Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

В провадженні Солом`янського районного суду перебуває позовна заяваТОВ «ФК «Суперіум» звернулося до відповідача, в якій позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 130 417,66 грн. та судові витрати. Позивач зазначив, що 20.10.2021 відповідач уклав з АТ «УКРСИББАНК» договір-анкету № 98254255000 про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку фізичної особи та умови кредитування. За твердженням позивача, відповідач порушив умови договору та належним чином не виконав зобов`язання з повернення кредитних коштів. У зв`язку з цим АТ «УКРСИББАНК» відступило ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 254 від 23.01.2024. Таким чином, на думку позивача, він набув статусу нового кредитора за зазначеним договором. Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 254 від 23.01.2024 загальна заборгованість відповідача становить 130 417,66 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом 69 129,07 грн, за відсотками 61 001,59 грн., за комісіями 287 грн. Позивач наголосив, що розмір заборгованості за відсотками та комісіями визначений первісним кредитором до моменту відступлення права вимоги, тому позивач ці суми самостійно не перераховував. 06.11.2024 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі в загальному порядку. 20.02.2025 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва по справі закінчено підготовче судове засідання та призначено розгляд по суті. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, було надано строк для подання відзиву на позов. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.10.2021 відповідач уклав з АТ «УКРСИББАНК» договір-анкету № 98254255000 про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування рахунку фізичної особи та умови кредитування. У п. 1.1 підписаного Договору-анкети зазначалося, що банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55 grace», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com и на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (надалі «Тарифи»), поточний рахунок, який обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових (поточних) рахунків, опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 року (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (далі - Правила). Сторони домовилися, що Договір-анкета містить заяву клієнта на відкриття рахунку і подання окремої заяви не вимагається (п. 1.1). Відповідно до умов Договору-анкети, банк встановлює ліміт овердрафту (надає кредит), на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених Договором-анкетою та Правилами. Банк має право надавати, а клієнт отримувати послуги та/або сервіси банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем банку в порядку, викладеному у Правилах. Правила після підписання сторонами Договору-анкети стають його невід`ємною частиною. Підписуючи Договір-анкету сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та в правилах (пп. 1.1.2, 1.3, 1.4). Ліміт кредитування встановлюється у розмірі 70 000 грн., строк дії ліміту кредитування з дати укладення договору по 20.11.2023, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки, річних - 44.99 %, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, річних - 44.99%. Згідно з п. 2.2 договору строк кредитування становить - до 24 міс., процента ставка - 0.001 % річних, комісія за управління кредитом - до 5% річних, загальна вартість кредиту - до 440 001 грн. АТ «УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» на підставі Договору факторингу № 254 від 23.01.2024 року право вимоги до відповідача за вищевказаним Договором-анкетою. Згідно змісту п. 2.1 Договору факторингу № 254 клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 254 від 23.01.2024 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 130 417,66 грн. Зі змісту платіжної інструкції в національній валюті № 192 від 23.01.2024 року вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» перерахувало на користь АТ «УкрСиббанк» 2 251 125,18 грн., як оплату за права вимоги за договором. 03.06.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» направило на адресу відповідача досудову вимогу про сплату заборгованості у розмірі 130 417,66 грн. за кредитним договором № 98254255000. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач зазначає, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість, що складає 130 417,66 грн (заборгованість за основним боргом 35 918,30 грн, у тому числі: заборгованість за основним боргом 69 129,07 грн, за відсотками 61 001,59 грн., за комісіями 287 грн. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі [PERSON] згідно з кредитним договором № 98254255000 від 20.10.2021, укладеного з АТ «УКРСИББАНК», перераховано грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 2 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку відповідача є первинним документом, а тому - належним доказом на підтвердженням факту наявності боргу за договором позики (кредиту). Окрім того, з такої виписки можна достовірно встановити розмір заборгованості за договором позики (кредиту), та перевірити правильність наданого позивачем розрахунку. Слід зазначити, що належним, допустимим і достовірним доказом заборгованості за договором позики (кредиту) - первинним документом - є не наданий позивачем розрахунок заборгованості, який він здійснив на власний розсуд, і який не може перевірити суд без первинних документів. Такий статус первинного документу має саме виписка по рахунку, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому саме вона є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором або інші докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу. Такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц дійшов таких висновків: «Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Так, у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу». Однак доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позивач не надав. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Реєстр боржників, на який посилається позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Отже, позивачем ТОВ «ФК «Суперіум» не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів відповідачу [PERSON] . Клопотань про витребування доказів перерахування коштів позивач також не заявляв. За вказаних обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 98254255000 від 20.10.2021, укладеним між [PERSON] та АТ «УКРСИББАНК». За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов згаданого договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed