Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до\~суду з\~вказаним позовом\~та просить\~стягнути з\~відповідача [PERSON] \~на користь Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР»заборгованість за договором №101517995 від 14.09.2021 у розмірі 15846 грн 42 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) становить 2120.00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги становить 13552.00 гривень, заборгованість за комісіями становить 174.42 гривень. Також просить\~стягнути з\~відповідача [PERSON] \~на користь Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР»заборгованість за договором №77848914 від 26.10.2021 у розмірі 8395 грн 82 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) становить 2700.00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги становить 5695.38 гривень, нараховані 3% річних становлять 0.44 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати\~у розмірі\~2422\~грн 40\~коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн 00 коп. Позов обґрунтовано\~тим,\~що 14.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] \~укладено договір №101517995, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 2300 грн 00 коп. шляхом переказу на картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 230.00 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 143.75 грн, за кожен день користування кредитом які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 26.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 ББЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] \~укладено також договір №77848914, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 2700 грн 00 коп. шляхом переказу на картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит до 11.11.2021 та проценти за користування кредитом у розмірі 1,8905% грн, також в розмірі 2,70% за понадстрокове користування кредитом, пеню в розмірі 2,70% в день. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору позики. Відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. 29.11.2021\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«МІЛОАН» та\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~ «ВЕРДИКТ\~КАПІТАЛ» уклали\~договір факторингу\~№17/12-2021-62,\~відповідно до\~умов якого\~ Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «МІЛОАН»\~відступило Товариству\~з обмеженою\~відповідальністю «ВЕРДИКТ\~КАПІТАЛ» право\~грошової вимоги\~до позичальників,\~в тому\~числі за\~договором \~про споживчий\~кредит №101517995,\~що укладений\~між Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «МІЛОАН»\~та [PERSON] . У свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за договором про споживчий кредит №101517995, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] . Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №101517995 та за кредитним договором №77848914 . Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №101517995 від 14.09.2021, заявлений до стягнення з позичальника станом на день формування позовної заяви становить 15846\~грн 42\~коп.,\~з яких:\~заборгованість за\~основним зобов`язанням\~(тілом\~кредиту)\~становить 2120.00\~гривень,\~заборгованість за\~нарахованими процентами\~на дату\~відступлення права\~вимоги становить\~13552.00\~гривень,\~заборгованість за\~комісіями становить\~174.42\~гривень Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №77848914 від 28.10.2021, заявлений до стягнення з позичальника станом на день формування позовної заяви становить 8395 грн 82 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) становить 27000.00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги становить 5695.00 гривень, та 3% річних в сумі 0.44 гривень 22.08.2025 ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Узвала суду та копія позовної заяви з додатками отримана відповідачем 16.08.2025, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено наступне. На підтвердження\~факту отримання\~відповідачем кредитних\~коштів у\~спосіб та\~в обсязі,\~зазначених в\~позовній заяві\~представник позивача\~надав суду\~паперову копію\~електронного договору про споживчий кредит №101517995 укладеного 14 вересня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та [PERSON] на суму 2300 грн 00 коп., який надається на строк 5 днів; термін повернення кредиту 19.09.2021; комісія за надання кредиту 230 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом : 143 грн 75 коп., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; Також представником позивача надано додаток №1 до договору про споживчий кредит №101517995 від 14.09.2021 графік платежів, що є невід`ємною частиною договору, в якому зазначено дата платежу- 14.09.2021, суму кредиту за договором 2300 грн 00 коп., комісія за надання кредиту у розмірі 230 грн 00 коп., проценти за користування кредитом 143 грн 75 коп., разом - 2673 грн 75 коп. Додаток №2 до договору про споживчий кредит Паспорт споживчого кредиту №101517995 містить інформацію\~та контактні\~дані кредитодавця,\~основні умови\~кредитування з\~урахуванням побажань\~споживача,\~інформацію щодо\~орієнтовної реальної\~річної процентної\~ставки та\~орієнтовної загальної\~ вартості\~кредиту для\~споживача,\~порядок повернення\~кредиту,\~додаткову інформацію. До позову додано довідку ТОВ «МІЛОАН» в якій зазначено, що [PERSON] , з якою укладено договір №101517995 від 14.09.2021 ідентифікований товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора Z47693). Відповідно до квитанції ID операції 1763624142 від 14.09.2021 АТ КБ «Приват Банк» перерахувало кошти у розмірі 2300 грн 00 коп. згідно договору 101517995. 17.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу №17/12-2021-62, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників. Відповідно до копії акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.2021 клієнт передав а фактор прийняв реєстр боржників в електронному вигляді кількістю 3043. Також акт містить інформацію щодо загальної суми заборгованості за реєстром боржників після переходу права вимоги до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» - 62844105 грн 23 коп. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023. Тобто, Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»\~набуло право\~вимоги до\~відповідача заДоговором\~101517995\~від 14.09.2021.\~ Відповідно до\~копії акту\~прийому-передачі\~Реєстру Боржників\~за Договором\~№10-01/2023\~про відступлення\~(купівлю-продаж)\~прав вимоги\~від 10.01.2023\~датованого 10\~січня 2023\~року первісний\~кредитор передав\~а новий\~кредитор прийняв\~реєстр боржників\~кількістю 207307,\~після чого\~від первісного\~кредитора до\~нового кредитора\~переходять права\~вимоги заборгованості\~від боржників\~новий кредитор\~стає кредитором\~по відношенню\~до боржників\~щодо заборгованостей в тому числі за договором №101517995. По договору №77848914 від 28.10.2021. Зазначений Договір позики укладено між товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . 22.02.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу, за яким до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за Договором №77848914 від 28.10.2021. До позовної заяви додано копію вказаного договору, а отже позивач наділений правом вимоги до [PERSON] за кредитним договором №77848914 від 28.10.2021 Одночасно із цим, згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. В підтвердження надання коштів за кредитним договором №77848914 від 28.10.2021 суду надано розрахунок заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №77848914 станом на 10.01.2023 Також, в підтвердження отримання відповідачем коштів в розмірі 2700 грн за Договором №77848914 позивач надає довідку виданою ТОВ «Фінансова Компанія «Фінекспрес» від 25.04.2025 вих. № КД-000023490/ТНПП. В той же час, факт отримання кредиту може бути доведено виписками руху коштів, меморіальними ордерами та іншими первинними документами банку (Постанова КЦС ВС від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір\~є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позивача. Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.\~№ 6-16цс15. Підпунктом 14 ч. 3 Розділу 1 \~Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України вказує, що\~первинний документ\~- документ, який містить відомості про операцію. В свою чергу, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 \~аналогічно встановлює, що\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкового перерахування коштів на платіжну банківську картку позичальника первісним кредитором, представником позивача не надано, що суперечить положенням статті 1046 ЦК України, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Оскільки позивачем не надано доказів перерахування відповідачу коштів за договором №77848914 від 28.10.2021, то позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені судом у відповідності до ст.ст. 79, 81 ЦПК України та статті 1046 ЦК України. \~ \~ \~ \~ По договору № 101517995 від 14.09.2021. Надана позивачем квитанція ID операції 1763624142 від 14.09.2021 АТ КБ «Приват Банк» перерахувало кошти у розмірі 2300 грн 00 коп. згідно договору 101517995 приймається судом як доказ підтвердження передання грошей відповідачу, тобто укладення договору в розумінні частини 2 статті 1046 ЦК України. Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»\~наділено право\~вимоги до\~відповідача заДоговором\~101517995\~від 14.09.2021.\~ Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, відповідно до якої: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Між тим, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст.11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі /ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII/. Ст. 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. У разі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, і, як наслідок, виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся до суду. Законодавство України передбачає, що оформлення кредиту онлайн використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. У справі №\~561/77/19\~від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суд першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч .2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правові наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №\~524/5556/19\~від 12.01.2021 р. дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, а іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторона спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору. Таким чином, між первісним кредитором та відповідачем укладений Кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору з всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Укладений договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені, що свідчить про добровільне волевиявлення сторін. Жодних претензій до кредитора з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується із положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Як виснував Верховний Суд України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979с15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Матеріали справи свідчать, що, оформлюючи відступлення права вимоги, сторони не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, а тому до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, новий кредитор, набувши відповідне право вимоги, реалізував його шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитним договором і визначив борг на відповідну дату. В частині вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами, слід зазначити таке. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №\~444/9519/12, провадження № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа №\~202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18), викладено правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) також зазначила, що припис абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до положень п.2.2, 2.3 договору позики № 101517995 від 14.09.2021 позика надається строком на 5 днів з 14.09.2021 (строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість позики становить 1 2673, 75 грн. Отже, за умовами договору сторони встановили строк кредиту до 19 вересня 2021 року, однак позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по день формування позовної заяви, тобто 20.08.2025 р. При цьому позивач не обґрунтував з посиланням на відповідні докази, що відбулась пролонгація договору кредитування відповідно до його умов. У зв`язку з наведеним, саме протягом строку кредитування встановленого договором (15 днів) позивач має право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Таким чином, виходячи із суми кредиту у розмірі 2300,00 грн., яку відповідач у повному розмірі у визначений договором строк не повернув, узгодженої процентної ставки у розмірі 1.25 %; відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом що становить 143.75 гривень, тривалістю 5 днів, заборгованість відповідача по процентам за договором № 101517995 від 14.09.2021 р. становить: 143.75 х 5 днів = 718, 75 грн. Також позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 0,44 грн. Дана вимога підлягає до задоволення оскільки в силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, заявлена вимога підлягає до задоволення. Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення простроченої заборгованості за комісією у розмірі 174 грн 42 коп., суд зазначає наступне. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловлено правову позицію про те, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Згідно із п. 1.5.1 Договору № 101517995 від 14.09.2021 комісія за надання кредиту в розмірі 230 грн (10 % від суми кредиту) нараховується та сплачується одноразово. Розмір комісії визначний у п. 2.3.1.1 Договору та передбачає сплату комісії за управління та обслуговування кредиту. Обслуговування кредитної\~заборгованості включає\~моніторинг заборгованості,\~під яким\~розуміється електронне\~інформування (нагадування)\~про здійснення\~щомісячних платежів\~по кредиту\~та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, своєчасності сплати платежів. Однак, позивачем не надано жодних доказів про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право вимагати безоплатно один раз на місяць. \~ \~ \~ \~Отже, заявлена до стягнення заборгованість за комісіями в сумі 174.42 грн., задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~ Висновки суду. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Суд бере до уваги, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. При цьому враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами, і, як наслідок, виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся до суду. Відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договорів та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договорами. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитними договорами і визначив борг на відповідну дату. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами, та наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог за кредитним договором №101517995 від 14.09.2021. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розміні 13 000 грн., суд приходить до наступного. За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Реалізуючи своє право на отримання професійної правничої допомоги, 01 липня 2024 року між адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" та позивачем було укладено договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги. На виконання взятих на себе зобов`язань адвокатським об`єднанням було забезпечено правовий супровід вказаної справи при розгляді її Переяславським міськрайонним судом Київської області. При наданні правової допомоги адвокатом вивчено правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надано правові рекомендації (консультації), щодо захисту інтересів позивача; складено позовну заяву про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; збір та формування письмових доказів. Повнота та належність виконання зобов`язань за договором про надання правової допомоги заздалегідь, підтверджується складеним та підписаним сторонами актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг). Вартість правової допомоги та порядок її оплати сторонами передбачено в розділі 4 укладеного договору, за змістом якого сторонами погоджено визначення фіксованого розміру вартості правової допомоги за наданий вид послуг. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Саме такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19. На виконання вимог ЦПК України представником позивача були подані: копія договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року; копія прайс-листа АО "Лігал Ассістанс"; копія заявки на надання юридичної допомоги № 372 від 01.07.2025 року; копія витягу з акту № 12 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 року. Приймаючи до уваги складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача при розгляді даної справи, ціну позову, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 6000 грн. Відповідно до частини першої ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги 2839, 19 грн. (розмір задоволених позовних вимог) становить 14% від 15846,42 грн. (розмір заявлених позовних вимог), а отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 339 гривень 13 копійок, що становить 14% від сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial