Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

19.03.2025 до Пересипського (Суворовського) районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, а саме: матеріальної у сумі 3200 грн., та моральної 10000 грн. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 02.04.2025 цивільну справу № 523/4473/25 передано на розгляд за підсудністю Приморському районному суду міста Одеси. 01.05.2025 матеріали справи № 523/4473/25 надійшли до Приморського районного суду м Одеси. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2025 року матеріали прийняті до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі. 16 червня 2025 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що матеріальну шкоду отримав у розмірі 3200 гривень. 03 вересня 2025 року в судовому засіданні позивач відмовився від матеріальних претензій у сумі 3200 гривень та наполягав на відшкодуванні моральної шкоди в розмірі 10000 гривень. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо виплати моральної шкоди. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.09.2024 року о 09:45 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Усатове по вул. Грушевського, 140, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ГАЗ, державний номерний знак [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожніх обставин, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Mercedes, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду нього, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальний збиток. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2024 року\~визнано [PERSON] , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП\~та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. В подальшому, Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розглянула матеріали стосовно ДТП та сплатила суму страхового відшкодування у розмірі 17972,00 гривень, за виключенням франшизи в сумі 3200 гривень. Даний факт сторонами не заперечується. При цьому, в судовому засіданні відповідачем було відшкодовано позивачу франшизу в сумі 3200 гривень, що підтверджується відповідними заявами. Попри це, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача суму моральної шкоди в розмірі 10000 гривень. В свою чергу, відповідач категорично заперечував проти стягнення з нього розміру моральної шкоди, посилаючись на відсутність доказів її заподіяння, а також розміру такої шкоди. Згідно з\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей\~15,\~16 ЦК\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про страхування»\~франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі\~ст.12 цього Закону\~страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Водночас, підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~ст.1167 ЦК України, за якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Окрім того, за\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4\~(з подальшими змінами та доповненнями) встановлено, що під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9\~Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до положеньст.55 Конституції Українита чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Однак, суд критично оцінює посилання позивача, щодо необхідності стягнення моральної шкоди, оскільки жодних доказів спричинення страждань відповідачем, в результаті вчинених дій, не надано. Позивачем не наведено обґрунтувань щодо стягнення моральної шкоди, тим більше в такому розмірі. На думку суду, позивач не довів факт спричинення йому моральної шкоди, так як доказів фізичного болю чи страждань, як фізичних так і душевних, які зазнав позивач, до суду не представлено та судом не встановлено. Так само позивач не надав суду доказів того, що внаслідок пошкоджень у результаті ДТП його автомобіль було не можливо використовувати за призначенням, внаслідок чого був порушений його звичний спосіб життя. Проте, є очевидним, що як в сам момент ДТП, так і після позивач зазнав немайнових трат таких як втрата свого особистого часу, сама ДТП є подією, що викликає безумовно негативні емоції та суд вбачає причинний зв`язок між діями відповідача, що призвели до пригоди та немайновими, моральними втратами позивача. Враховуючи викладене, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди та вважає необхідним стягнути на користь позивача 1000 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1ст.76\~ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial