Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 28.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором №91957 від 12.11.2019 у розмірі 14480 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 4000 грн та простроченої заборгованості за процентами в сумі 10480 грн. Також просив стягнути 10500 грн витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір в сумі 2422,40 грн. Позов обґрунтований тим, що 12.11.2019 [PERSON] уклав з ТОВ «ЗАЙМЕР» кредитний договір №91957, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу фінансований кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. 28.10.2021 ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уклали договір факторингу №01-28/10/2021, за яким ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» прийняло належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками кредитних договорів, та які входять до Портфелю заборгованості. Згідно витягу реєстру боржників, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 14480 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» у судове засідання не з`явився, про дату,\~час і\~місце судового\~розгляду повідомлений\~належним чином, адвокат Пархомчук С.В. в системі «Електронний суд» подав заяву, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь позивача також понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500 грн та розгляд справи проводити у відсутності представника позивача. Доводи та заперечення відповідача. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, його представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково в сумі 6400 грн, в межах отриманої в кредит сумиу розмірі 4000 грн та процентів в межах строку кредиту у розмірпі 2400 грн, просив зменшити суму витрат на правову допомогу до 3000 грн, оскільки їх розмір завищений. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 28.04.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом, суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 03.06.2025 року. 03.06.2025 представник позивача подав до суду заяву про розподіл судових витрат. 03.06.2025 суд ухвалив заочне рішення у справі №688/1892/25 2/688/902/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 03.07.2025 представник відповідача Васильченко В.О. звернувся із заявою про перегляд\~заочного рішення\~у цій\~справі.\~ 17.07.2025 суд постановив ухвалу, якою призначив судове засідання з розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 22.07.2025. 22.07.2025 суд скасував заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.06.2025\~ у\~ цивільній\~справі №688/1892/25\~2/688/902/25\~за позовом\~ Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю \~«Фінансова компанія\~«КЕШ ТУ\~ГОУ» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості. Призначивсудове засідання для розгляду справи по суті на 12.08.2025. У звязку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 28.08.2025. 28.08.2025 представник відповідача Васильченко В.О. звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України). Суд встановив, що 12.11.2019 [PERSON] уклав з ТОВ «ЗАЙМЕР» кредитний договір №91957, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. За умовами договору товариство надало клієнту фіксований кредит у розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно п. 1.4. договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, п.1.5. договору. На підтвердження виконання Товариством п. 1.4 кредитного договору, позивач надав лист ТОВ «Платежі онлайн» за №1460/02 від 25.02.2025 року, відповідно до якого 12.11.2019 на картковий рахунок відповідача перераховані кредитні кошти в сумі 4000 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Підписавши договір фінансового кредиту, відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, які розміщені на веб-сайті, повністю приймаючи умови кредитного договору. 28.10.2021 ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уклали договір факторингу №01-28/10/2021, за яким ТОВ «ЗАЙМЕР» передало ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належнійому права вимоги, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» прийняло належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 14480 грн, з яких: 4000 грн сума простроченої заборгованості за кредитом та 10480 грн прострочена заборгованість за процентами. Викладені обставини встановлені письмовими доказами: копією договору про надання фінансового кредиту від 12.11.2019 року №91957, додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту №91957, договором факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021, витягом з реєстру боржників №01-28/10/2021 від 28.10.2021, випискою з особового рахунка за кредитним договором №91957 [PERSON] , інформаційною довідкою від 25.02.2025 №1460/02 про видачу кредиту в сумі 4000 грн на банківську картку № [NUMBER] , довідкою про ідентифікацію, іншими матеріалами справи. Застосовані норми права Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього\~закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1\~ст. 1048 цього ж Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. ст.610,\~611 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 525 Цивільного кодексу України\~визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Мотиви та висновки суду Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке. Суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що 12.11.2019 ТОВ «Займер» та [PERSON] підписали Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №91957 в електронній формі. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого кредитний договір був розміщений в особистому кабінеті відповідача [PERSON] та йому надані кредитні кошти в розмірі 4000 грн шляхом переказу на його картковий рахунок, що підтверджується письмовими доказами. Отже, кредитний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію»у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір укладений згідно з ч. 2.ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»в порядку, передбаченому Законом України «По електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача, оскільки саме він зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Займер». Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію є належним та допустимим доказом укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Займер» та [PERSON] не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК Україниправочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010стаття 204\~ЦК Українизакріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Після підписання кредитного договору у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. Відповідно до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ «Займер» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», а тому позивач набув право вимоги до [PERSON] в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав на правомірних підставах. Відповідачем доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості суду надано не було. Однак позивач неправильно нарахував процентів за користування коштами за договором про надання фінансового кредиту №91957 від 12.11.2019. Згідно виписки з особистого рахунку за кредитним договором №91957 від 12.11.2019 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за вищевказаним договором станом на 13.01.2025 становить 14480 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000 грн, за процентами в розмірі 10480 грн. Згідно умов Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №91957 від 12.11.2019, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 11.12.2019. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту з розрахунку 2% на добу. Вказане узгоджується також з додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №91957 від 12.11.2019. Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту. Індивідуальною частиною договору про надання фінансового кредиту №91957 від 12.11.2019 не передбачено нараховування процентів після закінчення строку кредитування. Окрім цього, докази, що відбулася пролонгація такого строку відповідно до умов договору суду не надані. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Отже, з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за договором про надання фінансового кредиту №91957 від 12.11.2019 проценти за користування кредитними коштами в розмірі 2% можуть бути нараховані лише упродовж 30 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за цим договором складає: 6400 грн (4000 х 2% х 30). Отже, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» слід стягнути заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №91957 від 12.11.2019 у розмірі 6400 грн (4000 грн - тіло кредиту + 2400 грн - проценти). Розподіл судових витрат Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, ціна позову 14480 грн, позов задоволено на суму 6400 грн, тобто на 44,20% (6400:14480х100%), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1070,52 грн судового збору (2422,40/100х44,20%). Відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір в сумі 535,26 грн (1070,52 грн/2), решта судового збору в сумі 535,26 грн підлягає стягненню з відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Згідно\~ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5\~ст. 137 ЦПК України\~щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial