Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» (далі - ТОВ «ФК «СОНАТІ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.06.2018\~ між АТ\~ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Z62.00400.003998580.Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору.Свої зобов`язання за договором [PERSON] не виконував, внаслідок чого станом на 28.03.2024 у нього виникла заборгованість за договором у розмірі 237302,93 грн., яка складається з\~ простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 91200,22 грн., простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 47562,27 грн., простроченої заборгованості за комісіями в розмірі 98540,44 грн.25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» було укладено договір факторингу № 25/07, відповідно до якого АТ «Ідея Банк»\~ передало ТОВ «ФК «СОНАТІ», а ТОВ «ФК «СОНАТІ»\~ прийняло належні АТ «Ідея Банк»\~ права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача.Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 237302,93 грн. Ухвалою судді від 06.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд з викликом учасників справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 20.11.2024 здійснено перехід до загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав відзив на позовну заяву у якій просив у позові відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що із доказів, наданих позивачем, неможливо визначити порядок і періоди проведених нарахувань за кредитним договором. АТ «Ідея Банк» було видано відповідачу лише 85834,78 грн., а не 98710 грн. На підставі кредитного договору було вчинено виконавчий напис нотаріуса від 24.07.2019, тобто до закінчення строку дії кредитного договору, виконавчий напис нотаріуса перебував на примусовому виконані до його скасування рішенням суду від 17.01.2023. Первісний кредитор після отримання виконавчого напису нотаріуса не мав права нараховувати відсотки за кредитним договором. Вважає, що умови кредитного договору про сплату комісії за обслуговування кредиту та страхового платежу є нікчемними. Позивачем не доведено факт набуття права вимоги за кредитним договором, не надано документ про сплату фактором клієнту ціни продажу. Відповідача не повідомили про зміну кредитора. З 19.07.2024 ТОВ «ФК «Сонаті» не має статусу фінансової установи та не може використовувати у своєму найменуванні термін «фінансова компанія». Ухвалою суду від 17.02.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, наведені у відзиві. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 07.06.2018\~ між АТ\~ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z62.00400.003998580 (далі - договір) (а.с. 16-19). Відповідно до п. 1.1. банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 98710 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п.\~ 1.2. Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 36 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника,. Відповідно до п.\~ 1.3. За користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5 % (Маржу Банку). Відповідно до п.\~ 1.4. Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку, становить 9.5 %, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15 %. Відповідно до п.\~ 1.5. Змінна частина процентної ставки дорівнює потрійному значенню UIRD (Український індекс рітейлових депозитів) (далі - Індекс) за останній день попереднього місяця, надалі - «Індекс». Індекс використовується як база для визначення процентної ставки. індекс переглядається та може змінюватись Банком щомісячно. Статистичні дані Національного банку України, які містять Індекс, розміщуються на офіційному сайті Національного Банку України за адресою: http://www.bank.gov.ua. Сторони домовились, що у випадку зміни назви Індексу чи посилання на Індекс, але без зміни його економічної суті, Сторони не вносять зміг до Договору, і такі дані продовжують використовуватись у формулі визначення змінної частини ставки. Відповідно до п.\~ 1.7 Банк повідомляє Позичальника про зміну розміру процентної ставки та надсилає Позичальнику новий Графік щомісячних платежів за кредитним договором листом без внесення змін (доповнень) до Договору не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Таке повідомлення вважається надісланим в день його відправлення на адресу Позичальника, що зазначена у цьому Договорі. До направлення повідомлення на адресу Позичальника поштою прирівнюється також його вручення Позичальнику, члену його\~ родини чи представнику Позичальника під розписку. Новий графік щомісячних платежів стає невід`ємною частиною цього договору. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. На обґрунтування позовних вимог позивачем також надано паспорт споживчого кредиту, ордер-розпорядження, виписку по особовому рахунку, заяву-анкету про акцепт на укладання договору (а.с. 20,23-32). Як вбачається з виписки по особовому рахунку на рахунок відповідача Банком було перераховано грошові кошти у сумі 98710 грн., з яких 12875,22 грн. перераховано як оплату за договором страхування. Відтак доводи представника відповідача про недоведеність заборгованості за виданим кредитом є безпідставними. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z62.00400.003998580\~ станом на 27.07.2024 у [PERSON] виникла заборгованість за тілом кредиту за вказаним договором у розмірі 91200 грн. Ураховуючи те, що факт отримання кредитних коштів відповідачем не спростований, вказаний кредитний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 91200,22 грн. підлягає задоволенню. Судом установлено, що 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «СОНАТІ» було укладено договір факторингу № 25/07, відповідно до якого АТ «Ідея Банк»\~ передало ТОВ «ФК «СОНАТІ», а ТОВ «ФК «СОНАТІ»\~ прийняло належні АТ «Ідея Банк»\~ права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників (а.с. 34-40). Відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ «ФК «СОНАТІ»\~ набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 237302,93 грн., яка складається з\~ простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 91200,22 грн., простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 47562,27 грн., простроченої заборгованості за комісіями в розмірі 98540,44 грн (а.с. 40) Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «ФК «СОНАТІ» набуло прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z62.00400.003998580 від 07.06.2018. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа № 6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що за приписами частини першоїстатті 517 ЦК Українипервісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина першастатті 519 ЦК України). Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним(постанова Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11, постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Стосовно доводів представника відповідача про відсутність документа, який підтверджує сплату\~ фактором клієнту ціни продажу, суд зазначає, що у даній справі АТ «Ідея Банк» є учасником справи, повідомлений про її розгляд та не повідомляв про неотримання коштів за договором факторингу чи про порушення фактором умов договору факторингу. Крім того, відповідачем не надано доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У встановленому законом порядку договір факторингу недійсним не визнавався, отже він у сукупності з іншими доказами є належним доказом на підтвердження факту набуття позивачем права вимоги за кредитним договором. При вирішенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у сумі 47562,27 грн., суд зазначає таке. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір\~ процентів, та\~ порядок\~ їх\~ сплати\~ за\~\~ договором визначаються\~ в\~ договорі залежно від кредитного ризику,\~ наданого забезпечення,\~ попиту і пропозицій,\~ які\~ склалися\~ на\~ кредитному ринку,\~ строку користування кредитом,\~ розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавцянараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Як убачається з рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2023 у справі №183/2637/22 на підставі заяви АТ «Ідея Банк» 24 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вчинений виконавчий напис (реєстровий номер №6742), яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь АТ "Ідея Банк"заборгованість за кредитним договором № Z62.00400.003998580 від 07 червня 2018 року, яка утворилась за період з 07 січня 2019 року по 10 червня 2019 року у розмірі 177 095,98 грн. Таким чином, внаслідок пред`явлення АТ «Ідея Банк» до [PERSON] вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню. З приводу стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає таке. Згідно з п. 1.10. кредитного договору № Z62.00400.003998580 від 07.06.2018, за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ураховуючи наведені правові висновки, позовна вимога ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати за нарахованими та несплаченими комісіями є необґрунтованою і в цій частині позов задоволенню не підлягає. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 237302,93 грн., з яких задоволено вимоги на суму 91200,22 грн., тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1163,72 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial