Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

19.05.2025 року позивач, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.04.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір № 699499 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 10000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит та проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином. Право вимоги за цим кредитним договором перейшло спочатку до ТОВ «Сіроко Фінанс» (на підставі договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021), а потім - до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (на підставі договору факторингу № 20240822/1 від 22.08.2024). Заборгованість відповідача за договором позики становить 38223,92 грн., з них: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22800 грн. - проценти за користування кредитом, 5423,92 грн. - інфляційні втрати. На підставі викладеного позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором № 699499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.04.2020 року в розмірі 38223,92 грн., а також стягнути на його користь судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, відзив на позов відповідачем, у визначений в ухвалі суду термін, не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог\~ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2ст. 247 ЦПК України. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про чосткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір № 699499 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 10000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: - сума кредиту - 10000 грн. (п. 1.2); - строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору; (п. 1.3); - акційна процентна ставка - 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору (п. 1.4.1); - стандартна процентна ставка - 1,90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.4.2); - нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів постіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1.); - у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору (п. 4.1.); - дата повернення кредиту - 10.05.2020 (графік платежів до кредитного договору). 10.04.2020 ТОВ «Лінеура Україна» надало (перерахувало) [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 грн., що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2643_241009092949 від 09.10.2024 року. 30.04.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали додатковий договір до договору № 699499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.04.2020 року, відповідно до строк користування кредитом за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3. договору (дата повернення кредиту та оплата процентів за користування кредитом 31.05.2020 року (п.3.1.). 29.05.2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали додатковий договір до договору № 699499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.04.2020 року, відповідно до строк користування кредитом за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3. договору (дата повернення кредиту та оплата процентів за користування кредитом 29.06.2020 року (п.3.1.). 22.02.2021 року ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) та ТОВ «Сіроко Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу № 015-220221, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 699499 від 10.04.2020 (платіжна інструкція кредитового переказу коштів №11 від 23.02.2021 року, витяг з реєстру прав вимоги від 22.02.2021 року). 22.08.2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) уклали договір факторингу № 20240822/1, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 699499 від 10.04.2020 року (платіжна інструкція кредитного переказу коштів № 705 від 29.08.2024 року, витяг з реєстру прав вимоги від 22.08.2024 року). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 38223,92 грн., з них: 10000 грн. - тіло кредиту, 22800 грн. - відсотки за користування кредитом, 5423,92 грн. інфляційні втрати. Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. ТОВ «Лінеура Україна» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді договір № 699499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.04.2020 року, який за своєю правовою природою є кредитним договором. Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування. На підставі цього кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 10 000 грн., взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак не виконав їх. В подальшому право вимоги за кредитним договором по ланцюгу правочинів факторингу перейшло від ТзОВ «Лінеура Україна» до ТзОВ «Сіроко Фінанс», а потім - до ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». В зв`язку з цим у ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» виникло право вимагати від [PERSON] повернення тіла кредиту в розмірі 10 000 грн. та сплати процентів за користування кредитом. Визначаючи розмір заборгованості за процентами, суд виходить з наступного. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). За обставинами справи, погодженим строком кредитування є строк 30 днів (п. 1.3 кредитного договору), тобто до 10.05.2020 року. В подальшому, укладеними додатковими договорами від 30.04.2020 року та від 29.05.2020 року строк кредитування було пролонговано до 29.06.2020 року. Відтак, суд вважає, що позивач вправі нараховувати проценти за користування кредитом лише за період погодженого строку кредитування. 21.07.2025 року, на виконання ухвали суду від 11.07.2025 року, позивачем було надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого, станом на 28.06.2020 року (останній день строку кредитування, коли правомірно нараховувати відсотки за користування кредитом) заборгованість [PERSON] за відсотками за користування кредитом становить 5700 грн. і саме таку суму заборгованості за відсотками слід стягнути з відповідача на користь позивача. Суд відхиляє розрахунок заборгованості позивача в частині нарахування відсотків після 28.06.2020 року, оскільки з нього вбачається, що відсотки нараховувалися поза межами строку кредитування, чого законом не передбачено. Визначаючи розмір заборгованості за інфляційними втратами, суд виходить з таких міркувань. Позивач нарахував інфляційні втрати за період з 30.06.2020 року по 23.02.2022 року (загальний індекс інфляції за цей період становить 1,16536332), виходячи з бази нарахування в розмірі 32800,00 грн. З врахуванням попередніх висновків про розмір заборгованості за кредитним договором суд не погоджується з розрахунком позивача. За розрахунком суду, сума інфляційних втрат, сплати яких позивач вправі вимагати, становить 2596,20 грн. (15700 грн. (тіло кредиту + відсотки) х 1,16536332 - 15700 грн.). Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 10000 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 5700 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2596,20 грн. слід задовольнити, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial