Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

У жовтні 2021 року адвокат Сторожук Світлана Сергіївна в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду із вказаним позовом. На обґрунтування позову вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] , при цьому послуги з постачання централізованого опалення та гарячого водопостачання вказаного житлового приміщення надавалися ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «К.Енерго» (далі АТ «К.Енерго», відповідач 2) , а з 01 травня 2018 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», (далі - КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», відповідач 1) набуло статусу теплопостачальної організації та функцій виконавця послуг з централізованого опалення та їй відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Сторона позивача зазначає, що регулярно, щомісячно та в повному обсязі сплачує за вказані комунальні послуги, в сумах, нарахованих постачальником і на основі показників загальнобудинкового лічильника, однак відповідачами всупереч законодавчим та нормативним актам здійснюється нарахування заборгованості, зокрема, не на її ім`я та не на присвоєний їй особовий рахунок, не беруться до уваги здійснені оплати, станом на червень 2021 року борг вже становив 18 926,06 грн, крім того всупереч Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)» нараховуються 3 % річних і інфляційні втрати, проте на яку суму боргу та за який період не вказано, в результаті чого загальна сума заборгованості становить 29662,15 грн. Посилаючись на відсутність правових підстав для здійснення перерахунку та нарахування їй заборгованості, в тому числі й за інших невідомих осіб, змінивши предмет позову, позивач, просить: визнати заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення, що виникла з 01 вересня 2021 року за її особовим рахунком № [NUMBER] у розмірі 29 662,15 грн. безпідставно нарахованою; зобов`язати КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» та АТ«К.Енерго» списати з її особового рахунку № [NUMBER] донараховану заборгованість в розмірі 29 662,15 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2021 року в справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.01.2022 року на адресу суду від представника позивача Сторожук С.С. надійшла заява про зміну предмету позову. 14.02.2022 року до суду від представника відповідача КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» стало виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання багатоквартирного будинку, де знаходиться належна позивачу квартира з 01 травня 2018 року; у зв`язку із постійними уточненнями даних по індивідуальним засобам теплової енергії квартир наведеного будинку (встановлення нових засобів обліку теплової енергії в деяких квартирах, несвоєчасне (невірне) надання споживачами показань квартирних засобів обліку теплової енергії тощо, що в свою чергу , через незалежні від підприємства причин, упродовж усього періоду нарахування за послуги з централізованого опалення призводить до постійних перерахунків з урахуванням нових даних за послуги з централізованого опалення може бути як у бік зменшення, так і у бік збільшення. КП «Київтеплоенерго» відповідно до ЗУ «Про захист економічної конкуренції» застосувало надані рекомендації для недопущення порушення законодавства у сфері захисту економічної конкуренції. Інфляційні нарахування на суму боргу та 3 % річних, сплата яких передбачена ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Зауважив, що виставлення рахунку за надані послуги за своєю суттю є претензією і позивачем обрано не ефективний спосіб захисту прав. 08.02.2022 року на адресу суду від представника відповідача КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» надійшла заява в якій заявник, посилаючись на те, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 18 листопада 2019 року в справі № 905/1965/19 відкрито провадження про банкрутство АТ «К.Енерго», отже належним судом щодо вказаної юридичної особи є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача, в зв`язку із чим, просить передати матеріали вказаної цивільної справи до Господарського суду Донецької області. 14.02.2022 року на адресу суду від представника позивача Сторожук С.С. надійшла відповідь на відзив, в якій адвокат Сторожук С.С. зазначає про те, що до останнього перейшов обов`язок виконати перерахування заборгованості згідно з укладеним із ПАТ «Київенерго» договором про відступлення прав вимоги, яке несе відповідальність за раніше нараховану заборгованість; відсутні докази, які б обґрунтовували наявність зміни щодо встановлення тих же нових засобів обліку, несвоєчасне або неправильне подання показників і перерахунків. 23.02.2022 року на адресу суду від представника відповідача КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» надійшли заперечення на відповідь на відзив. 07.11.2023 року на адресу суду від представника відповідача КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» надійшло клопотання про приєднання доказів. 07.11.2023 року на адресу суду від представника позивача Сторожук С.С. надійшли письмові пояснення. 18.03.2024 року на адресу суду від представника відповідача КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» надійшли письмові пояснення. 30.05.2024 року на адресу суду від представника позивача Сторожук С.С. надійшли письмові пояснення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято до спільного розгляду заяву представника позивача Сторожук С.С. про зміну предмету позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено представнику відповідача КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» у задоволенні клопотання про направлення справи за позовом [PERSON] до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Акціонерного товариства «К.Енерго» про зобов`язання вчинити дії за підсудністю. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача 1, проти позову заперечувала та просила відмовити. Представник АТ «К.Енерго» будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Причин неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву від АТ «К.Енерго» до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин та з урахуванням тривалого перебування справи у суді, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу належить квартира [ADDRESS] . Крім того, з`ясовано, що позивач здійснює оплату за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, тобто є споживачем вказаних комунальних послуг за особовим рахунком № [NUMBER] . На цей час послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води позивачу надає та здійснює КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго». Також встановлено, що у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] , наявність боргу за якою є предметом розгляду цієї справи, індивідуальний лічильник встановлено. Зокрема, за період Відповідача-1 КП «Київтеплоенерго», коли відповідач-1 став новим виконавцем послуг з ЦО та ГВГ, позивачем встановлено індивідуальний лічильник теплової енергії, що спостерігаємо в тому числі і з рахунків-повідомлень, що долучені до позовної заяви. Також під час розгляду вказаної справи, встановлено, що 24 квітня 2018 року Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ «Київенерго» Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року. Майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, повернене з володіння та користування ПАТ «Київенерго» після припинення вищезазначеної Угоди, 30 квітня 2018 року закріплено на правах господарського відання за КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго». З 01 травня 2018 року ПАТ «Київенерго» припинило діяльність у сфері теплопостачання, про що було повідомлено на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та у газеті «Хрещатик» від 04 травня 2018 року № 48(5099) про припинення дії пропозиції (публічної оферти) мешканцям житлових будинків м. Києва відносно укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню. Зазначена інформація міститься у відкритому доступі за посиланням https://kmr.gov.ua/sites/default/files/517-4581.pdf. Таким чином, до травня 2018 року послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання в будинку позивача надавались ПАТ «Київенерго». Як вбачається з квитанції ПАТ «Київенерго» для сплати за послугу з централізованого опалення квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] за листопад 2017 року, визначено позивачу до сплати 14411,69 грн, з яких перерахунок становить 12 105,57 грн. При цьому, в такій же квитанції за квітень 2018 року борг [PERSON] визначено в сумі 23 011,68 грн. В той же час, відповідно до рахунку-повідомлення КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» станом на 01 червня 2018 року, як виконавцем послуг за централізоване опалення квартири [ADDRESS] , здійснено нарахування суми до сплати, а також зазначено про борг позивача перед ПАТ «Київенерго» в розмірі 18 926,06 грн. Відповідно до рахунку-повідомлення КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» станом на 01 вересня 2021 року у позивача наявна заборгованість за послуги централізованого опалення в розмірі 26 043,83 грн, а також 1051,16 грн - 3 % річних, 2567,16 грн - інфляційній втрати. У червні 2021 року представник позивача звернувся до КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» з адвокатським запитом про надання відомостей щодо щомісячних сум, які нараховувалися надходили для сплати за послуги з централізованого опалення квартири за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді від 23 червня 2021 року № 30/3/2/9181, наданої представнику позивача КП ВО КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» йому передано право вимоги за спожиту послугу з централізованого опалення, в тому числі й за особовим рахунком № [NUMBER] на суму 18 926,06 грн. За період з 01 травня 2018 року по 30 червня 2018 року за вказаним особовим рахунком не надійшло жодного платежу. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3)). Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 57)). Вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати вартість спожитих послуг та відсутності обов`язку позивача, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивача в юридичній визначеності у спірних правовідносинах. Крім того, ефективним способом захисту прав позивача є і вимога зобов`язати відповідача списати з її особового рахунку донараховану заборгованість. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі. Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість унеможливить виставлення цим постачальником рахунків на суму боргу. Тоді як списання постачальником суми боргу з особового рахунку споживача на письмову вимогу останнього (у позасудовому порядку) не позбавляє постачальника права звернутися до суду з вимогою про стягнення боргу, якщо суд не визнав цей борг безпідставним. Вимога про скасування боргу по суті є вимогою про припинення правовідношення (пункт 7 частини 2 статті 16 ЦК України): якщо особа вважає, що її борг існує (тобто існує і правовідношення, змістом якого є право кредитора вимагати сплати боргу та кореспондуючий обов`язок боржника), вона може просити суд цей борг скасувати (тобто припинити зазначене правовідношення) з підстав, передбачених законом. Водночас у цій справі позивач вважає, що борг відсутній. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховний Суд від 3 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтні 2021 року у справі № 766/20797/18. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон). Статтею 1 вказаного Закону врегульовано, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам та інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила). Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За правилами частини 4 статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначені Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання". Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Відповідно до частини 7 статті 4 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно. Статтею 11 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" встановлено, що зняття показань вузлів комерційного обліку щомісяця здійснюється виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у присутності споживача або його представника (представника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, управителя багатоквартирного будинку), якщо інше не передбачено договором. Зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором. У разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду). У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі. Згідно частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, що передбачено у пункті 5 частини 3 статті 2 та статті 13 ЦПК України, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх та безумовних доказів, які б підтверджували неправомірність проведення відповідачем перерахунків, внаслідок чого позовні вимоги є недоведеними. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до п.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Виходячи із встановлених на підставі поданих сторонами належних та допустимих доказів, досліджених і оцінених кожен окремо та в їх сукупності, обставин справи, відповідно до вищевикладених норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. За змістом частини першої, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати, у тому числі судовий збір, понесені стороною позивача, покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed