Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 14.03.20234 року ТОВ « Макс Кредит» та [PERSON] уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Зокрема, [PERSON] за допомогою мережі інтернет, перейшов на офіційний сайт товариства , ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого, добровільно без примусу чи тиску [PERSON] заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: ПІБ, паспортні дані, номер телефону, ІПН, адресу електроної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації, проживання. [PERSON] підписала кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора 17923. Відповідно до умов Кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 300 грн., порядок сплати якої визначено умовами Кредитного договору. Отже, Позичальнику перераховується сума в розмірі 6000 грн. На виконання умов Кредитного договору, 14.03.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком до нього. 21.10.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого Позивачеві відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Оскільки Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 39 977,40 грн., яка складається з наступного: 6 300,00 грн. - заборгованість по кредиту; 30 677,40 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3 000,00 грн. - штрафні санкції згідно умов договору. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку за період 21.10.2024 -04.05.2025. Позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим загальна сума заявлених до стягнення вимог становить: 36 977,40 грн., що складається : 6 300,00 грн. - заборгованість по кредиту; 30 677,40 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Просили суд, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-9672458 від 14.03.2024 року в сумі 36\~977, 40 грн. та судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу [PERSON] на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що14.03.20234 року ТОВ « Макс Кредит» та [PERSON] уклали кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Зокрема, [PERSON] за допомогою мережі інтернет, перейшов на офіційний сайт товариства , ознайомився з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого, добровільно без примусу чи тиску [PERSON] заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: ПІБ, паспортні дані, номер телефону, ІПН, адресу електроної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації, проживання. [PERSON] підписала кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора 17923. Відповідно до умов Кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 300 грн., порядок сплати якої визначено умовами Кредитного договору. Отже, Позичальнику перераховується сума в розмірі 6000 грн. (а.с.38-42). На виконання умов Кредитного договору, 14.03.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком до нього. 21.10.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого Позивачеві відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (а.с.11-15). Оскільки Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 39 977,40 грн., яка складається з наступного: 6 300,00 грн. - заборгованість по кредиту; 30 677,40 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3 000,00 грн. - штрафні санкції згідно умов договору. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку за період 21.10.2024 -04.05.2025 (а.с.9-10). За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в загальній сумі 36 977,40 грн. за кредитним договором такими, що засновані на законі, оскільки позичальник не виконував умови договору та має заборгованість, тому повинен відповідати за порушення взятих на себе зобов`язань. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд встановив, що відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатське бюро «Тараненко та партнери» домовились, що адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний сплатити гонорар у порядку та строки, обумовлені сторонами. Згідно п. 3.1 отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Згідно з Актом прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 до договору № 07/04/25-02 сторони погодили, що адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв наступні послуги: складання позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором витрачено 2 год., вартість 5000 грн.; вивчення матеріалів справи витрачено 1 год., вартість 1000 грн., надання усної консультації 1 год. 500 грн. Всього вартість послуг складає 7\~000,00 грн. При цьому, відповідач правом подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, та доведення їх неспівмірності не скористався. Таким чином, враховуючи положення ч. 6 ст. 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,суд вважає, що витрати на правничу допомогу у сумі 7 000 грн., які поніс позивач у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved