Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Позивачка 16.04.2025 звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною 23-річного віку або до закінчення навчання, в залежності, яка з цих обставин настане першою. За змістом позову сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.06.2001, мають спільних дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, що 18.09.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Виконавчий документ для примусового виконання не пред`являвся у зв`язку із тим, що сторони продовжували разом проживати та утримувати дітей. За змістом позову станом на день подання позовної заяви до суду сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, позивачкою подано позовну заяву про розірвання шлюбу до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство. Діти зареєстровані та проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років, обов`язок сплати аліментів за судовим наказом від 18.09.2017 у відповідача припинився, позивачем окремо подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] . Повнолітня [PERSON] є студенткою денної форми навчання Запорізького національного університету, не має власних джерел доходу й потребує постійної матеріальної підтримки, зокрема, на оплату навчання, на проїзд, харчування, купівлю одягу та інші особисті потреби, здобуває освіту на контрактній формі навчання. З посиланням на ст. 24, 199-200, СК України, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, оскільки відповідач є працездатним, отримує дохід, має здатність сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, в позасудовому порядку її не надає, позивачка просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 28.04.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по справі, проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. 12.06.2025 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, у розмірі 1/12 частини доходу. Суд зауважує, що, враховуючи зміст ухвали суду від 28.04.2024 (щодо встановлення строків на подання відзиву), ту обставину, що відповідачем отримано ухвалу суду разом з позовною заявою та додатками до неї 05.06.2025, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься поштове повідомлення, стороною позивача дотримано встановлений строк для подання відзиву. За змістом відзиву відповідач повністю не визнає пред`явлені позовні вимоги, заперечує проти їх задоволення. Стверджує, що на відміну від аліментних правовідносин щодо неповнолітніх дітей, для покладання обов`язку на батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, має обов`язково бути матеріальна можливімть надання такої допомоги з боку батьків. [PERSON] зазначає, що на даний час він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від свого доходу, оскільки несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем проживання, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягненні аліментів, як його обов`язкові витрати, які він не може не здійснювати. За змістом відзиву також вказано, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2025 у справі №336/3408/25 шлюб між сторонами у справі розірвано. 07.05.2025 Шевченківським районним судом видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2025 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно, оскільки він вже сплачує 1/4 частину доходу на малолітнього сина, загальна сума стягнення на двох дітей не повинна перевищувати 1/3 доходу, позаяк це порушує баланс інтересів платника. Якщо на повнолітню дитину буде стягнуто ще 1/4 частину всіх видів доходу, та загалом це становитиме 1/2 частину доходу, [PERSON] , що суперечить загальним принципам пропорційності. Відповідач не заперечує щодо участі в утриманні повнолітньої дитини, однак, з урахуванням зазначених вище обставин, просить, щоб загальна сума аліментів на двох дітей не перевищувала 1/3 частини всіх видів його доходу. [PERSON] також просить суд врахувати зазначені вище обставини та з посиланням на ст. 183 СК України прийняти відповідне рішення. Відповідно до\~відомостей,\~які наявні\~у матеріалах\~справи позивачкою\~отримано відзив\~на позовну\~заяву 26.06.2025.\~30.06.2025\~до суду\~від позивачки\~надійшла відповідь\~на відзив,\~тобто, у строк, визначений в ухвалі суду від 28.04.2025. За змістом відповіді на відзив повнолітня [PERSON] є студенткою денної форми навчання до 30.06.2027, з огляду на це не має можливості працевлаштуватись та самостійно забезпечувати себе. Станом на поточну дату відповідач не надає жодної допомоги доньці. Позивачка стверджує, що відповідач просить зменшити заявлений розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання з 1/4 до 1/12 частини, разом з цим, єдиним обґрунтуванням такого зменшення є факт сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини доходу. Однак необхідність утримувати неповнолітніх дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка також її потребує у зв`язку із продовженням навчання. Положення ст. 183 СК України, на яку наводить посилання відповідач у своєму відзиві, не можуть бути застосовані у межах розгляду цієї справи, оскільки регламентують стягнення аліментів до досягнення дитиною повноліття, а розмір частки 1/3, на яку посилається відповідач, стосується стягнення аліментів за заявою про видачу судового наказу. Позивачка стверджує, що зазначені відповідачем обставини щодо неможливості сплати аліментів у визначеному в позовній заяві розмірі не можуть вважатись «істотною обставиною» у розумінні чинного законодавства, оскільки по суті є базовими. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження факту неможливості сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідачем не надано, які і доказів щодо доходів та матеріального стану, а тому вимоги про зменшення розміу аліментів є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Разом з цим, за змістом відповіді на відзив позивачка зазначила, що [PERSON] має з дитинства діагностоване захворювання опорно-рухового апарату суглобів поліартрит, потребує постійного контролю стану здоров`я, прийому дороговартісних ліків задля уникнення можливих ускладнень. Відповідач не надає допомоги ані на навчання доньки, ані її утримання, лікування, хоча має таку можливість, зворотного матеріали справи не містять, на підтвердження чого долучає медичні довідки та просить врахувати стан здоров`я доньки при визначенні розміру аліментів на її утримання. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Відповідно до ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Так, відповідно до засвідченої копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя 16.06.2001, між сторонами у справі 16.06.2001 укладено шлюб, зареєстрований вказаним відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №281. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2025 по цивільній справі №336/3408/25, пр. 2/336/2394/2025 ухвалено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити, розірвати шлюб [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 16 червня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 281. Рішення набрало законної сили 05.07.2025. Під час розгляду справи судом також встановлено, що згідно з наявною у додатках до позовної заяви засвідченою копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка на час звернення до суду досягла повноліття, перебуває на утриманні позивачки, з якою вона зареєстрована за однією адресою з 26.08.2004, що підтверджено витягами з Єдиного державного демографічного реєстру від 25.08.2025 за №1699878 та №1699872 щодо реєстрації місця проживання фізичної особи. Також в матеріалах справи наявна довідка про реєстрацію місця проживання вказаних осіб з відомостями Єдиного державного деморафічного реєстру. Вказані обставини не заперечуються стороною відповідача. Сторони також мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.05.2014, виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. За даними довідки (засвідчена копія досліджена судом) №ФІФ.2025.297 від 09.04.2025, виданої деканом факультету іноземної філології Запорізького національного університету [PERSON] дійсно є студенткою другого курсу факультету іноземної мови денної форми навчання, контракт, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027, наказ про зарахування від 16.08.2023 №1235-с. Також стороною позивача долучено в якості доказів копії квитанцій про оплату за навчання [PERSON] , отримувач Запорізький національний університет. Задовольняючи позов у повному обсязі, суд виходить з таких нормативних положень чинного законодавства. За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Способи захисту сімейних прав та інтересів визначені у ч.2 ст.18 СК України. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Особливостей доказування у даній категорії справ (стосовно доведення стороною позивача можливості у відповідача сплачувати аліменти) чинним законодавством не передбачено, а доводи сторони відповідача в цій частині не є належним чином обгрнутованими. Як врегульовано ч.1 ст.213, ч.2 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Правила оцінки доказів чітко передбачені у ст.89 ЦПК України. Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При цьому, згідно з нормою ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1,2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Твердження сторони відповідача про неможливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від доходу (заробітку) не підтверджено належними та допустимими доказами в порушення процесуального обов`язку сторони відповідача щодо доказування. Суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, здатний надавати матеріальну допомогу. Доказів протилежного матеріали справи не містять, заперечень з цього приводу [PERSON] за змістом відзиву не висловив. Відомості про розмір щомісячного доходу та обсягу витрат відповідачем також не повідомлені, лише за змістом відзиву формально перелічені. З приводу\~доводів відповідача\~про сплату\~аліментів на\~утримання малолітнього\~сина [PERSON] суд, не приймаючи їх, виходить з такого. За змістом ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено, як і підстав для застосування норми ч.5 ст.182 СК України. Щодо доводів сторони позивача, викладених у відповіді на відзив з приводу діагностованого захворювання у [PERSON] , у зв`язку з чим остання потребує постійного контролю за станом здоров`я, суд зауважує, що надані до відповіді на відзив на підтвердження зазначених обставин докази суд не приймає, враховуючи положення ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України, яким визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Із врахуванням наведених норм та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , яка досягла повноліття, перебуває на утриманні матері (позивачки), потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі навчання у вищому навчальному закладі, не працевлаштована, має право отримувати аліменти на своє утримання на час навчання для задоволення потреб та достатнього життєвого рівня, але не пізніше граничного віку, визначеного положеннями сімейного законодавства. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, судом враховується його законодавчо передбачений обов`язок по утриманню дитини та прожитковий мінімум для працездатних осіб, закріплений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», який становить 3 028,00 гривень. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховані відповідні правові висновки, висловлені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №635/1139/17, провадження № 61-350св17, від 13.04.2021 у справі №308/4214/18, провадження № 61-16005св20. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох сторін з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. З урахуванням наявних доказів, встановлених фактичних обставин справи, рівного обов`язку батьків з утримання дитини, перебуванні на утриманні у відповідача інших осіб, суд, визначаючи частку аліментів, дійшов висновку про наявність підстав для визначення розміру аліментів, заявлених позивачкою, та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку), щомісячно, з 16.04.2025 до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років за умови продовження навчання. За змістом ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми, зокрема, ст. 191 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому вони підлягають стягненню саме з 16.04.2025 (дата подання позовної заяви до суду згідно з вхідною відміткою канцелярії суду у справі). Відповідно, за результатами розгляду справи, суд задовольняє заявлений позов. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, від сплати яких позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ст. Закону України «Про судовий збір» була звільнена при пред`явленні позову до суду.

Outcome: approved