Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

05 лютого 2025 р. [PERSON] в особі свого представника адвоката Тисячник Рузанни Робертівни, звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко Олена Георгіївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просить визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її сестри, [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на користь позивача померлою було складено заповіт від 18.04.2018 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом шестимісячний строк позивач не змогла звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент смерті спадкодавця та протягом усього строку проживала в Ізраїлі, де з 2023 року тривають військові дії. Виїхати до України позивач не мала змоги через похилий вік (78 років) та у зв`язку з тим, що м. Запоріжжя також зазнає регулярних обстрілів. Позивач вчиняла дії для прийняття спадщини, зокрема, 30 жовтня 2024 року в Ізраїлі засвідчила заяву про вступ до спадщини та довіреність на ім`я своєї сестри для представлення інтересів. Проте, через час, необхідний для міжнародної пересилки документів, строк для прийняття спадщини сплив до того, як документи були подані нотаріусу. 25 грудня 2024 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Кушніренко О.Г., однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку. Позивач вважає, що пропуск строку відбувся з поважних причин, які є об`єктивними та непереборними, та просить суд надати їй додатковий строк. Представник позивача, адвокат Тисячник Р.Р., в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача, Запорізької міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника, в якій зазначив, що у разі доведення заявницею обставин, на які вона посилається, покладається на розсуд суду. Третя особа, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г., в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Кушніренко О.Г. належним чином завірену копію спадкової справи після померлої [PERSON] . На виконання ухвали суду 27 травня 2025 року нотаріусом було направлено до суду копію спадкової справи №32/2024. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . 18.04.2018 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою, яким все своє майно, зокрема квартиру за адресою: [ADDRESS] , заповідала рідній сестрі позивачу по справі, що підтверджується копію заповіту та витягом зі Спадкового реєстру. Спадкодавець [PERSON] та спадкоємець [PERSON] на момент відкриття спадщини мешкали за різними адресами. Позивачка мешкала в іншій державі Ізраїль, де перебуває і наразі. \~ \~ \~ \~Строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, сплив 03 листопада 2024 року. 25.12.2024 року представник позивача звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО Кушніренко О.Г. із заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса №238/02-31 від 25.12.2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск шестимісячного строку, що підтверджується копією спадкової справи. \~ \~ \~ \~ Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Також суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. В силу ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61/21447св19). Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24\~постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема:\~1) тривала хвороба спадкоємців: 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із поважними причинами: позивач на момент смерті сестри та протягом строку на прийняття спадщини проживала в Ізраїлі, що підтверджується копією її закордонного паспорта. Зазначена країна з 2023 року перебуває у стані війни, що є загальновідомим фактом і створювало об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення до нотаріуса в Україні чи за кордоном. Крім того, похилий вік позивача (78 років) та небезпека подорожей до прифронтового міста Запоріжжя є додатковими обставинами, які суд визнає поважними. Суд також враховує, що позивач не ухилялася від прийняття спадщини, а вчиняла дії, спрямовані на її прийняття, оформивши заяву та довіреність в Ізраїлі ще в межах встановленого строку. Пропуск строку є незначним і зумовлений тривалістю міжнародної поштової пересилки документів. З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що у встановлений законом для прийняття спадщини 6 місячний строк, позивачка не мала можливості звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою. Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з цими позовними вимогами, які він вважає законними та обґрунтованими. Таким чином позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved