Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Представник позивача адвокат Годько І. О. звернулася до суду з позовом в інтересах позивача про стягнення з відповідача заборгованості за оренду землі за 2024 рік в розмірі 30\~000 гривень, а також про розірвання договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є власником земельної ділянки площею 7,57 га, кадастровий номер 122508840:01:030:1106, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою адреса: Дніпропетровська область, Солонянський район, Привільнянська селищна рада. Згідно Договору оренди від 17 червня 2015 року, позивач передав належну йому земельну ділянку в оренду відповідачу строком на 10 років, зі сплатою оренди в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки землі. Згідно п. 9 Договору розмір орендної плати становить 5\~463 гривні 60 копійок на рік зі строком сплати до 31 грудня кожного поточного року. Позивач зазначає, що в 2023 році відповідач сплатив оренду в розмірі 25\~050 гривень, а за 2024 рік оренда не сплачена. Тому просить суд стягнути з відповідача 30\~000 гривень орендної плати за 2024 рік та у зв`язку з порушенням умов договору розірвати договір оренди землі. Позивач до суду не з`явився, а про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник позивача адвокат Годько І. А. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Посилалася на те, що оскільки відповідач за 2023 рік сплатив позивачу оренду в розмірі 25\~050 гривень, то в 2024 році розмір орендної плати має складати вже 30\~000 гривень, тобто 25\~000 гривень плюс 5\~000 гривень в якості штрафних санкцій за несвоєчасну сплату оренди. Також вважала, що існують підстави для розірвання договору оренди, оскільки відповідач порушив строки оплати оренди. Крім того вважала, що відповідач не виконує договір в частині здійснення індексації орендної плати. Представник відповідача СФГ «Дімос» - адвокат Снігур А. С. позовні вимоги визнав частково та пояснив, що бухгалтер підприємства забула здійснити оплату оренди за 2024 рік, а в 2023 році дійсно підприємство виплатило 25\~000 гривень сину позивача в якості бонусів. За усним проханням позивача такі кошти були перераховані його сину [PERSON] . Також зазначив, що оскільки відсутня систематичність в частині несплати оренди, тому просив відмовити в задоволенні позову про розірвання договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди. Позов в частині стягнення заборгованості по орендній плати визнав частково на суму 5\~463 гривні 60 копійок, оскільки саме така сума вказана в договорі. Стосовно посилань про не виплату оренди без урахування коефіцієнту індексації зазначив, що відповідний порядок індексації відсутній та сторонами додаткова угода з цього питання не укладалася. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17 червня 2015 року між [PERSON] та відповідачем був\~укладений Договір\~оренди земельної\~ділянки б/н,\~відповідно до\~якого була\~передана в\~оренду відповідачу\~земельна ділянка\~площею 7,57\~га,\~що належить\~орендодавцю на\~підставі Державного\~акту на\~право приватної\~власності на\~землю серії\~ЯЕ №\~157835від 11 липня 2007 року, та яка розташована на території Привільнянської селищної\~ради Солонянського району Дніпропетровської області, строком на десять років (а.с.10-13). Договір оренди від 17 червня 2015 року зареєстрований в реєстрі прав речових прав 15 вересня 2015 року (а.с.16). 28 грудня 2021 року між сторонами був укладена Додаткова угода до договору оренди, згідно якої строк оренди був збільшений до 30 років (а.с.14). Пунктами 9, 10 зазначеного Договору оренди передбачено форму та розмір орендної плати, а саме: згідно п. 9 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% на рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в строк до 30 грудня кожного року. Розмір орендної плати становить 5\~463 гривні 60 копійок (а.с.10). Згідно положень\~ст.\~ст.\~21,\~22\~Закону України\~«Про оренду\~землі» (в\~редакції\~на дату\~укладання договору),\~орендна плата\~за землю\~-\~це платіж,\~який орендар\~вносить орендодавцеві\~за користування\~земельною ділянкою. Розмір,\~форма і\~строки внесення\~орендної плати\~за землю\~встановлюються за\~згодою сторін\~у договорі\~оренди (крім\~строків внесення\~орендної плати\~за земельні\~ділянки державної\~та комунальної\~власності,\~які встановлюються\~відповідно до\~Податкового кодексу\~України). Обчислення\~розміру орендної\~плати за\~землю здійснюється\~з урахуванням\~індексів інфляції,\~якщо інше\~не передбачено\~договором оренди. Орендна\~плата справляється\~у грошовій\~формі. За\~згодою сторін\~розрахунки щодо\~орендної плати\~за землю\~можуть здійснюватися\~у натуральній\~формі.\~Розрахунок у\~натуральній формі\~має відповідати\~грошовому еквіваленту\~вартості товарів\~за ринковими\~цінами на\~дату внесення\~орендної плати. Суд вважає, що відповідач за умовами укладеного Договору зобов`язався виплачувати орендодавцю орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки саме такі умови в частині способу її виплати були визначені сторонами при укладенні Договору та протягом строку його дії за взаємною згодою сторін не змінювались. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих доказів судом з`ясовано, що розмір нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки становить 182 119 гривень 96 копійок (а.с.10). Докази про інший розмір нормативної грошової оцінки сторони суд не надали. Тому суд вважає, що розмір орендної плати згідно Договору оренди становить 5\~463 гривні 60 копійок (а.с.10), що дорівнює 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка вказана в тексті Договору. Строк виплати до 30 грудня кожного року. Таким чином строк сплати оренди за 2024 рік настав 30 грудня 2024 року. Відповідач та його представник не надали належних та допустимих доказів на спростування посилань позивача щодо невиплати орендної плати за 2024 рік, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Згідно відзиву на позову (а.с.67-74), а також згідно посилань представника відповідача, наданих суду письмових доказів, судом було встановлено, що відповідач не сплатив на користь позивача орендну плату за 2024 рік, що не заперечувалося і представником відповідача в судовому засіданні, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню згідно ст. 82 ЦПК України. Тому суд приходить до висновку про те, що відповідач в порушення укладеного Договору оренди земельної ділянки не виконав свої обов`язки щодо нарахування та виплати орендної плати за 2024 рік у визначеному Договором оренди розмірі та строки. У зв`язку з вказаним вимоги про стягнення орендної плати за 2024 рік підлягають задоволенню в розмірі 5\~463 гривні 60 копійок, оскільки саме такий розмір оренди передбачено Договором оренди від 17 червня 2015 року. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення орендної плати в розмірі 30\~000 гривень, суд посилається на те, що позивачем не доведено існування договірних домовленостей між сторонами про сплату орендної плати в такому розмірі. Виплата орендарем в 2023 році 15 000 гривень та 10\~050 гривень на користь [PERSON] (а.с.43,44), який не є стороною спору та укладеного між сторонами Договору оренди землі, не свідчить про існування обов`язку відповідача сплачувати 30\~000 гривень орендної плати за 2024 рік. Стосовно посилань представника позивача про те, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з рахуванням коефіцієнту індексації згідно положень п. 9 Договору оренди землі, суд зазначає, що такі позовні вимоги не були заявлені в позові та позивачем не було наведено їх обґрунтування. Аналіз позовної заяви свідчить, що позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався лише на не виплату орендної плати за 2024 рік в розмірі 30\~000 гривень. Посилання на те, що відповідач не виплатив оренду у повному обсязі, в тому числі без урахування коефіцієнту індексації, позовна заява не містить (а. с.1-6). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 49 ЦПК України передбачено, що у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Проте відповідної заяви про зміну підстав позову подано не було, а про порушення умов Договору оренди землі в частині не виплати орендної плати саме без врахування коефіцієнту індексації, представник позивача повідомила суд вже під час розгляду справи по суті. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд вважає, що оскільки такі позовні заявлені не були, тому підстави для їх задоволення відсутні, а вказана позиція суду відповідає позиції ВС, викладеній в постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами і застосуванні щодо даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених\~статтями 24\~і\~25\~цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~Земельним кодексом України\~та іншими законами України. Виплата орендарем орендної плати за договором є основним обов`язком відповідача, а невиконання якого суд вважає порушенням умов договору, оскільки орендна плата для орендодавця є його стабільним джерелом доходу і при передачі землі в оренду орендодавець розраховує на її виплату. Положеннями\~ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі»,\~ст. 141 ЗК України\~та\~ч. 1 ст. 782 ЦК України\~передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне \~порушення вже може свідчити про систематичність. Згідно\~ч. 2 ст. 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини в силу положень Закону України «Про оренду землі» не є підставами для розірвання Договору оренди земельної ділянки, оскільки позивачем не було доведено суду систематичності дій відповідача щодо несплати орендної плати. Суд погоджується з тим, що існує порушення умов Договору оренди землі в частині не виплати орендної плати за 2024 рік. Проте разове порушення умов Договору не є систематичним порушенням, а тому не може бути підставою для розірвання договору та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди. Вказана позиція суду узгоджується з позицією ВС, яка викладена в постанові від 25 червня 2025 року у справі № 610/941/24. ВС у вказаній постанові зазначив, що Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня 2024 року у справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші). Отже, встановивши відсутність системності щодо несплати орендної плати в межах заявлених позовних вимог суд вважає, що вимоги про розірвання договору оренди та про скасування запису про\~державну реєстрацію\~договору орендизадоволенню не підлягають. Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, до суду було надано Договір про надання правничої допомоги № 15 від 25 лютого 2025 року, укладений між адвокатом Годько І. А. та позивачем (а.с.24-25), акт здачі-приймання робіт та квитанція до прибуткового касового ордеру від 07 травня 2025 року на суму 7\~000 гривень (а.с.28-29). У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3 500 гривень 00 копійок, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~211 гривень 20 копійки. Позиція суду відповідає позиції ВС, яка викладена в постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22, згідно якої Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України,\~відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача не подавав заперечень проти розміру витрат на професійну правничу допомогу. Тому суд вважає, що оскільки позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по орендній платі підлягають частковому задоволенню, а вимоги про розірвання договору оренди та про скасування запису про\~державну реєстрацію\~договору орендине підлягають задоволенню, тому фактично судом було задоволено половину заявлених вимог. Отже стягненню з відповідача підлягає 50% сплаченого судового збору та 50% витрат на професійну правничу допомогу, що складає 3\~500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial