Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2024 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Гусак О.С. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07.03.2024 у складі головуючого судді Гусак О.С. відкрито провадження у справі, призначено і проведено підготовче засідання. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2024 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Маркєлової В.М. (у зв`язку з тривалою непрацездатністю головуючого судді Гусак О.С.). Ухвалою від 05.09.2025 Суд у складі головуючого судді Маркєлової В.М. прийняти до свого провадження цивільну справу № 753/4546/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Розгляд справи постановив проводити спочатку - за правилами загального провадження. Призначив підготовче засідання на 25 жовтня 2024 року о 14 год. 00 хв. Підготовче провадження закрито 29.01.2025. У позові заявлено такі вимоги: В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, 1. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля KIA SORENTO, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] , у розмірі 154 573,00 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят три) грн. 2. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) 2. Понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 545 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять гривень) 73 коп. 3. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) понесені витрати по оплаті послуг з оцінки майна в розмірі 2 500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн. 4. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) понесені витрати по оплаті витрат на правову допомогу в розмірі 19 000,00 (дев`ятнадцять тисяч) грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 червня 2014 року між громадянином України [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №856 та видане відповідне Свідоцтво серії [NUMBER] . Сімейне життя у сторін не склалося, сторони стали чужими один одному, склалися неприязні стосунки один до одного внаслідок різних поглядів на вирішення сімейних проблем та сімейне життя в цілому. 03 липня 2023 року, зважаючи на наведені вище обставини, шлюб між сторонами було розірвано відповідно до рішення Дарницького районного суду міста Києва в справі №753/6500/23, провадження № 2/753/4331/23. Після розірвання шлюбу за Відповідачкою залишилось прізвище - [PERSON] . Під час перебування у шлюбі подружжям 05 листопада 2020 року придбано автомобіль KIA SORENTO, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] (далі - автомобіль). Автомобіль оформлено на ім`я Відповідачки. Відповідно до Звіту про оцінку майна №2895/24 від 26 лютого 2024 року її ринкова вартість становить 309 146,00 (триста дев`ять тисяч сто сорок шість) гривень. З огляду на наведене вище, загальна вартість майна подружжя, що підлягає поділу за цим позовом та належить Сторонам на праві спільної сумісної власності, становить 309 146,00 гривень, а частка, що підлягає стягненню на користь позивача складає відповідно 154 573,00 грн. Відповідно до листа від 29.11.2023 №31/26-850аз Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, згідно до договору купівлі-продажу №8045/2023/3816928 від 12.05.2023, укладеного в ТСЦ 8045, транспортний засіб КІА Соренто, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] та [NUMBER] , був перереєстрований [PERSON] без згоди позивача на ім`я [PERSON] (брата відповідача). Позивач має право та погоджується на грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль у сумі, що становить половину від його ринкової вартості, а саме: 309 146,00/2=154 573,00 гривень. Вказаний поділ не зашкодить інтересам як Позивача, так і Відповідача та членам їх сімей, оскільки Відповідач фактично постійно користується автомобілем. Стосовно правомірності оцінки майна та підстав стягнення оплати послуг проведення оцінки майна як збитків. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року №2658-ІІІ (далі - Закон №2658-ІІІ). Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Згідно з статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» від 12 липня 2001 року №2658-ІІІ незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина 1 статті 10, частина 1 статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» № 2658-III). Частиною другою статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» передбачено, що замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки. Статтею 32 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Стандарт). Відповідно до пункту 1 Стандарт є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Пунктом 3 поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах у значенні, встановленому цим Стандартом, зокрема: вартість - еквівалент цінності об`єкта оцінки, виражений у ймовірній сумі грошей; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу; строк експозиції - строк, протягом якого об`єкт оцінки може бути виставлений для продажу на ринку з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною і тривалість якого залежить від співвідношення попиту та пропонування на подібне майно, кількості потенційних покупців, їх купівельної спроможності та інших факторів; ліквідаційна вартість - вартість, яка може бути отримана за умови продажу об`єкта оцінки у строк, що є значно коротшим від строку експозиції подібного майна, протягом якого воно може бути продане за ціною, яка дорівнює ринковій вартості. Відповідно до пункту 11 Стандарту оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Згідно з п. п. 35, 38 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур. Для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: - витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); - дохідний; - порівняльний. Порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки. Пункти 16, 47 даного Національного стандарту визначають, що визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. Згідно з пунктом 56 Національного стандарту №1, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Вказане вище свідчить про правомірність звіту про оцінку майна № 2895/24 від 26.02.2024. Платіжною інструкцією (код документа: 9333-9586-9507-7709) підтверджуються, що позивач [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) поніс витрати в розмірі 2 500,00 грн. в якості передоплати за проведення робіт з незалежної оцінки майна згідно договору #2895/24 на проведення оцінки майна від 22 лютого 2024 року ФОП [PERSON] . В судовому засіданні 19.05.2025 судом було оголошено перерву за обопільним клопотанням сторін, для укладення мирової угоди. Однак станом на 24.06.2025 та 08.09.2025 сторонам не вдалося вирішити спір мирним шляхом. В судове засідання 08.09.2025 о 16.45 год сторони не зявились, про слухання спрапви повідомленія належним чином, причину неявки суду не повідомили, представник позивача адвокат Чугуєнко Д.В. подав заяву прор слухання справи за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, норми права, які застосував суд, та мотиви, з яких виходив суд. 11.06.2014 сторони зареєстрували шлюб (а.с. 21). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2023 у справі № 753/6500/23, яке набрало законної сили, шлюб між подружжям розірвано. Автомобіль марки «KIA SORENTO», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON] з 05.11.2020 до 12.05.2023 (а.с. 70, 146). Відповідно до відповіді на запит суду від 05.07.2024 №31/26-5979 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, згідно до договору купівлі-продажу №8045/2023/3816928 від 12.05.2023, укладеного в ТСЦ 8045, транспортний засіб КІА Соренто, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , був перереєстрований на ім`я [PERSON] (а.с. 146-147). Відповідно до листа від 29.11.2023 №31/26-850аз Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, згідно до договору купівлі-продажу №8045/2023/3816928 від 12.05.2023, укладеного в ТСЦ 8045, транспортний засіб КІА Соренто, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] та [NUMBER] , був перереєстрований [PERSON] без згоди позивача на ім`я [PERSON] (а.с. 18-20). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до висновку про застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Оскільки зазначений автомобіль набутий сторонами під час перебування у шлюбі, до відчуження його відповідачем іншій особі він був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З метою визначення ринкової спірного автомобіля позивач звернувся до ФОП [PERSON] (свідоцтво оцінювача № [NUMBER] від 24.12.2011, Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача [NUMBER] від 14.09.2022) (а.с. 74-75). Згідно зі звітом про оцінку майна № 2895/24 від 26.02.2024, складеному ФОП [PERSON] , ринкова вартість автомобіля марки «KIA SORENTO», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] станом на 22.02.2024 становить 309 146,00 грн (без ПДВ) (а.с. 28-75). Відповідачка відзив не подала, власну оцінку спірного автомобіля не надала, клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи суду не заявляла, доказів на спростування середньої ринкової вартості спірного автомобіля, визначеної у наданому позивачем звіті про оцінку майна № 2895/24 від 26.02.2024, суду не надавала, тому при визначенні вартості спірного мана суд виходить з наявної у матеріалах справи оцінки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки в силу презумпції поширення режиму спільної сумісної власності на усе майно, що придбане подружжям в період шлюбу, яку не спростувала відповідачка, суд дійшов висновку, що автомобіль марки «KIA SORENTO», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] , до його відчуження відповідачкою, належав сторонам на праві спільної сумісної власності в силу вимог закону - ст. 60 Сімейного кодексу України. Після розірвання сторонами шлюбу, на момент подання позову і ухвалення судом рішення, спірний автомобіль відчужено відповідачкою іншій особі. Оскільки позивач довів, що після розірвання шлюбу відповідачка одноосібно відчужила автомобіль марки «KIA SORENTO», 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] , який було придбано ними під час проживання в шлюбі за спільні кошти подружжя, позов підлягає задоволенню. Вимога позову про стягнення з з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації за 1/2 частку відчуженого автомобіля, який належав їм на праві спільної сумісної власності, - у розмірі 1/2 його середньої ринкової вартості, яка складає 154 573,00 гривень, є належним і ефективним способом захисту порушеного відповідачкою права власності позивача. Щодо відшкодування судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У зв`язку із задоволенням позову на повністю заявлену ціну позову з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 545,73 грн та 2 500,00 грн витрат на проведення оцінки вартості автомобіля. Наданими суду доказами (в копіях): - договором про надання правничої допомоги № 26/07/2024 від 15.11.2023 (а.с. 71-79), завданням № 1 від 15.11.2023 (а.с. 80); завданням № 2 від 19.02.2024 (а.с. 27); платіжної інструкції АТ «Приватбанк» від 27.02.2024 про оплату правничої допомоги у сумі 19 000,00 грн (а.с.12), доведено, що послуги з професійної правничої допомоги на суму у розмірі 19 000,00 грн позивачу надавав адвокат Адвокатського об`єднання «Дісп`ютс» Чугуєнко Д.В. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Ч. 2 ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Ч. 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Ч. 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство містить критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Ч. 4 ст. 137 ЦПІК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оцінюючи докази з метою розподілу судових витрат суд зауважує наступне. Суд враховує висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду у справі № 922/445/19, в яких, серед іншого наголошено, що в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У цій справі відповідачка не заявляла клопотання про зменшення розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Суд, оцінивши докази, вважає, що у цій справі, зважаючи на повне задоволення позовних вимог, з огляду на обсяг фактично наданих позивачу послуг та їх необхідність у цій справі, складність справи, з урахуванням характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи, фактично понесені витрати на професійну правничу допомогу - у розмірі 19 000,00 грн є співмірними зі складністю справи, не є завищеними щодо іншої сторони спору, та відповідають виконаній адвокатом роботі, у зв`язку з чим суд повністю задовольняє заяву про стягнення з відповідача судових витрат у заявленому розмірі.

Outcome: approved