Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Прокурор звернувся до суду в інтересах Мамалигівської сільської ради з позовом до відповідача та просив витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 0,55 га з кадастровим номером:7323087500:01:004:0115 посилаючись на те, що відповідач незаконно заволоділа вищевказаною земельною ділянкою. Прокурор позов підтримав та просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи та не повідомила про причини неявки. Зі згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно наказу ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області №24-1647/14-17-СГ від 26.09.2017 року [PERSON] отримала безоплатно у власність земельну ділянку площею 1,9374 га із кадастровим номером 7323088300:02:006:0433 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Тарасовецької сільської ради. Рішенням 22 сесії 8 скликання Мамалигівської сільської ради Дністровського району Чернівецької області №38 від 19.10.2022 року відповідачу надано у власність земельну ділянку площею 0,5500 для ведення особистого селянського господарства в с.Стальнівці Дністровського району Чернівецької області із кадастровим номером 7323087500:01:004:0115. Згідно інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно №382822448 та №382822713 від 13.06.2024 року встановлено, що право власності на вищевказані земельні ділянки зареєстровано за відповідачем. Відповідно до вироку Новоселицького районного суду від 24.10.2024 року встановлено, що [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.190 ч.1 КК України, у зв`язку з тим, що 07 лютого 2017 року за результатами розгляду клопотання [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у її власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства (категорії земель сільськогосподарського призначення), було надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 7323088300:02:006:0433, площею 1,9374 га для ведення особистого селянського господарства. В подальшому [PERSON] використавши своє право на одержання земельної ділянки вказаного виду цільового призначення із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації визначених Земельним кодексом України 26 липня 2021 року подала на розгляд сесії Мамалигівської сільської ради Дністровського району Чернівецької області заяву щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у її приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,90 га, розташованої на території с.Стальнівці Мамалигівської сільської ради Дністровського району Чернівецької області. При цьому вона не повідомила про факт попередньої реалізації свого права на одержання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації, що виключає можливість повторного набуття права власності на земельну ділянку вказаного цільового призначення на підставі п.в ч.3 ст.116 ЗК України. В подальшому вона зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 0,5500 для ведення особистого селянського господарства в с.Стальнівці Дністровського району Чернівецької області із кадастровим номером 7323087500:01:004:0115. Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно п.в ч.3 вищевказаної статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 4 статті 116 ЗК України передбачено, що Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення. Відповідно до п.в ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірі для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Таким чином, громадянин може використати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки певного виду використання лише один раз у межах норм безоплатної приватизації. Після реалізації такого права можливість повторного отримання земельної ділянки однакового виду використання в межах безоплатної приватизації втрачається. Отже, всупереч вимог ЗК України земельна ділянка площею 0,55 га із кадастровим номером 7323087500:01:004:0115 вибула безоплатно із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності внаслідок протиправного повторного використання (вдруге) відповідачем права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання. Згідно ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений спосіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Правовий аналіз положень статті 387 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Постановою Верховного Суду від 10.12.2021 у справі №924/454/20 визначено, що позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним. Таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, пункти 84-86 у постанові Верховного Суду від 10.12.2021 у справі № 924/454/20). Таким чином, для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, рішення державного реєстратора про реєстрацію земельної ділянки, не є ефективним способом захисту прав; такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані. Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у справі №676/196/20 вказав, що право держави витребувати земельну ділянку з огляду на доведену незаконність і безпідставність вибуття цієї земельної ділянки з власності держави становить пропорційне втручання у право власності, з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання. Крім цього, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням справедливого балансу. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц). Таким чином, враховуючи вищевикладене вважаю, що необхідно витребувати з володіння [PERSON] на користь Мамалигівської сільської ради земельну ділянку площею 0,55 га із кадастровим номером 7323087500:01:004:0115. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 вищевказаної статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі ст.ст.116, 121 ЗК України, ст.ст.317, 319, 387,

Outcome: approved