Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

У лютому 2024 року Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить: -визнати незаконним та скасувати рішення голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету виконуючого обов`язки ректора Національного авіаційного університету (код ЄДРПОУ 01132330, 03058, м Київ, проспект Любомира Гузара, 1) Шульги В.П., що було прийнято у формі листа від 12.01.2024 вих. №01/110 про відмову у продовженні щорічної відпустки [PERSON] , декану юридичного факультету Національного авіаційного університету, та підписано головою комісії з реорганізації виконуючого обов`язки ректора Володимира Шульги; -зобов`язати продовжити відпустку [PERSON] , декану Юридичного факультету Національного авіаційного університету, з дня набрання законної сили прийнятного рішення. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з 15 березня 2023 року до дати подання вказаного позову, [PERSON] обіймає посаду декана факультету НАУ в Національному авіаційному університеті, а з 16 листопада 2022 був на посаді в.о. декана Юридичного факультету НАУ. 24.11.2023 Позивача було відсторонено від здійснення повноважень на посаді відповідно до Наказу НАУ від 24.11.2023 №495/од, який підписано головою комісії з реорганізації НАУ в.о. ректора Володимиром Шульгою. Вважає, що такий наказ видано із грубим порушенням норм законодавства України, зокрема, законодавства про працю, а відомості, викладені в ньому, не відповідають дійсним обставинам справи. Так, відповідно до наказу Національного авіаційного університету від 06.12.2023 №508/од «Про відпустки науково-педагогічних працівників» Позивача було зобов`язано використати частину щорічної основної відпустки в два етапи в період з 25.12.2023 по 31.12.2023 та з 01.01.2024 по 07.01.2024. 15.12.2023 Позивачем належним чином були оформлені відповідні заяви за основним місцем роботи та за сумісництвом, які були підписані ним за допомогою електронного підпису та направлені на офіційну електронну пошту Національного авіаційного університету, через неможливість подати відповідні заяви особисто, у зв`язку із хворобою та тимчасовою непрацездатністю (відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - саме під тимчасовою втратою працездатності розуміється подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону страхових виплат.. Наказами Національного авіаційного університету від 22.12.2023 №192/к-р та від 22.12.2023 №193/к-р відповідно, Позивачу були надані частини щорічної основної відпустки в два етапи в період з 25.12.2023 по 31.12.2023 та з 01.01.2024 по 07.01.2024. Відповідно до статті 78 КЗпП України та пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки», 08.01.2024 Позивачем було повідомлено Національний авіаційний університет про продовження щорічної відпустки, яка пов`язана з тимчасовою непрацездатністю, у зв`язку із хворобою, які були надані останньому відповідно до наказів Національного авіаційного університету від 22.12.2023 №192/к-р та від 22.12.2023 №193/к-р, тривалістю 7 сім календарних днів з 09 січня 2024 року по 15 січня 2024 року включно та тривалістю 7 сім календарних днів з 16 січня 2024 року по 22 січня 2024 року включно. У зв`язку з перебуванням на лікарняному та погіршенням стану здоров`я Позивач не мав можливості особисто подати відповідні заяви на продовження відпустки, а тому просив керівництво Національного авіаційного університету розглянути подані заяви, що надіслані засобами телекомунікаційного зв`язку та підписані електронним цифровим підписом. Інформація про відкриття листків непрацездатності також була доведена до відома Національного авіаційного університету. 12.01.2024 за вих. 01/110 Позивач отримав лист за підписом голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету, в.о. ректора Шульги В.П. зі змісту якого вбачається, що відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період воєнного стану роботодавець може відмовити у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Враховуючи викладене, в продовженні Позивачу щорічної відпустки на відповідних посадах, відмовлено. Позивач вважає, що вказані дії з боку голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету, в.о. ректора Шульги В.П. є протиправними та не відповідають вимогам законодавства України, оскільки порушують його трудові права, а тому, просив позов задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2024 року визначено головуючого суддю Букіну О.М. 06.03.2024 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва справу за позовом [PERSON] до Національного авіаційного університету, про визнання протиправним і скасування рішення про відмову у продовженні відпустки - залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви. 22.03.2024 до суду від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з доданими до неї документами. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження. 17.04.2024 до суду надійшов відзив, у якому представник Відповідача просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, 20 грудня 2023 року Позивач звернувся до Університету із заявою, в якій надав власні пропозиції до графіку відпусток працівників Юридичного факультету Національного авіаційного університету на 2024 рік. Листом Національного авіаційного університету від 26.12.2023 №06.03/2631 Позивачу було повідомлено про те, що, враховуючи значущість посади декана та проходження процедури реорганізації, а також згідно з графіком надання відпусток працівникам Юридичного факультету на 2024 рік, термін використання запланованої [PERSON] відпустки встановлено на липень-серпень 2024 року. Вищевказані дати були встановлені відповідно до Правил внутрішнього розпорядку Національного авіаційного університету, затверджених конференцією трудового колективу Національного авіаційного університету від 22 січня 2018 року (протокол №1). А тому, конкретний період надання відпусток узгоджується між працівником та роботодавцем з урахуванням інтересів кожної сторони правовідносин. Отже, період надання відпустки узгоджується до початку періоду відпустки (до 05 січня поточного року), а конкретні дати початку та закінчення відпустки безпосередньо перед наданням такої відпустки узгоджується сторонами у заяві та виданому на її підставі наказу. Позивач є науково-педагогічним працівником Університету, а його діяльність передбачає організацію навчально-виховної, наукової та кадрової роботи всіх співробітників Юридичного факультету Університету, тому він має право використовувати щорічну основну відпустку в канікулярний період, враховуючи специфіку роботи у закладі вищої освіти та для забезпечення можливості отримання відпустки у період літніх канікул. Оскільки канікулярний період в Національному авіаційному університеті закінчився 07 січня 2024 року відповідно до графіку навчального процесу Юридичного факультету Університету на 2023-2024 рік, дані пропозиції не могли бути враховані, зважаючи на те, що надання щорічної основної відпустки раніше обумовленого періоду для Позивача могло несприятливо відбитися на діяльності Факультету, тому термін використання запланованої відпустки Позивачу було встановлено на липень-серпень 2024 року. Крім того, просить відмовити Позивачу в задоволенні позову в частині відмови в продовженні відпустки, оскільки Національний авіаційний університет проходить процедуру реорганізації, а також відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, адміністрація Університету цілком правомірно реалізувала право, надане частиною 2 статті 12 Закону України №2136- ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» і відмовила [PERSON] в продовженні щорічної основної відпустки. 10.05.2024 до суду від Позивача надійшли заперечення на відзив до позовної заяви, в якій останній наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 24.10.2024 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва клопотання Позивача про витребування доказів задоволено частково та витребувано у Національного авіаційного університету належним чином завірені копії наказів, що видавались стосовно [PERSON] у 2023-2024 році про надання відпусток та у разі їх продовження, накази про продовження відповідних відпусток. 01.11.2024 до суду від представника Відповідача надійшла заява про виконання ухвали суду з доданими до неї документами. 02.06.2025 Позивачем до суду подано клопотання про заміну первісного відповідача - Національний авіаційний університет (код ЄДРПОУ 01132330) на належного відповідача - Державне некомерційне підприємство «Державний університет «Київський авіаційний інститут» (ЄДРПОУ 45853942) . Ухвалою суду від 07.07.2025 клопотання Позивача задоволено та проведено заміну первісного відповідача - Національний авіаційний університет (код ЄДРПОУ 01132330) на належного відповідача - Державне некомерційне підприємство «Державний університет «Київський авіаційний інститут» (ЄДРПОУ 45853942). Сторони у судове засідання не викликалися,о скільки розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, Наказом ректора Національного авіаційного університету Луцького М. від 15 березня 2023 року №207/к переведено [PERSON] , доктора юридичних наук, в.о. декана Юридичного факультету, на посаду декана Юридичного факультету університету за строковим трудовим договором на умовах контракту з 15 березня 2023 року по 14 березня 2028 року. Відповідно до наказу Національного авіаційного університету від 06.12.2023 №508/од «Про відпустки науково-педагогічних працівників» Позивача було зобов`язано використати частину щорічної основної відпустки в два етапи в період з 25.12.2023 по 31.12.2023 та з 01.01.2024 по 07.01.2024. 15.12.2023 Позивачем належним чином були оформлені відповідні заяви за основним місцем роботи та за сумісництвом, які були підписані ним за допомогою електронного підпису та направлені на офіційну електронну пошту Національного авіаційного університету. Заяви подавались засобами електронного зв`язку через неможливість подати відповідні заяви особисто, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю позивача через хворобу. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Наказами Національного авіаційного університету від 22.12.2023 №192/к-р та від 22.12.2023 №193/к-р відповідно, Позивачу були надані частини щорічної основної відпустки в два етапи в період з 25.12.2023 по 31.12.2023 та з 01.01.2024 по 07.01.2024. Відповідно до статті 78 КЗпП України та пункту 1 частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки», 08.01.2024 Позивачем було повідомлено Національний авіаційний університет про продовження щорічної відпустки, яка пов`язана з тимчасовою непрацездатністю, у зв`язку із хворобою, які були надані останньому відповідно до наказів Національного авіаційного університету від 22.12.2023 №192/к-р та від 22.12.2023 №193/к-р, тривалістю 7 сім календарних днів з 09 січня 2024 року по 15 січня 2024 року включно та тривалістю 7 сім календарних днів з 16 січня 2024 року по 22 друге січня 2024 року включно. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з перебуванням на лікарняному та погіршенням стану здоров`я Позивач не мав можливості особисто подати відповідні заяви на продовження відпустки, а тому просив керівництво Національного авіаційного університету розглянути подані заяви, що надіслані засобами телекомунікаційного зв`язку та підписані електронним цифровим підписом. Інформація про відкриття листків непрацездатності також була доведена до відома Національного авіаційного університету. Вказані обставини не оспорюють ся відповідачем у справі. 12.01.2024 за вих. 01/110 Позивач отримав лист за підписом голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету, в.о. ректора Шульги В.П. про відмову у продовженні щорічної відпустки. Як вбачається зі змісту вказаного вище листа підставою для відмови у продовженні відпустки Позивачу відповідач керувався вимогами частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», згідно якої у період воєнного стану роботодавець може відмовити у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки», працівникам надаються такі види відпусток: щорічні; додаткові у зв`язку з навчанням; творчі; соціальні; відпустки без збереження заробітної плати та інші відпустки, передбачені законодавством. Щорічна основна відпустка надається працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для відпочинку (стаття 4 Закону України «Про відпустки»). Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону, право на щорічну основну відпустку тривалістю не менш як 24 календарні дні мають усі працівники, які перебувають у трудових відносинах із підприємством, установою чи організацією, незалежно від форм власності та виду діяльності. Щорічна додаткова відпустка, відповідно до статті 7 Закону України «Про відпустки», надається за особливий характер праці, за ненормований робочий день, за шкідливі й важкі умови праці тощо, у межах передбачених нормативами. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про відпустки», щорічні відпустки надаються відповідно до графіка, який затверджується роботодавцем за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації або уповноваженим представником трудового колективу, і доводиться до відома всіх працівників. Конкретний період надання щорічних відпусток погоджується між працівником і роботодавцем. Водночас, законодавством встановлено чіткий порядок дій у разі тимчасової непрацездатності працівника під час щорічної відпустки. Із матеріалів справи встановлено, що Позивач є науково-педагогічний працівник, який перебував у щорічній основній відпустці, наданій згідно з наказами Університету від 22.12.2023 №192/к-р та №193/к-р. Під час перебування у щорічній основній відпустці, наданій наказами Національного авіаційного університету від 22.12.2023 №192/к-р та №193/к-р, Позивач захворів, що спричинило тимчасову непрацездатність. Зазначене підтверджується належними доказами, зокрема, листками непрацездатності, які були оформлені у встановленому порядку та надані роботодавцю. Відповідно до частини першої статті 78 Кодексу законів про працю України, у разі тимчасової непрацездатності працівника під час щорічної відпустки така відпустка підлягає продовженню або перенесенню на інший період. Аналогічне положення закріплене у пункті 1 частини другої статті 11 Закону України «Про відпустки», в якому прямо зазначено, що час тимчасової непрацездатності, підтвердженої у встановленому порядку, не включається до щорічної відпустки і підлягає перенесенню або продовженню. Згідно із статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Навіть у період дії правового режиму воєнного стану допустиме лише обмеження окремих прав і свобод громадян, а не їх скасування. Тим більше це стосується соціальних гарантій, таких як право на відпустку та охорону здоров`я, які мають підвищений рівень захисту. Щодо форми повідомлення про настання тимчасової непрацездатності, слід зазначити, що Позивач направив відповідні заяви із використанням електронного цифрового підпису (ЕЦП) на офіційну електронну адресу Університету. Це повністю відповідає вимогам статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», яка визнає юридичну силу електронного документа, підписаного ЕЦП, такою ж, як і документа на паперовому носії з власноручним підписом. Проте, 12.01.2024 Позивач отримав лист за підписом виконуючого обов`язки ректора Національного авіаційного університету, в якому йому було відмовлено у продовженні щорічної основної відпустки. Відповідач обґрунтував цю відмову посиланням на частину першу статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яка передбачає, що у період дії воєнного стану роботодавець має право відмовити працівникові у наданні невикористаної частини щорічної відпустки. Однак, суд наголошує на тому, що вказана вище норма не регулює ситуацій, пов`язаних із продовженням вже наданої відпустки у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Застосування частини 1 статті 12 Закону №2136-ІХ за фактичними обставинами справи Позивача є юридично некоректним, оскільки відпустка Позивачу вже була надана та розпочалась у встановлений законодавством спосіб, а відмова відповідача стосується її продовження, що підпадає під регулювання інших норм трудового законодавства, які мають вищу юридичну силу як спеціальні. За вказаних вище обставин,суд вважає, що відмова відповідача у продовженні Позивачу щорічної відпустки, яка перервалася внаслідок його тимчасової непрацездатності, є необґрунтованою. Крім того, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, згідно з якою обмеження трудових прав у період воєнного стану має бути обґрунтованим, пропорційним і відповідати меті законодавчих змін. Верховний Суд наголосив, що будь-які дії роботодавця щодо прав працівника мають здійснюватися у чіткій відповідності до норм трудового законодавства, а їх тлумачення - бути звужувальним, а не розширеним. Так, Велика палата Верховного Суду у справі №712/9213/18, зокрема продовження щорічної відпустки в разі тимчасової непрацездатності працівника,. Що настала під час такої відпустки, відбувається автоматично, є обов`язком роботодавця, для виконання якого йому достатньо отримати від працівника повідомлення про тимчасову непрацездатність, засвідчену у встановленому порядку, незалежно від того, чи подав працівник таку заяву. Таким чином, дії Відповідача, який відмовив Позивачу у продовженні відпустки, всупереч приписам КЗпП та Закону України «Про відпустки» є протиправними та такими, що порушують трудові права Позивача, а прийняте рішення - незаконним. За таких обставин, позов у частині визнання незаконним рішення голови комісії з реорганізації Національного авіаційного університету виконуючого обов`язки ректора Національного авіаційного університету Шульги В.П., що було прийнято у формі листа від 12.01.2024 вих. №01/110 про відмову у продовженні щорічної відпустки [PERSON] , декану Юридичного факультету Національного авіаційного університету, підлягає задоволенню. Позивач у своєму позові провис визнати незаконним та скасувати рішення відповідача, проте вимоги про скасування не можуть бути задоволені, оскільки законом передбачено, що у випадку невідповідності вимогам закону рішення чи наказ може бути визнаний незаконним, і до компетенції суду не віднесено вирішення питання щодо його скасування. Вчинення таких дій є обов`язком роботодавця або уповноважених ним осіб. Що стосується іншої частини позовних вимог про зобов`язання Відповідача продовжити щорічну основну відпустку Позивачу з моменту набрання рішенням суду законної сили суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Правовий інститут щорічної основної відпустки є елементом реалізації особистого немайнового права працівника, що гарантується статтею 45 Конституції України та деталізується у статті 2 Закону України «Про відпустки». Відпустка - це не зобов`язання роботодавця надавати її за будь-яких умов і не в будь-який момент, а реалізація узгодженого обопільного волевиявлення працівника та роботодавця щодо часу, тривалості та підстав для її надання. Нормативне регулювання передбачає, що щорічна відпустка не може надаватися заднім числом або автоматично, поза конкретним періодом її використання. Її продовження є можливою реакцією роботодавця на поточний факт тимчасової непрацездатності працівника, підтверджений належним чином у момент виникнення. Якщо такий період вже минув, і тим більше - у випадку, коли відпустка не була фактично продовжена, виникає правова неможливість виконання відповідного рішення суду. Як встановлено судом, Позивач просив продовжити відпустку на період з 09.01.2024 по 22.01.2024, тобто цей строк на момент ухвалення рішення вже закінчився, що у свою чергу є фактично юридично нереалізованим. Крім того, така вимога суперечить правовій позиції Верховного Суду, де зазначено, що суд не може підміняти собою волю роботодавця та втручатися в дискреційні повноваження щодо організації трудового процесу, особливо в частині надання чи продовження відпусток, які залежать від поточного графіка, кадрової ситуації, етапу навчального процесу (у випадку навчального закладу) тощо. Крім того, Цивільний процесуальний кодекс України, зокрема частина 4 статті 265, передбачає, що рішення суду має бути реальним до виконання. У випадку, якщо фактичні обставини, на які спирається судове рішення, є застарілими або втраченими в часі, суд не має права зобов`язувати Відповідача до дій, які втратили сенс або є фізично неможливими до виконання. Отже, позовна вимога Позивача про зобов`язання відповідача продовжити йому відпустку з моменту набрання рішенням законної сили є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial