шлюбу є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №424, відповідно до якого, батько дитини є [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до акту складеного депутатом Вишгородської міської ради від 19 червня 2025 року, вбачається, що [PERSON] фактично на даний час проживає разом зі своїм сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Стосовно позовних вимог про розірвання шлюбу, суд дійшов наступного висновку. На підставі ч. 2 ст.\~104\~Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.\~110\~Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, оскільки сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують,спільне господарство не ведуть \~ \~ \~ \~Отже, подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбаченост. 81 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі ст. ст.180,181\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, підлягає задоволенню, а з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Щодо судового збору. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, у позовній заяві позивачка не просила стягувати з відповідача судовий збір. У зв`язку із цим, суд вважає розумним та справедливим не стягувати судовий збір з відповідачки. Разом з цим у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення аліментів, тому враховуючи вимоги ч. 1, ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Щодо негайного виконання рішення суду. \~ \~ \~ \~ На підставі ч. 1ст.\~430\~ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у даній справі у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved