Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

до Дарницького районного суду міста Києва надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті Свої вимоги мотивує тим, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Маріуполі Донецької області. Отримати свідоцтво про смерть у Дарницькому відділі реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті матері необхідно для отримання свідоцтва про її смерть встановленого законодавством України зразка для подальшого оформлення документів для вступу у спадщину. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 серпня 2025 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 29 серпня 2025 року на 11:40 год. Від заінтересованої особи та адвоката заявниці 28 серпня 2025 року на адресу суду надійшли заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника та адвоката. 29 серпня 2025 року від заявниці надійшла заява про допит її як свідка при розгляді заяви про встановлення факту смерті. У судове засідання 29 серпня 2025 року з`явилася заявниця [PERSON] , яка була допитана як свідок у справі, та надала суду наступні пояснення. [PERSON] зазначила, що вона є уродженкою м. Маріуполь, та проживала там до 2022 року в одному помешканні разом із чоловіком та своєю матір`ю. Вказала, що коли у лютому 2022 року у зв`язку із воєнними діями почалася блокада Маріуполя, вона залишалася у своєму помешканні, оскільки виїхати з міста не було можливим. [INFO] військові сказали мешканцям будинку спуститися у підвал, оскільки є ознаки того, що має розпочатися обстріл міста з боку військ рф. Зважаючи на те, що мати [PERSON] - [PERSON] була дуже слабкою, зважаючи на свій вік, то вона залишилася у квартирі, так як у неї не було сил спускатися в укриття. [PERSON] зазначила, що вона зав`язала на матір пухову хустку, оскільки у квартирі було дуже холодно, та залишала її у помешканні, а сама з чоловіком та іншими мешканцями спустилася у підвал будинку. Коли почався обстріл, то снаряди влучили у будинок, почалася пожежа, потім загорілася фарба, яка була у підвалі. Люди, що перебували у підвалі почали гасити пожежу та намагатися вибратися із приміщення, коли ті, хто перебували в укритті, вибралися з нього, то побачили, що весь будинок палає, все було охоплено полум`ям. Пізніше, через якийсь час, [PERSON] по руїнах добралася до квартири, яка також була повністю обгорівшою, та знайшла лише рештки тіла матері: частки голови у обгорівшій пуховій хустці та фрагменти стегна. Рештки тіла матері [PERSON] зібрала та захоронила у дворі будинку під деревом, поставивши там саморобний хрест та підсипавши відповідну табличку. Окрім того, [PERSON] просила долучити до матеріалів справи копії фотозображень обгорівшого будинку та квартири. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника та свідків, проаналізувавши надані докази, суд доходить наступного. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 317 ЦПК України визначено, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. [INFO] народилася [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження № [NUMBER] від 27 лютого 1959 року. Батьком зазначено [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . 28 жовтня 1978 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 28 жовтня 1978 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на « [PERSON] ». 03 квітня 1979 року шлюб між [PERSON] , та [PERSON] , було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу № [NUMBER] від 03 квітня 1979 року. 03 квітня 1980 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу № [NUMBER] від 03 квітня 1980 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на « [PERSON] ». Із наведеного вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] . З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію російської федерації проти України. В місті Маріуполь Донецької області протягом березня-квітня 2022 року тривали постійні активні бойові дії. Дані обставини є загально відомими та доказуванню не підлягають. З пояснень заявниці, яка у судовому засіданні надала пояснення під присягою свідка вбачається, що [INFO] в м. Маріуполь внаслідок обстрілу міста та потрапляння снаряду в помешкання, де перебувала [PERSON] , остання загинула. Оскільки на момент смерті [PERSON] в м. Маріуполі Донецької області відбувались активні бойові дії, забрати тіло [PERSON] не було можливим. Матеріали справи містять копію акту про смерть, який підписаний свідками події: [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у якому йдеться про те, що [INFO] близько 14:00 год в результаті артобстрілу будинку [ADDRESS] , виникла сильна пожежа, що сприяло загибелі [PERSON] , перебувавшої у квартирі, у якій вона проживала разом з донькою. Відповідно до протоколу огляду трупа від 29 вересня 2022 року, було здійснено огляд трупа ймовірно [PERSON] ; місце огляду: відкрита ділянка місцевості за адресою: [ADDRESS] ; діагноз - не встановлено;труп надіслано у морг для судово-медичної експертизи. Відповідно до довідки про причину смерті № 4424 від 18 грудня 2024 року, причина смерті [PERSON] не встановлена через гнилисті зміни та окостеніння трупа. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , померла [INFO] у м. Маріуполь, про що міським відділом РАЦС Маріупольського управління юстиції міністерства юстиції ДНР складено актовий запис № 482. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12022100020002639 відомості до якого внесено 23 серпня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 438 КК України, [INFO] за адресою: [ADDRESS] , внаслідок порушення законів та звичаїв війни ЗС РФ під час обстрілу окупаційними військами відбулось влучання у квартиру, яка була знищена та у її приміщенні загинула [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до частини першої статті 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з частиною першою статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно з частин 2, 4 статті 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Згідно з частиною другою статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 (із врахуванням подальших змін та доповнень), Маріупольська міська територіальна громада Донецької області відноситься до переліку тимчасово окупованих територій України. Суд зазначає, що ведення активних бойових дій, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території м. Маріуполь у період смерті [PERSON] є загальновідомим фактом, який згідно із частиною третьою статті 82 ЦПК України не потребує доказування. За змістом статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Звернення в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявниці для отримання свідоцтва про смерть матері встановленого законом зразка та оформлення спадкових справ. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, вислухавши пояснення заявниці, як свідка, враховуючи що заявником до матеріалів справи додані документи, які доводять факт смерті [PERSON] 1931 року народження у м. Маріуполь Донецької області, Україна, реєстрація її смерті в органах реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась, то є підстави в судовому порядку встановити факт смерті громадянки [PERSON] загинувшої [INFO] в місті Маріуполь, Донецької області, Україна, у зв`язку з чим заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Відповідно до вимог пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved