Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.03.1995 вона уклала з [PERSON] договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Пункт 8 даного договору передбачає, що [PERSON] зобов`язаний надати право довічного проживання у будинку [PERSON] . Перешкод у користуванні будинком з [PERSON] не виникало до моменту, коли молодший син позивачки [PERSON] самовільно, без будь-якої згоди заселився у вказаний житловий будинок та користується ним на власний розсуд. Відповідач не являється власником, чи співвласником житлового будинку, самовільно проживає там без реєстрації, а відтак відсутні будь-які законні підстави для проживання у житловому будинку. Відповідач категорично не допускає позивачку до житлового будинку, самовільно змінив вхідні замки. На будь-які її намагання потрапити до житлового будинку, відповідач влаштовує сварки та скандали, висловлює погрози застосування фізичного насильства. Окрім того, [PERSON] тривалий час зловживає спиртними напоями, не працює, веде антисоціальний спосіб життя, за житловим будинком не доглядає, знищує вікна, двері, стіни та майно, яке знаходиться в будинку. Проживаючи у житловому будинку, відповідач користується комунальними послугами (вода, світло, газ та ін.), однак оплачувати комунальні послуги відмовляється, внаслідок чого у власника житлового будинку виникає заборгованість за комунальні послуги. Добровільно виселитися відповідач у категоричній формі відмовляється, тому позивачка змушена звернутись до суду. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Матвіюк Н.Р. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач був офіційно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . А зробити цього не можна без дозволу саме власника житлового будинку. Так, у довідці про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № 1032771-2022 від 21.04.2022 чітко вказано місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дата реєстрації 20.05.2003. Разом з тим, у довідці про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 07-01-20/499 від 18.03.2022 вказано у тому числі [PERSON] . Таким чином, відповідач на цілком законних підставах проживає у спірному будинку. Матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих право власності на спірний будинок позивачки. Адже згідно із доданою копією договору дарування з дати його укладення 29.03.1995 позивачка передала право власності. Більше того, [PERSON] тривалий час не проживає у цьому будинку уже близько 5 років. Натомість вона мешкає у м. Рівне, жодних належних та допустимих доказів того, що у неї є перешкоди у користуванні будинком до матеріалів справи не надано. Твердження сторони позивача є виключно припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування. Позивачка постійно створювала перешкоди у користуванні житловим будинком відповідачу, підтвердженням чого є його численні звернення до правоохоронних органів. Натомість [PERSON] не надала доказів звернення до правоохоронних чи інших органів влади щодо нібито погроз застосування фізичного насильства по відношенню до неї зі сторони відповідача. Відповідач офіційно працевлаштований, не зловживає алкогольними, наркотичними чи будь-якими іншими незаконними речовинами та веде цілком нормальний спосіб життя. Звертає увагу суду, що обов`язок сплачувати комунальні послуги покладається не тільки на відповідача, а й на позивачку і решту осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірному будинку. Відповідач сплачує за комунальні послуги, підтвердженням чого є відповідні квитанції. Заміна замків відбувалась вимушено. Через неодноразові крадіжки з будинку, а також неправомірні проникнення до нього, про що було повідомлено правоохоронні органи, відповідач змушений був замінити замки, щоб убезпечити своє життя та здоров`я, а також зберегти належне йому майно. Крім того, відповідачу було нанесено тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він не мав фізично можливості здійснювати свій захист. Це також стало підставою для подальших дій щодо убезпечення свого життя та здоров`я. У позовній заяві сторона позивача посилається на правову підставу для звернення до суду із позовною заявою на ст. 116 ЖК України, частиною третьою якої передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Проте такими, які самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Натомість відповідач цілком законно набув права користуватися вказаним житловим приміщенням. Відповідач все своє свідоме життя (офіційно зареєстрований з 2003 року, а фактично з 8 років, тобто з 1994 р.) проживав у спірному будинку. Тому його виселення є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Окрім того, сторона відповідача переконана, що звертатися із позовом про виселення має право виключно власник приміщення, а не його користувач. Отже, стороною позивача обрано неправильний спосіб захисту. Тому позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. ІІ.\~Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 10.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.05.2025 залучено, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] , а також витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 19.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснила суду, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності її сину [PERSON] , а їй, згідно договору дарування від 29.03.1995 належить право довічного проживання в ньому. Вона із сином [PERSON] дозволили іншому її сину [PERSON] пожити в даному будинку весною 2022 року. Однак, [PERSON] систематично руйнує будинок, демонтував газовий котел опалення, не оплачує комунальні послуги, поміняв замок, і не допускає її і власника в будинок. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав зазначених у відзиві. Відповідач повідомив, що комунальні послуги він частково оплачує, однак вважає, що вони завищені. Інші особи проникають в будинок, відкривають воду, вмикають газову плиту, тому споживається багато енергоносіїв та води. Замок в будинку він поміняв півтора року тому. Ключі від нового замка позивачці не дає, бо вона страшна людина і він її боїться, з тієї ж причини ключ він не дав і власнику будинка. Невідомі особи проникають у його житло, підкидають у їжу землю, включають газ і воду. Газовий котел демонтував, тому що він споживає багато газу. Третя особа [PERSON] у поданих поясненнях зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. ІІІ. Фактичні обставини справи. Згідно договору дарування від 29.03.1995 року, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Пункт 8 даного договору передбачає, що [PERSON] зобов`язаний надати право довічного проживання у будинку [PERSON] . Договір дарування посвідчено державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Стадійчук О.В. (а.с. 5-12). У довідці про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № 1032771-2022 від 21.04.2022 вказано місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дата реєстрації 20.05.2003 (а.с. 43). Як свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 07-01-20/499 від 18.03.2022, у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: власник - [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , брат - [PERSON] (а.с. 44). Згідно інформації Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області, наданій у відповідь на адвокатський запит № 28/04/25 від 14.04.2025 [PERSON] неодноразово звертався до ч/ч [INFO] із заявами та повідомленнями щодо побутових конфліктів з матір`ю [PERSON] , братом [PERSON] та його дружиною (а.с. 45-46). У квитанціях до платіжної інструкції платником послуг «ОГРС «Рівнегаз», КП «Дубноводоканал», ТОВ «РОЕК» зазначений [PERSON] (а.с. 47, 48, 90-93). Згідно матеріалів спадкової справи №57/1995 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями його майна є його сини [PERSON] та [PERSON] , що мешкають [ADDRESS] , яким 07.04.1995 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з автомашини марки ЗАЗ-968/МБ (а.с. 109-116) IV. Норми права, які застосував суд. Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1ст. 30\~Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. ч. 1, 3ст. 47\~Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 4\~ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~Відповідно ч. 4\~ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Із змісту\~ст. 10 ЖК України\~вбачається, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки та жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Дана стаття встановлює ряд обов`язків, які мають особи, які використовують жилі приміщення на праві власності або на праві користування. Власники та користувачі приміщень зобов`язані: 1) дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають. Цей обов`язок нерозривно пов`язаний із загальним обов`язком використовувати жилі приміщення за призначенням, для задоволення своїх житлових потреб. Дбайливе ставлення до будинку означає відповідне відношення до санітарно-технічного та іншого обладнання, об`єктів благоустрою, дотримуватися правил утримання жилих будинків, пожежної безпеки, дотримувати чистоту та порядок у під`їздах, на сходових клітинах та в інших місцях загального користування; 2) використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення; 3) додержуватися правил користування жилими приміщеннями; 4) не використовувати жилі будинки та жилі приміщення на шкоду інтересам суспільства. Мова йдеться про загальну заборону зловживання правами власників та наймачів жилих будинків та приміщень, а також про повагу до прав інших громадян. Із змісту ч. 1ст. 109\~ЖК України, вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Із змісту ч. 1ст. 116\~ЖК України, вбачається, що, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. \~Із змісту\~ст. 157 ЖК України\~вбачається, що, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 за №2 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116\~ЖК України\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до вимог ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Твердження Позивачки, що відповідач [PERSON] самовільно, без будь-якої згоди заселився у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Зокрема встановлено, що відповідач зареєстрований у даному будинку з 2003 року. Проте, під час судового розгляду встановлено, що вже півтора року відповідач не допускає позивачку та третю особу в будинок, оскільки одноособово змінив замок. У підготовчому засіданні позивачка висловлювала готовність укласти мирову угоду, за умови, що відповідач допустить її у будинок, і погодиться оплачувати комунальні послуги, проте відповідач заперечив проти укладення мирової угоди. За таких умов, будь-який інший спосіб судового захисту прав позивачки, крім виселення відповідача, не може бути ефективний. Відповідач заперечує можливість спільного проживання у будинку разом з позивачкою та третьою особою. Попри те, що у позовній заяві позивачка посилається на ч.3 ст.116 ЖК України, під час судового розгляду встановлено існування обставин передбачених ч.1 ст.116 ЖК України.

Outcome: approved