Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

представник товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося 21.05.2025 р. через систему «Електроний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 22.02.2021 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та\~ [PERSON] \~укладено кредитний договір №1601984 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п.1.2 договору, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 6000,00 грн. на строк 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 04.12.2024 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №11601984 становить 19680,00 грн. яка складається з: 6000,00 грн. прострочене тіло кредиту, 13680,00 грн. прострочені відсотки. 24.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, у тому числі і до [PERSON] . Представник позивача просить суд винести рішення яким: стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за Кредитним договором №11601984 від 22.02.2021р. в сумі 19680,00 грн., судовий збір у сумі 2422,40 гривень. 14.03.2025р. представник позивача подав суду заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, просить суд стягнути з відповідача 10500,00 грн. витрат на правову допомогу. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути без його участі. Представник відповідачки, 28.05.2025р., подала до суду відзив на позов, у якому вказала, що [PERSON] не змогла вчасно повернути кредитні кошти через труднощі пов`язані із здоров`ям. Позовні вимоги визнає в частині основного боргу у розмірі 6000,00 грн та 1026 грн. прострочених відсотків відповідно до кредитного договору №1601984. Зазначає? що строк кредитного договору 30 днів, тому підстав для нарахування відсотків після спливу строку договору немає. Також просила зменшити суму витрат на надання правничої допомоги. 02.06.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 22.02.2021 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та\~ [PERSON] \~укладено кредитний договір № 1601984 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п.1.2 договору, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 15000,00 грн. Строк кредиту 15 днів (п. 1.3). Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою клієнта відповідно до п. 4.1 договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 договору (п.1.4.1.). Відповідно до п. 4.1 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору. Згідно із п. 4.2 сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1- 4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію ще на 15 календарних днів (п.4.2.2). ТОВ «Лінеура Україна» на виконання умов договору перерахувало на картковий рахунок позичальника зазначений в договорі 6000,00 грн., що підтверджується наданою суду представником позивача довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 р.(а.с.24). Відповідачем умови кредитного договору не виконано. 24.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . 22.02.2021 р. позивачем направлялася відповідачу вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.17), яка відповідачем залишена без відповіді та задоволення. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідачки по кредитному договору за період з 22.02.2021 р. по 04.12.2024 р. (а.с.18) складає 19680,00 грн. яка складається з: 6000,00 грн. прострочене тіло кредиту, 13680,00 грн. прострочені відсотки. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610\~цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Таким чином, позивач ТОВ «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до статті 1048\~ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Як встановлено судом, між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір №11601984 про надання фінансового кредиту від 22.02.2021 р., згідно з яким сума кредиту становить 6000,00 грн. Зазначені обставини представник відповідача визнав у відзиві на позов. Також згідно з п.1.3 зазначеного Договору, строк кредиту становить 30 днів, тобто до 24.03.2021 року. Клієнт підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію ще на 15 календарних днів (п.4.2.2). Відповідно до п.1.4 стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день. Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором. Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачем суду не надано, розмір заборгованості по тілу кредиту визнається. В зв`язку із цим суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 6000 грн. сума позики. Що ж стосується вимог позивача про стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 13680,00 грн., то зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача підлягає до стягнення відсотки на користь позивача в розмірі 5130,00 грн. нараховані за 45 днів кредитування (6000,00 грн. х 45 дні(30 днів згідно п. 1.3 + 15 днів автопролонгація згідно п.4.2.2) х 1,90% = 5130,00 грн.). В зв`язку із цим вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. При цьому суд критично оцінює часткове визнання заборгованості по відсоткам в сумі 1026 грн. Відповідач є інвалідом другої групи, що підтверджується Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 29.05.2025р. (а.с.75), а тому вона звільнена від сплати судового збору. Тому, судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1390,90 грн.: (11130,00 грн. х 2422,40 грн.: 19680,00 грн.), позивачу слід компенсувати за рахунок держави. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копії: договору про надання правової допомоги від 29.12.2023р., додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги від 27.12.2024 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позов є типовий, позов задоволено частково і відповідачем заявлялося клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню в\~ розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial