Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) в особі свого представника адвоката Константінової Тетяни Миколаївни (далі - адвокат Константінова Т.М., представник позивача) через систему «Електронний суд» звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Канівської міської ради про позбавлення батьківських прав, відповідно до якої просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - невідомий, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] , батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] .. Відповідно свідоцтва про зміну імені [PERSON] [INFO] змінив прізвище, власне ім`я, по батькові на [PERSON] . Причиною зміни прізвища є те, що починаючи з 2012 року батько життям дитини не цікавиться.Справжнім батьком для [PERSON] став його вітчим, чоловік позивачки [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків із виховання дитини, не забезпечує її матеріально та не піклується про неї належним чином. Згідно акту фактичного проживання осіб у квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . До 2020 року також проживали [PERSON] (в даний час [PERSON] ) та його мати [PERSON] . З 2012 року вихованням неповнолітнього [PERSON] , [INFO] займалася позивач самостійно. Батько [PERSON] з дитиною не спілкується, вихованням та утриманням сина не займається з 2012 року. [PERSON] проживав за даною адресою до 2012 року. В даний час місце його перебування не відомо. Відповідно до Акту фактичного проживання осіб у квартирі [ADDRESS] останні 4 роки проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] . Позивач зазначає, що вихованням неповнолітнього [PERSON] , [INFO] вона займається самостійно. Відповідач з дитиною не спілкується, вихованням та утриманням сина не займається. Батька дитини сусіди ніколи не бачили з моменту проживання даної родини. Емоційно та фінансово неповнолітній [PERSON] , [INFO] залежний від позивачки та її чоловіка, так як саме вони займаються його вихованням та утриманням. Згідно відомостей з навчального закладу та медичного закладу вихованням дитини займається позивач. Батько участі у навчанні дитини та її лікуванні не приймає. Позивач стверджує, що неповнолітній [PERSON] виявив бажання юридично не мати нічого спільного з батьком, який його не виховував, а тому позивач в інтересах власного сина змушена звернутися до суду із заявою про позбавлення батька батьківських прав. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. від 21.04.2025 справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано у Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Канівської міської ради висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.28). Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Деревенського І.І. від 03.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 13.08.2025 підтримала позовну заяву та просила її задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила суду, що її неповнолітній син змінив прізвище та по-батькові та не має ніякого бажання спілкуватися з біологічним батьком, оскільки відповідач з сином не спілкується, його вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям. Представник позивача адвокат Константінова Т.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, не заперечувала, щодо винесення заочного рішення. Представник третьої особи - Костенко Н.Г. у судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на адресу відповідача судової кореспонденції, яка повернута до суду поштовим зв`язком із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.31-32, 40-41,63-64,65-66,84-85), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с. 37, 46, 61, 82). З вищезазначеного, вбачається, що суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення [PERSON] та він була належно повідомлений про дату та час розгляду справи, стороною якої він являється. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Допитана у в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , зазначила, що є сестрою позивачки. Повідомила суду, що позивачка досить довго проживає з [PERSON] , також зазначила, що позивачка до цього була у шлюбу з [PERSON] , [PERSON] змінив прізвище, бо не хоче мати нічого спільного з його батьком. Допитана у в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , зазначила, що вона була першою вчителькою [PERSON] , та є близькою подругою сім`ї [PERSON] . Пояснила суду, що жодного разу не бачила біологічного батька [PERSON] . Також зазначила, що вітчим гарно відноситься до дитини, також зазначила, що не пригадує, щоб [PERSON] говорив за свого біологічного батька. Допитана у в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , зазначила, що позивачка є її невісткою. Пояснила суду, що неповнолітній [PERSON] завжди називає її сина [PERSON] «тато». Також зазначила, що позивачка та її син разом проживають 9 років. [PERSON] знає з 2016 року до [PERSON] звертається, як до батька та поважає його як батька. Також підтвердила той факт, що [PERSON] утримує та виховує [PERSON] як свого сина. Вислухавши представника позивача, позивача, пояснення свідків та дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.12.2014 (а.с. 10). З копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 27.04.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , змінив власне прізвище та по-батькові на [PERSON] (а.с.12). Факт зміни прізвища позивача зі « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.12.2020, з якого вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] , 04.12.2020 було зареєстровано шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] » (а.с. 14 на звороті). З копії акту фактичного проживання №149 від 21.03.2025, вбачається, що мешканці будинку [ADDRESS] [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , посвідчили той факт, що у квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . До 2020 року також проживали [PERSON] (в даний час [PERSON] ) та його мати [PERSON] . З 2012 року вихованням неповнолітнього [PERSON] , [INFO] займалася мати самостійно. Батько [PERSON] з дитиною не спілкується, вихованням та утриманням сина не займається з 2012 року. [PERSON] проживав за даною адресою до 2012 року. В даний час місце його перебування не відомо (а.с.8). Відповідно до Акту фактичного проживання осіб складеного уповноваженою співвласниками будинку [PERSON] , вбачається, що мешканці будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , якй проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , посвідчили той факт, у квартирі [ADDRESS] останні 4 роки проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] . Вихованням неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , займається мати самостійно. Батько [PERSON] з дитиною не спілкується, вихованням та утриманням сина не займається. Батька дитини сусіди ніколи не бачили з моменту проживання даної родини. Емоційно та фінансово неповнолітній [PERSON] , [INFO] , залежний від матері та її чоловіка, так як саме вони займаються його вихованням та утриманням (а.с.8 на звороті). З довідки № 01-20/79 від 20.03.2025 виданої Комунальним закладом «Канівський академічний ліцей «Гармонія» Черкаської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в комунальному закладі «Канівський академічний ліцей «Гармонія» Черкаської області у 11 класі. Батько [PERSON] , за час навчання дитини в ліцеї: не спілкується з учителями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться шкільним життям дитини (а.с.9). Відповідно до довідки № 468 від 21.03.2025 виданої КНП «Канівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Канівської міської ради Черкаської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , спостерігається сімейним лікарем з 2013 року (до 2013 року лікарем педіатром). За період з 2013 року на огляд дитина з`являлася тільки з мамою - [PERSON] . Рідний батько [PERSON] участі по вихованню і догдяду не приймав (а.с.9 на звороті). Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). З висновку органу опіки та піклування №01-01-23/1441 від 30.06.2025, вбачається, що в ході вивчення документів було з`ясовано, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із мамою [PERSON] , яка займається його вихованням та утриманням. Батько [PERSON] вихованням сина не займається. Орган опіки та піклування при прийнятті остаточного рішення покладається на розсуд суду (а.с.55). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. В даній справі суд враховує, що відповідач залишив спільного малолітнього сина разом з матір`ю та покинув місце їхнього спільного проживання. В ході розгляду справи відомостей про фактичне місце знаходження [PERSON] встановлено не було, за місцем реєстрації відповідач не проживає. Відповідач не цікавився життям свого сина. Судом також встановлено, що будь-яке спілкування сторони між собою не підтримують, а отже відповідач не цікавиться життям свого сина, участі в його вихованні не приймає. В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, підготовку до самостійного життя. З 2012 року не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, тому суд приходить до висновку про самоусунення та ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позивачем не було заявлено вимоги про стягнення судових витрат на його користь, тому суд залишає судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved