Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Позивач) звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та Відповідачем було укладено кредитний договір № 03639-05/2024. Позивач свої зобов`язання за договором виконав надавши на вказаний Відповідачем картковий рахунок кредитні кошти у розмірі 10000 грн, тоді як Відповідач від виконання своїх зобов`язань ухиляється, внаслідок чого його заборгованість по кредиту склала 25 100 грн. 25 липня 2024 року між TOB «АВАНС КРЕДИТ» та Позивачем укладено Договір факторингу № 25072024, за яким Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 25 100 грн. Позивач просить стягнути на його користь із Відповідача заборгованість за договором та судові витрати. Розгляд справи просив провести без участі представника Позивача, у разі неявки Відповідача у визначені судом час і дату, просив ухвалити заочне рішення. Ухвалою суду від 19.06.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 18.07.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників. До початку розгляду справи, представник Позивача з використання системи «Електронний суд» подав заяву про відкладення судового засідання. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 02.09.2025 та здійснено повторний його виклик. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки у цьому випадку отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від нього не надходило, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 04 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та Відповідачем було укладено кредитний договір № 03639-05/2024 (а.с. 7-11). Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворені шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, який зазначений п. 8 Кредитного договору «реквізити та підписи сторін». Згідно з п. 1.1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2. визначено, що кредит надається строком на 120 днів з поверненням 30.08.2024. Згідно п. 1.4.-1.4.1 договору процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 договору. Пунктом 1.4.2 Договору визначено, що якщо клієнт 01.06.2024 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, він отримає індивідуальну знижку на перший платіж. Відповідно до п. 1.5 договору детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього Договору (а.с. 11зворот-12). Пунктом 1.6 Договору передбачено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-49хх-хххх-6553 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Згідно з додатком №1 до договору ТОВ «Аванс Кредит» та Відповідач погодили графік платежів за кредитним договором. Вказаний додаток підписаний директором ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем за допомогою електронного підпису (одноразового ідентифікатора). Із заявки-анкети на отримання фінансового кредиту від 03.05.2024 вбачається, що Відповідачем надано персональні дані та номер картки № [NUMBER] хх-хххх-6553 (а.с. 16). Відповідачем також підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому міститься основна інформація щодо умов кредитування (а.с. 13-14). Згідно з копією листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025, адресованої ТОВ «Аванс кредит», ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України 21/788-рк від 01.05.2023. Між товариствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022. Відповідно до зазначеного договору 03.05.2024 було перераховано на платіжну картку клієнта № 4149-49хх-хххх-6553, в системі iPay.ua кошти у розмірі 10000,00 грн (а.с. 17). Згідно з інформаційним повідомленням споживача, позичальник передав ТОВ «Аванс Кредит» свої персональні дані, зокрема про дату та рік народження, РНОКПП, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор, електронну адресу тощо (а.с. 15). Відповідно до розрахунку заборгованості по договору, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 25 100 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту 10 000 грн,нарахованими відсотками 12 600 грн та 2 500 штрафні санкції.(а.с.18). 21 жовтня 2024 року між TOB «АВАНС КРЕДИТ» та Позивачем укладено Договір факторингу №25072024, за яким Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 25\~100 (а.с. 20-24). Відповідно до підписаного сторонами Витягу з Реєстру боржників від 25.07.2024 до Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024 (а.с. 26), TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимог до Відповідача в сумі 25\~100 грн, з яких: 10000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; за нарахованими відсотками 12 600 грн та 2 500 штрафні санкції. Згідно з актом прийому - передачі Реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу ТОВ «Аванс Кредит» передав, а ТОВ TOB «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників кількістю 8599, загальна сума заборгованості 119\~511\~004,08 грн (а.с. 25). Відповідно до платіжної інструкції від 30.107.2024 Позивач перерахував ТОВ «Аванс Кредит» плату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024 (а.с. 27). Отже, Позивач набув право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 03639-05/2024. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести факти укладення кредитного договору, перерахування коштів позичальнику, неналежного виконання позичальником умов договору та обставини переходу прав вимоги до Позивача як нового кредитора. На підставі дослідження та оцінки наявних у матеріали справи доказів, аналізу норм законодавства, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Кредитний договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого отримав одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який і використав для підтвердження підписання договору. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений, цей правочин у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі №234/8084/20. Факт перерахування Відповідачу коштів також знайшов своє підтвердження, зокрема листом операційного фінансового провайдера - ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025, який містить необхідні реквізити офіційного документу та за підроблення якого передбачена кримінальна відповідальність. Суд доходить висновку, що факти виникнення між Позивачем та відповідачем кредитних правовідносин, отримання Відповідачем та використання кредитних коштів, утворення заборгованості по оплаті тіла кредиту та процентів підтверджений належними допустимими та достатніми доказами. Також Позивачем підтверджено правонаступництво у питанні стягнення боргу, що виник на підставі укладеного договору факторингу. Отже, суд вбачає підстави для стягнення з Відповідача користь Позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10000 грн та процентах за користування ним в межах визначеного договором строку надання кредиту в розмірі 12\~600 грн, а всього 22 600 грн. Разом з тим, Позивач заявляє до стягнення з Відповідача неустойку за прострочення виконання грошового зобов`язання у формі штрафу розмірі 2 500 грн. Вимогу про стягнення неустойки, суд вважає безпідставною, оскільки Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~(далі - Закон № 2120-IX), серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України доповнено\~пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Суд також зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність», у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом, тому не застосовує п. 6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» як підставу для нарахування та стягнення неустойки з Відповідача. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 90,04%, тому пропорційно розміру задоволених позовних вимог з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судовий збір у розмірі 2\~726,41 грн.

Outcome: partial