Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до\~\~ [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . 27 січня 2021 року рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області. шлюб між сторонами розірвано. 04 травня 2022 року Заставнівським районним судом Чернівецької області ухвалено заочне рішення у справі № 716/121/22 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Після ухвалення даного рішення суду змінилась низка обставин. Відповідач по справі перестав надавати будь які кошти на додаткові витрати взагалі не цікавиться матеріальним чи моральним потребами на життя розвиток чи бажання спільної дитини. 02.06.2023 року аби забезпечити дитині безпеку та стабільний гармонійний розвиток позивачка разом із дитиною виїхала за кордон до Федеративної Республіки Німеччина де і проживають разом по сьогоднішній час. Позивачка сама здійснює утримання дитини це ставить її у скрутне матеріальне становище. На підставі викладеного, посилаючись на норми права, що регулюють даний вид правовідносин, просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн., але не менше 50 % прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Ухвало суду від 15.05.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 17.06.2025 року представником \~відповідача адвокатом Данищуком В.В. надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що\~його довіритель не відмовляється від сплати аліментів, які визначені рішенням суду, крім того, якби позивачка звернулася до нього з питанням щодо надання додаткових витрат на дитину і не чинила прешкод в спілкуванні з дитиною то відповідач не заперечував про ти надання матеріальної допомоги. Вказував, що відповідач також проживає в Німеччині, однак він офіційно не працевлаштований, та має нестабільний дохід. Просив суд відмовити в задоволенні позову. 30.06.2025 року до суду представником позивача адвокатом Пужняк І.В.. яка діє в інтересах позивачки [PERSON] , подано відповідь на відзив в якому вказала не те, що відповідач вказав неправдиві відомості про те, що позивачка ніби-то перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною, оскільки впродовж останніх чотирьох років він жодного разу не зателефонував, не звертався до неї з наміром зустрітися з дитиною, не цікавився її здоров`ям, емоційним станом, освітнім та соціальним розвитком. Крім того, аліменти, які були стягнуті за рішенням суду він виплачував нерегулярно раз в декілька місяців . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, в її інтересах представник адвокат Пужняк І.В., надала заяву до суду, де просила суд розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги просила задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] \~в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив в судовому засіданні його інтереси представляв адвокат Данищук В.В. Представник відповідача\~ [PERSON] \~в судовому засіданні підтримав відзив на позов, заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов, та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому пояснив, що позивачка не надала доказів того, що у відповідача покращилося матеріальне становище, а виїзд за кордон не є підставою для збільшення розміру аліментів. Вважав також, що витрати на правову допомогу завищені. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, відзив та відповідь на відзив, доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] . В свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] батьком записаний\~ [PERSON] , матір`ю\~ [PERSON] , що стверджено його копією. Батьківство по відношенню до доньки [PERSON] , [PERSON] не оспорював. Заочним рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області у справі за № 716/2198/20 від 27.01.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04.05.2022 за №716/121/22 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 02.02.2022 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 11 червня 2022 року. З вересня 2024 року дочка сторін регулярно бере участь у заняттях у дитячій театрально-телевізійній студії спілки «Initiative, Kultur & Medien», що стверджено довідкою вказаної студії, виданою 08.04.2025 року. У довідці також вказано те, що з вересня по листопад 2024 року плата за навчання сплачувалася готівкою у сумі 100 євро на місяць, та додані квитанції про оплату. Як вбачається з наданих квитанцій про оплату від 30.01.2025 року, 28.02.2025 року, 27.03.2025 року та 20.04.2025 року [PERSON] відвідує танцювальний курс з січня 2025 року. Позивачка здійснює оплату курсів у розмірі 50 євро на місяць. З досліджених в судовому засіданні доказів на підтвердження фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на отримання від другого із подружжя коштів на утримання неповнолітньої дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами\~Сімейного кодексу України. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Аналогічна позиція викладена ВС у постанові від 16.09.2020 року у справі №565/2071-19. Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від15.05.2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~- розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Суд враховує, що\~Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»\~встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 3196,00\~грн.. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Нести відповідальність по утриманню дитини повинні обидва батьки. При цьому, судом враховується той факт, що відповідач працездатний, він разом з позивачем повинен у рівних частках нести матеріальну відповідальність, а тому, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини та можливостей батька, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, які він сплачує на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, слід також звернути увагу на додаткові об?єктивні обставини, які суттєво впливають на фінансовий стан позивачки, а саме: [INFO] у [PERSON] народилася друга дитина - [PERSON] , що стверджено випискою із запису акту про народження за №G3978/2024. Також рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 13.01.2020 року позивачку [PERSON] було призначено опікуном її молодшої малолітньої сестри [PERSON] , [INFO] . Виходячи з наведеного, очевидно, що фінансове навантаження на позивачку істотно зросло з моменту винесення рішення про стягнення аліментів, оскільки на іі утриманні на час звернення до суду перебувають троє дітей. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 4000 гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, оскільки прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в\~ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд уважає неможливим. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру стягнення аліментів, позивач посилалася на те, що з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] в її житті склалися обставини які суттєво змінили її матеріальне становище та фінансове навантаження на неї істотно зросло. Статтею 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192\~СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3"Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Задовольняючи позов та визначаючи частку заробітку від доходу, яку потрібно стягувати з позивача в якості аліментів, суд виходить з того, що відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Доводи позивачки про те, що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 4000 гривень на дитину щомісячно, суд приймає до уваги та вважає обґрунтованими, оскільки в такому разі сума грошових коштів дорівнюватиме середньому розміру аліментів, а також забезпечить належний матеріальний стан дочки сторін. За таких обставин, суд вважає, що справедливим буде змінити розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання дитини з 2000,00 грн. щомісячно на 4000,00 грн. на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом - Пужняк Іриною Василівною, укладено договір про надання правової допомоги за № 10 від 03.04.2025. Згідно із актом про прийняття-передачу наданих послуг від 25 квітня 2025 року вартість послуг адвоката становить 4000,00 грн. Суд вважає, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Одночасно,

Outcome: approved