Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

15.05.2025 року позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Какун А.С. звернулися до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 11.01.2022 році між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредитні кошти. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. 13.10.2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу,\~відповідно до умов якого АТ «ОТП БАНК» передало, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло право вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників. АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а відповідач кредит за Договором у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в розмірі 37595,90 грн та судові витрати по справі. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, в заявлених вимогах просили справу розглянути у відсутність їх представника. В ході розгляду справи відповідач позовні вимоги не визнав зазначивши, що кредитних коштів не отримував. З приводу заволодіння грошовими коштами невідомими особами з банківської картки «ОТП Банк» він звернувся з заявою до Фастівського РУП ГУ НП в Київській області, на підставі якої 01.08.2025 року внесено відомості до ЄРДР за № 12025111310001014, правова кваліфікація за ч. 3 ст. 190 КК України. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи, судом встановлено, що 11.01.2022 між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено Заява-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2038739253 від 11.01.2022, що є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток. Відповідно до договору, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є Заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2038739253 від 11.01.2022, та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк», на підтвердження чого Позичальником було власноруч підписано Заяву-Анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2038739253 від 11.01.2022, позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб. Згідно з умовами вказаного договору, АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № [NUMBER] , надання картки держателю № [NUMBER] , а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту (інформація яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), відповідачу встановлено кредитну лінію по продукту MC Gold, кредитна картка «Мані на кармані легка» в розмірі 20000 грн, з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору, строком 12 місяців. Процентна ставка: 0,01% річних що діє протягом пільгового періоду, 5% щомісячно - діє після закінчення пільгового періоду. За змістом статей\~3,\~6,\~627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 1\~статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1\~статті 205 ЦК України\~визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною 1\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до\~статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 13.10.2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 13/10/23, за умовами якого АТ «ОТП БАНК» передає за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «ОТП БАНК» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників між АТ «ОТП БАНК» і боржниками. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 року, АТ «ОТП БАНК» було відступлено, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнято право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 2038739253 на загальну суму заборгованості 37595,90 грн, що складається з: боргу по тілу кредиту 22500,00 грн, заборгованість за відсотками 15095,90 грн. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і за ним рахується заборгованість за картковим рахунком № [NUMBER] відкритим в межах кредитного договору № 2038739253 в розмірі 37595,90 грн, що складається з: боргу по тілу кредиту 22500,00 грн, заборгованість за відсотками 15095,90 грн. На підтвердження суми заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за картковим рахунком № [NUMBER] відкритим в межах кредитного договору № 2038739253 за період з 13.10.2023 по 31.03.2025, яка становить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом в сумі 37595,90 грн. 17 грудня 2020 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19 (ЄДРСРУ № 93630925) підтвердив раніше висловлену правову позицію стосовно належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів. Згідно ч.1\~ст.1050 ЦК України\~з урахуванням положень статей\~526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі№161/16891/15-ц). Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі№342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Підпункт 14 пункту 3 Розділу 1\~Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року\~(далі\~Положення), вказує, що первинний документ\~документ, який містить відомості про операцію. Пункт 50 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.\~Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Розділу 3 Положення). Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином,\~виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості\~по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що виписка по картковому рахунку надана позивачем є належним доказом щодо наявності заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. У матеріалах даної справи виписка по картковому рахунку відповідача [PERSON] відсутня. Крім того, стороною позивача не було заявлено клопотання про витребування таких доказів з АТ «ОТП Банк». Отже, наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є не достатнім для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Будь-яких доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, виписки за картковим рахунком відповідача, доказів видачі банком відповідачу кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем в розмірі, заявленому у позові, позивачем не надано. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно із п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі відмови у позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed