Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Представник позивача Державної іпотечної установи звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення компенсаційних платежів відповідно до ст. 625 ЦК України за безпідставне користування коштами, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідачакомпенсаційних платежів відповідно до ст. 625 ЦК України за безпідставне користування коштами, а саме заборгованість в розмірі 252 962,15 грн. з них: 50 786,47 грн. - компенсаційні платежі (3% відсотки), - 202 175,68 грн. - інфляційні втрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 22.07.2013 року Львівським Апеляційним судом ухвалено рішення про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 1 495 729 грн. 36 коп. в користь ПАТ КБ "Надра". Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 26.08.2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні по даному кредитному договору з ПАТ КБ "Надра" на Державну іпотечну установу. З моменту ухвалення судового рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов"язань боржника , правовідносини сторін кредитного договору не припиняються, а переходять в площину виконання рішення. Відповідно до п.17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право на отримання сум , передбачених ст.625 ч.2 ЦК України, а саме боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір прооцентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 року по справі №523/8133/16-ц зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред"явлення до позичальник вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ст.625 ч.2 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов"язання. Таким чином нарахована заборгованість становить 252 962,15 грн. з них: 50 786,47 грн. - компенсаційні платежі (3% відсотки), - 202 175,68 грн. - інфляційні втрати. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Також не подав до суду жодних заперечень з приводу заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено , що між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ "Надра" виникли кредитні правовідносини наслідком яких стало те, що 22.07.2013 року Львівським Апеляційним судом ухвалено рішення про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 1 495 729 грн. 36 коп. в користь ПАТ КБ "Надра". Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 26.08.2020 року замінено стягувача у виконавчому провадженні по даному кредитному договору з ПАТ КБ "Надра" на Державну іпотечну установу. З моменту ухвалення судового рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов"язань боржника , правовідносини сторін кредитного договору не припиняються, а переходять в площину виконання рішення. Відповідно до п.17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право на отримання сум , передбачених ст.625 ч.2 ЦК України, а саме боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 року по справі №523/8133/16-ц зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред"явлення до позичальник вимоги згідно ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ст.625 ч.2 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов"язання. З розрахунк заборгованості за порушення грошового зобов"язання [PERSON] за період з 01.11.2020р. по 23.02.2022 р. нарахована заборгованість становить 252 962,15 грн. з них: 50 786,47 грн. - компенсаційні платежі (3% відсотки), - 202 175,68 грн. - інфляційні втрати. Суд вважає, що саме дана сума підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Згідно Договору відступлення права вимоги позивач набув право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором. Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, Державна іпотечна установа набула усі права за Кредитним договором, що належали первісному кредиторові, зокрема й право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Станом на день подачі позову, сума заборгованості за Кредитним договором залишається несплаченою, що свідчить про небажання відповідача виконувати свої зобов`язання за Кредитним договором , у зв`язку з чим, Позивач вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Доказів про погашення відповідачем заборгованості суду не надано. Отже, судом встановлено, що відповідач допустив невиконання умов договору та взятих на себе зобов`язань в частині повернення грошових коштів та сплати відсотків у встановлені договором порядку та строки. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання , на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних , якщо інший розмір процентьів не встановлений договором аба законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників), кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь кого з них окремо. Станом на день подачі позову, сума заборгованості за кредитним договором залишається несплаченою, що свідчить про небажання відповідачів виконувати свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Державної іпотечної установи засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за порушення грошового зобов"язання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, суд враховує, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, а тому кошти судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову підлягають стягненню в користь Позивача з Відповідача.

Outcome: approved