Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов через підсистему ЄСІСТ «Електронний суд», згідно якого позивач просив стягнути з відповідача: -заборгованість\~за Договорами у розмірі 29 992,54 гривень; -судовий збір у розмірі 2\~422,40 гривень; -витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 гривень. Стислий виклад позиції позивача. 23 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «ІНКАСО ФІНАНС» відповідачем було укладено Договір № 2843816970-167618. 30 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем було укладено Договір № 93626. 13 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю\~«МІЛОАН» та відповідачем було укладено Договір № 3836508. Первісні кредитори виконали в повному обсязі свої зобов`язання за Договорами, однак відповідач допустив порушення своїх зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 29 992,54 гривень, право вимоги щодо якої перейшло до позивача. Стислий виклад заперечень відповідача. [PERSON] вважається таким, що належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не подав. Водночас обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Процесуальні дії у справі. 07 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 23 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «ІНКАСО ФІНАНС» відповідачем було укладено Договір № 2843816970-167618. ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, однак відповідач порушив свої, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 4 478,50 гривень, з яких 1 500,00 гривень (за тілом кредиту), 2 978,50 гривень (за нарахованими процентами). 30 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«КРЕДІПЛЮС» та відповідачем було укладено Договір № 93626. ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, однак відповідач порушив свої, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 9 623,27 гривень, з яких: 5 334,00 гривень (за тілом кредиту), 4 088,27 гривень (за нарахованими процентами), 201,00 гривень (за комісією). 13 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю\~«МІЛОАН» та відповідачем було укладено Договір № 3836508. ТОВ «МІЛОАН» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, однак відповідач порушив свої, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 15 890,77 гривень, з яких: 4 767,40 гривень (за тілом кредиту), 11 123,37 гривень (за нарахованими процентами). Право вимоги щодо вказаних договорів перейшло до позивача, а саме: -28.01.2025 було укладено договір №28012025 відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 93626; -18.02.2025 було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №2843816970-167618; -26.07.2024 було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 3836508. Водночас статтями\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8\~статті 178 ЦПК України\~суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Як встановлено, між відповідачем та Первісними кредиторами було укладений договори. Первісні кредитори виконали свої зобов`язання в повному обсязі. Однак відповідач порушив свої зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, право вимоги щодо якої на підставі договору відступлення прав вимоги перейшло до позивача. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України\~ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно частини першої\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Велика Палата Верховного Суду (справа №127/15672/16-ц) в постанові від 08 листопада 2019 року зазначила, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На підставі викладеного, оцінивши аргументи сторін та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті\~ЦПК України\~визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено, між позивачем та Адвокатським об`єднаннян «Лігал Ассістанс» було укладено Договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року та відповідно до акту № 13 від 30 червня 2025 року вартість надання правової допомоги становить 13 000,00 гривень, з яких 4 000,00 гривень (за надання усної консультації з вивченням документів) 9 000,00 гривень (складання позовної заяви). Відповідно до диспозиції частини шостої\~статті 137 ЦПК України обов`язок\~доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. [PERSON] не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Поряд з цим, у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial