Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

ТзОВ «Таліон Плюс» звернулось до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 57230,00 грн. В обґрунтування позовних вимог указано, що 25.09.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №389619878, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачці кредит у розмірі 27000,00 грн. 30.12.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 57230 грн, що складається із заборгованості за тілу кредиту у розмірі 27000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 30230,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в заявs, адресованsй суду, просив провести розгляд справи без участs представника. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відзиву суду не подавала. З огляду на вищевикладене, у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи неявку всіх учасників судового розгляду, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши надані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до чаткового задоволення. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 525\~ЦК\~України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України\~«Про\~електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності до положень ст.\~1046\~ЦК\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 1048 та 1049 ЦК України визначено що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Відповідно до ст.513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові . Зі змісту ч. 1 ст.207\~ЦК\~України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 25.09.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №389619878. Заявка та договір підписані за допомогою одноразового ідентифікатора UMQC. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надається кредит у розмірі 27000,00 грн, зі сплатою відсотків у розмірі 1% за 1 день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожен день користування ним, що становить 365,00% річних, строком на 1826 днів, ( 30 днів дисконтного періоду), кінцева дата повернення кредиту 25.10.2029 року.. Відповідно до п. 5.1 кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки [NUMBER] , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. 25.09.2024 року [PERSON] також підписала паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору №389619878 від 25.09.2024 року. На виконання умов договору 25.09.2024 року відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 27000,00 грн, шляхом перерахунку на його банківський рахунок, що підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якої ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціювало переказ коштів на рахунок [PERSON] у сумі 27000,00 грн та підтвердження щодо здійснення переказу грошових кошті, відповідно якого в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-757 від 06.09.2023 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника ТОВ «ПрофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: 25.09.2024 у сумі 27000,00 грн на платіжну карту № [NUMBER] , опис: credit transaction 3035515160 [PERSON] , Договір (оферта): 389619878 від 25.09.2024 30.12.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/15, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає права вимоги, у тому числі і за кредитним договором №389619878 від 25.09.2024 року . Відповідно до реєстру прав вимоги, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №389619878 від 25.09.2024 року становить 58320,00 грн. На виконання умов договору факторингу надано платіжну інструкцію кредитного переказу коштів №1050 від 21.01.2025 на суму 2462820,12 грн, призначення платежу: плата за відступлення права вимоги, згідно договору факторингу №МВ-ТП/15 від 30.12.2024 без ПДВ ( а.с. 15). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість за кредитним договором №389619878 від 25.09.2024 року складає 57230 грн, що складається із заборгованості за тілу кредиту у розмірі 27000,00 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 30230,00 грн. 30.12.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» направило на електронну пошту [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги, яким повідомили відповідача про те, що право вимоги погашення заборгованості за договором з 30.12.2024 перейшло та належить ТОВ «Таліон Плюс». 24.03.2025 року ТОВ «Таліон Плюс» повідомило [PERSON] про дострокове розірвання Договору в порядку п. 9.1.1.7 договору. Таким чином, ТОВ "Таліон Плюс" набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором. Відповідачем [PERSON] вищевказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків останньою не подано, тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Викладене дає підстави для висновку, що відповідач [PERSON] передбачені кредитним договором зобов`язання щодо повернення суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не виконав, чим порушив умови договору. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в справі. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У частині восьмій статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані: договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, укладений між АО « Ліга юридичних технологій та інновацій» та ТОВ « Таліон Плюс», Додаткова угода №468 від 30.12.2014 року про надання правової допомоги до Договору №5 від 02.12.2024, акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, платіжна інструкція кредитового переказу коштів №1368 від 30.12.2024 року, ордер серія СВ №1116266 адвоката Колінько А.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000666 адвоката Колінько А.В., досудова вимога. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, типовість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача, підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved