Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 7000 дол.США, три відсотки річних у розмірі 359,59 доларів США та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.02.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І., у розмірі 195 300 гривень, що еквівалентно 7 000 доларів США, строком на дванадцять місяців, тобто до вісімнадцятого лютого дві тисячі двадцять другого року, без нарахування відсотків. Сторони домовились, що повернення позиченої суми грошових коштів повинно бути проведено за місцем проживання позикодавця та має здійснюватися таким чином: 3 000 доларів США, у гривневому еквіваленті станом на день розрахунку, протягом 6 місяців, тобто до 18.08.2021 року, а решту 4000 доларів США, у гривневому еквіваленті станом на день розрахунку, протягом наступних 6 місяців, тобто до 18.02.2022. Згідно з п.2 Договору, якщо курс гривні відносно долара зміниться в сторону збільшення, то [PERSON] зобов`язувався повернути гривневий еквівалент рівний 7 000 доларів США по курсу НБУ. 18.02.2021 дружина [PERSON] - [PERSON] , надала згоду подружжя на укладення вищевказаного договору позики, що підтверджується її заявою, посвідченою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. У подальшому, 20.05.2022 між [PERSON] , як та [PERSON] , укладено договір про внесення змін до договору позики, посвідченого 18.02.2021 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. за номером №204. Викладено пункт 1 Договору позики в наступній редакції: «1. Я, [PERSON] , дала у борг для гр. [PERSON] , а я, [PERSON] , позичив у [PERSON] 195 300 (сто дев`яносто п`ять тисяч триста) гривень, що еквівалентно 7000 (семи тисячам) доларів США згідно з курсом НБУ станом на 18 лютого 2021 року, і зобов`язуюсь повернути борг до двадцятого травня дві тисячі двадцять третього року, без нарахування відсотків». 04.02.2025 року на адресу [PERSON] та [PERSON] представником [PERSON] , адвокатом Панчелюгою К.М. надіслано письмові претензії щодо сплати заборгованості згідно вищезазначеного договору позики. Жодної відповіді від [PERSON] та [PERSON] не надійшло, претензію не було задоволено. Також у зв`язку із невиконанням боржниками свого зобов`язання за договором позики позивачем нараховано 3 відсотки річних згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 359,59 доларів США. Ухвалою від 02.04.2025 року відкрито спрощене провадженні у справі. Представник позивача [PERSON] адвокат Панчелюга К.М. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Зазначила, що [PERSON] надала згоду на підписання договору позики, кошти позичалися в інтересах сім`ї, тому відповідачі є солідарними боржниками за зобов`язанням. Представник відповідача [PERSON] адвокат Припешнюк С.П. у судовому засіданні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 7000 доларів США визнав, проте, заперечив щодо нарахування та стягнення трьох відсотків річних у розмірі 359,59 доларів США. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового розгляду була повідомлена належним чином, заперечень до суду у визначений строк не подала, з клопотаннями до суду не зверталася, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18.02.2021 між [PERSON] , та [PERSON] , було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. , у розмірі 195 300 гривень, що еквівалентно 7 000 доларів США, строком на дванадцять місяців, тобто до вісімнадцятого лютого дві тисячі двадцять другого року, без нарахування відсотків. Сторони домовились, що повернення позиченої суми грошових коштів повинно бути проведено за місцем проживання позикодавця та має здійснюватися таким чином: 3 000 доларів США, у гривневому еквіваленті станом на день розрахунку, протягом 6 місяців, тобто до 18.08.2021 року, а решту 4000 доларів США, у гривневому еквіваленті станом на день розрахунку, протягом наступних 6 місяців, тобто до 18.02.2022. Згідно з п.2 Договору, якщо курс гривні відносно долара зміниться в сторону збільшення, то [PERSON] зобов`язувався повернути гривневий еквівалент рівний 7 000 доларів США по курсу НБУ. 18.02.2021 дружина [PERSON] - [PERSON] , надала згоду подружжя на укладення вищевказаного договору позики, що підтверджується її заявою, посвідченою приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. У подальшому, 20.05.2022 між [PERSON] , як та [PERSON] , укладено договір про внесення змін до договору позики, посвідченого 18.02.2021 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. за номером №204. Викладено пункт 1 Договору позики в наступній редакції: «1. Я, [PERSON] , дала у борг для гр. [PERSON] , а я, [PERSON] , позичив у [PERSON] 195 300 (сто дев`яносто п`ять тисяч триста) гривень, що еквівалентно 7000 (семи тисячам) доларів США згідно з курсом НБУ станом на 18 лютого 2021 року, і зобов`язуюсь повернути борг до двадцятого травня дві тисячі двадцять третього року, без нарахування відсотків». Відповідно до п.4 Договору, Позикодавець підписанням цього договору засвідчує передачу вказаної в п.1. суми грошових коштів для Позичальника, а Позичальник підписання цього договору засвідчує отримання від Позикодавця вказаної в п.1 суми грошових коштів. Суд також встановив, що отримані у позику грошові кошти на теперішній час відповідачами позивачу не повернуті у повному розмірі. 04.02.2025 року на адресу [PERSON] та [PERSON] представником [PERSON] , адвокатом Панчелюгою К.М. надіслано письмові претензії щодо сплати заборгованості. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог долучив до матеріалів справи копію договору позики від 18.02.2021 року, складений відповідачем про те, що він зобов`язався повернути кошти та копію договору про внесення змін до договору позики, посвідчений нотаріально. Відповідачі грошові кошти у повному обсязі не повернули. Про що не заперечується стороною відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за Договором позики, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільними коштами подружжя. Грошові кошти за договором позики були отримані в інтересах сім`ї, що не оспорюється сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч. 1ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При цьому відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Необхідність при цьому стягнення боргу саме в іноземній валюті ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постановах від 04.07.2018 року по справі №761/12665/14-ц провадження №14-134цс18 та від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц провадження №14-446цс18. При цьому суд не повинен вказувати в резолютивній частині рішення еквівалент в гривнях, оскільки це внесе двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово, що слідує з постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19. З огляду на умови договору сума заборгованості відповідача по договору позики від 18.02.2021 року становить в загальній сумі 7000 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України 195300 грн. на момент укладення договору. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачів за договором позики від 18.02.2021 року, основна сума боргу 7000 доларів США, три відсотка річних у розмірі 359,59 доларів США. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідачів в користь позивача 3 % річних від простроченої суми зобов`язання, які виникли між сторонами на підставі договору позики від 18.02.2021 року, за період з 20.05.2023 до 03.02.2025. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). За таких обставин, оскільки відповідачами у визначений договором позики не було виконано взяте на себе грошове зобов`язання, доказів його виконання не надано суду і на час розгляду цивільної справи, тому суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних, як компенсації від боржників за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання. Так, відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, судовий збір підлягає стягненню порівно, в рівних частинах з відповідачів на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved