Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, 3, офіс 306) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.05.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4155805. Згідно п.1.2 Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених договором на строк, визначений у п.1.4 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.3 сумі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та строки, що визначені договором. Сума кредиту становить 5 050 гривень. Строк кредиту 30 днів. Відповідно до п.1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту. Пунктом 1.7.1 - 1.8.1 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 24079,41% річних; за зниженою ставкою - 2013,43% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору становить за стандартною ставкою - 7 928,50 грн, за зниженою ставкою 6 489,25 грн. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору за допомогою електронного підписку одноразовим ідентифікатором. Відповідач здійснив дії спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання кредиту. Кредитодавцем було перераховано кошти у розмірі, встановленому в договорі. 30.12.2021 укладено договір № 30-12/2021-21, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС Україна» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі і за договором № 4155805. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі і по Договору споживчого кредиту № 4155805. Загальний розмір заборгованості по поверненню коштів становить 16734,74 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5050 грн, заборгованість по процентам на дату відступлення права вимоги - 11514 грн, інфляційні - 147,50 грн; нараховані 3% річних - 23,24 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості по кредитному договору 16 734,74 грн; понесені судові витрати в сумі 2 422,40 грн. по сплаті судового збору та 9 000 грн витрати на правову допомогу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було надано термін на подачу відзиву на позовну заяву. 05.05.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій просить в позові позивачу відмовити посилаючись на те, що матеріали справи не містять жодних доказів, що під час укладення спірного договору він проходив верифікацію та що останньому належить вказаний у договорі номер телефону [NUMBER] , оскільки при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Матеріали справи не містять підтвердження, що підтверджують особу позичальника. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї особи. Борг позивача, станом на 10.01.2023 року становить 16 734,74 грн, тобто відсотки нараховані поза межами строку дії кредиту. Крім того вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу 9000 гривень є неспівмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом час та є значно завищеним. 08.05.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача в якому позивач зазначає, що з відповідачем було укладено договір в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір було підписано позичальником електронним цифровим підписом, який було надіслано за допомогою СМС повідомлення на телефонний номер позичальника, яким було надано реквізити банківської картки на рахунок якої, в подальшому були перераховані кошти. Підписуючи договір сторони погодили умови повернення позики та нарахування відсотків. Відповідно до Договору кредит надається на 30 календарних днів, але продовжується кожен раз на наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше чим на 90 днів. Тому нарахування відсотків є правомірним, відповідно до умов договору. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.06.2025 року від АТ «Приват Банк» витребувано інформацію чи видавалася [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) кредитна картка № [NUMBER]; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів в сумі 5 000 гривень, а саме надати виписки по рахунку [PERSON] за період із 14.05.2021 по 14.06.2021 рік. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.05.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4155805. Згідно п.1.2 Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених договором на строк, визначений у п.1.4 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.3 сумі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений в п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та строки, що визначені договором. Сума кредиту становить 5 050 гривень. Строк кредиту 30 днів. Відповідно до п.1.5.1 стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту. Пунктом 1.7.1 - 1.8.1 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 24079,41% річних; за зниженою ставкою - 2013,43% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору становить за стандартною ставкою - 7 928,50 грн, за зниженою ставкою 6 489,25 грн. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору за допомогою електронного підписку одноразовим ідентифікатором. Відповідач здійснив дії спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання кредиту. Кредитодавцем було перераховано кошти у розмірі, встановленому в договорі. Згідно п.4.3.1 Договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 днів постіль. 30.12.2021 укладено договір № 30-12/2021-21, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС Україна» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі і за договором № 4155805. ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі і по Договору споживчого кредиту № 4155805. З матеріалів справи вбачається, що позивач вказує про існуючу заборгованість на дату відступлення права вимоги, тобто на 30.12.2021 року, в сумі 16734,74 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням - 5050 грн; заборгованість за нарахованими процентами 11514,0 грн, інфляційні збитки 147,50 грн та 3% річних -23.24 грн. У відповідності до змісту договору про споживчий кредит № 4155805 від 14.05.2021 року надання позики визначено строк користування кредитом 30 днів, розмір кредиту 5 050 грн. Пунктом 4.3.1 сторони домовилися, що у випадку. Якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більш ніж на 90 календарних днів поспіль. Як вбачається із інформації за укладеним договором, з 12.07.2021 року стандартна процентна ставка зазначена 95,95 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Станом на 14.08.2021 року загальна сума заборгованості становить 13 877,40 грн. Саме такий розмір нарахування за вказаний період і береться судом до уваги. Суд вважає безпідставним нарахування будь-яких відсотків поза межами 90-ти денним строком договору позики виходячи із такого. Так, представник позивача посилається на п 4.3.2- 4.4. договору яким передбачено пролонгація договору, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 90 днів. Отже, вказаними правилами визначені умови продовження строку дії договору, які у даному випадку дотримані не були. Позивачем нараховані відсотки за користування кредитними коштами на дату відступлення права вимоги в сумі 11 514 грн. На підставі вищевказаного, суд вважає , що період правомірного нарахування відсотків становить з 14.05.2021 п 14.08.2021 (90 календарних днів). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України. Отже, за умовами договору споживчого кредиту від 14.05.2021 року № 4155805 сторони погодили строк його дії не більгше 90 днів, тому починаючи із спливу вказаного строку, позичальник не мав права нараховувати проценти за користування позикою, а тому стягненню з відповідачки підлягає: 5050 розмір тіла кредиту; 8 827,40 грн нараховані відсотки. Суд відхиляє твердження відповідача на те, що матеріали справи не містять жодних доказів, що під час укладення спірного договору відповідач проходив верифікацію та що останньому належить вказаний у договорі номер телефону [NUMBER] , оскільки при оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення та те, що матеріали справи не містять підтвердження, що підтверджують особу позичальника, постільки відповідачем [PERSON] було укладено договір в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір було підписано позичальником електронним цифровим підписом, який було надіслано за допомогою СМС повідомлення на телефонний номер позичальника, яким було надано реквізити банківської картки на рахунок якої, в подальшому були перераховані кошти. Підписуючи договір сторони погодили умови повернення позики та нарахування відсотків. Даний факт підтверджено наданою до суду АТ КБ «Приватбанк» інформацією стосовно рахунку [PERSON] , яка була надана на запит суду. Щодо вимоги позивача про нарахування інфляційних збитків та 3% річних, в сумі 147,50 грн та 23,24 грн, суд дані вимоги вважає таким, що підлягають до задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. З урахуванням того, що позов задовольняється частково, то розподіл судових витрат має бути розподілено пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Оскільки позов було задоволено частково то відповідно і сума судового збору що підлягає стягненню становить 2033,50 грн. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 9 000 гривень, суд зазначає. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Заявником подано до суду договір про надання правничої допомоги від 01.072024 року № 01-07/2024, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд виходить з того, що виконання адвокатом вказаних робіт за договорами про надання правничої допомоги здійснювалось для забезпечення ефективного здійснення процесуальних прав відповідача. Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Проаналізувавши договір про надання правничої допомоги , акт виконаних робіт поданий адвокатом, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, беручи до уваги, заяву відповідача про зменшення судових витрат, враховуючи часткове задоволення вимог позивача, суд вважає, що наявні підстави для часткового відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу. Суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн . Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial