Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Представник позивача\~ДСГП «Ліси\~України» звернувся\~до суду\~із позовом\~до [PERSON] ,\~треті особи:\~Терешківська сільська\~рада про\~витребування майна\~із чужого\~незаконного володіння,\~в якому\~просить суд:\~скасувати у\~Державному земельному\~кадастрі державну\~реєстрацію земельної\~ділянки з\~кадастровим номером\~5324083907:07:001:0106\~з одночасним\~припиненням усіх\~речових прав,\~їх обтяжень,\~зареєстрованих щодо\~зазначеної земельної\~ділянки. Витребувати на користь ДП «Ліси України» частину земельної ділянки з кадастровим номером 5324083907:07:001:0106 у розмірі часткового перетину з межами кварталу 68 Чалівського лісництва філії «Полтавське лісове господарство» ДП «Ліси України», площею 0,2252 га з загальної площі ділянки 0,2501 га, що належить [PERSON] на праві власності. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що у постійному користуванні ДП «Ліси України» перебувають землі державного лісового фонду, зокрема квартал 68 Чалівського лісництва філії «Полтавське лісове господарство». 23.08.2023 року у ході моніторингу стану використання земель державного лісового фонду було виявлено, що частина земельної ділянки лісового фонду в межах кварталу 68 виділу 23 Чалівського лісництва поза волею власника - держави, оскільки Полтавською районною державною адміністрацією не приймалося рішення про вилучення зазначеної земельної ділянки з постійного користування ДП «Полтавський лісгосп» (правонаступник ДП «Ліси України»), без згоди постійного лісокористувача, вибула у чуже незаконне володіння та зареєстрована з кадастровим номером 5324083907:07:001:0106. 25.02.2024 року отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки 367251388 від 25.02.2024 року стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 5324083907:07:001:0106, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 5324083907:07:001:0106 загальною площею 0,25 га (далі - спірна земельна ділянка) на підставі договору купівлі-продажу, перейшла у власність [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5324083907:07:001:0106 здійснено Полтавською регіональною філією центру ДЗК від 02.09.2008 р. Цільове призначення вказаної земельної ділянки визначено- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] . ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» листом № 465 від 13.11.2023 підтвердила часткову приналежність земельної ділянки 5324083907:07:001:0106 до земель державного лісового фонду, зазначивши, що згідно з матеріалами лісовпорядкування 2017 року, земельна ділянка з кадастровим номером 5324083907:07:001:0106, має частковий перетин з межами кварталу 68 Чалівського лісництва філії «Полтавське лісове господарство» ДП «Ліси України», площа перетину меж земельної ділянки з кадастровим номером 5324083907:07:001:0106 з межами кварталу 68 Чалівського лісництва філії «Полтавське лісове господарство» ДП «Ліси України» становить 0, 2252 га з загальної площі ділянки 0,2501 га. Наразі спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України» в порядку правонаступництва. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 22.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.08.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду\~від 09.09.2024\~року постановлено\~про поверненняна стадію підготовчого провадження. Ухвалою від 28.10.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду\~від 16.06.2025\~року постановлено\~про поверненняна стадію підготовчого провадження. Ухвалою суду від 08.07.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Синенко О.М. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Також надала до суду технічний звіт з топографо-геодезичної зйомки, щодо визначення координат поворотних точок земельної ділянки ДП «Ліси України» та земельної ділянки [PERSON] за кадастровим номером 5324083907:07:001:0106 [ADDRESS] . Представником відповідача адвокат Гринько П.О. заперечував, щодо задоволення позовних вимог зазначив, що відповідач є добросовісним набувачем дана земельна ділянка була набута відповідно до договору купівлі-продажу. Перший власник набув право власності на спірну ділянку відповідно до державного акту. На момент набуття права власності земельна ділянка відповідно до генерального плану перебувала в межах населеного пункту та не знаходилася на територій Лісів України. Також зазичив, що з моменту набуття права власності першого набувача минуло 17 років. Представник Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить суд слухати справу за його відсутності. При винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.\~1\~ЛК України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. Частиною 3\~ст. 1 ЛК України\~визначено, що усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9\~ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно ст.\~10\~ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до статті 12\~ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб. Як вбачається з листа Головного управління Держземагенства у Полтавській області Відділ держземагенства у Полтавському районі Полтавської області земельна ділянка площею 0,2500 га (рілля), перебувала у власності [PERSON] , згідно «Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №504379, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010854600233 від 02.09.2008 року для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (відповідно до класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему України № 548 від 23.07.2010 року, цільове призначення даної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Відділ Дерземагенства у Полтавському районі повідомляє, що згідно додатку 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 обмеження щодо використання земельної ділянки відсутні. Відповідно до договору купівлі- продажу від 14.11.2013 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5324083907:07:001:0106, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , сплативши за неї грошову суму, вказану у договорі. Відповідно до п 1.2 договору купівлі- продажу ця земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 504379, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відділом земельних ресурсів у Полтавському районі Полтавської області за № 010854600233 від 02.09.2008 року, право власності на яку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.11.2013 року №3379519. Згідно Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна земельна ділянка, кадастровий номер 5324083907:07:001:0106, площею 0,25 га, на праві власності належить [PERSON] (а. с. 16-17). Відповідно до відомостей про земельну ділянку, земельна ділянка, кадастровий номер 5324083907:07:001:0106, площею 0,25 га, має цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка. (а. с. 16). Судом встановлено, що першому власнику [PERSON] спірна земельна ділянка передана у власність в 2008 році, 17 років минуло з моменту набуття права власності, також виділена [PERSON] земельна ділянка, розташована в межах населеного пункту вже мала самостійну поштову адресу - [ADDRESS] . Суд зазначає, що відповідач [PERSON] отримавши у власність земельну ділянку згідно договору купівлі- продажу від 14.11.2013 року відкрито користувався нею протягом 12 років та є добросовісним набувачем. Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує таке втручання легітимну мету; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним такій меті. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 02 листопада 2004 року в справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге- стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном. У пункті 71 рішення від 20 жовтня 2011 року в справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року в справі № 910/8413/21). У такій категорії справ, досліджуючи, чи добросовісно діє особа - набувач майна, суду слід з`ясувати, чи могла така особа знати або обґрунтовано припускати, зокрема, що земельна ділянка, яку вона набуває, накладається на землі ведення лісового господарства чи дотримані інші критерії добросовісного набуття майна. Вказані висновки були викладені в постанові Верховного Суду від 07 травня 2025 року при розгляді справи № 128/680/21. Також Верховний Суд звернув увагу, що 09 квітня 2025 року набув чинності Закон України від 12 березня 2025 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни до статей 261, 388, 390, 391 ЦК України, і який має бути враховано судами з огляду на частину другу розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. За змістом ст. 388 ЦК України держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо: 1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років; 2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років. Дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало: а) до об`єктів критичної інфраструктури; б) до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; в) до об`єктів та земель оборони; г) до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння; ґ) до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння; д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації. Згідно ч. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: - нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; -нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин). Враховуючи, що [PERSON] є добросовісним набувачем, спірна земельна ділянка йому була передана у власність 2013 році, якою він відкрито та добросовісно користувався протягом 12 років, суд, з урахуванням зворотності в часі редакції ст. 388 ЦК України, від 09.04.2025 року, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного позову та витребування у відповідача земельної ділянки.

Outcome: dismissed