Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що \~10.03.2021 між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено Кредитний договір №22030000497709, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти (далі\~кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 58032,00 гривень на 60 місяців з кінцевою датою повернення 10.03.2026, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити плату за кредитом (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту за поточним рахунком позичальника, що відкритий в банку. У порушення умов договору відповідачем не виконуються в повному обсязі належним чином кредитні зобов`язання, за весь строк з моменту укладення договору ним сплачено банку лише 26991,07 грн, останній платіж відбувся 10.02.2022, тому банк прийняв рішення дострокового вимагати погашення всієї заборгованості, направивши [PERSON] текстове повідомлення на основний номер телефону, таким чином, враховуючи умови універсального договору банківського обслуговування, термін виконання відповідачем зобов`язань за договором з погашення всієї заборгованості настав достроково 27.09.2023, і після цієї дати банк не здійснював нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту та не нараховував штрафні санкції. 11.04.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу №11/04/24, відповідно до якого ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги до боржників банку, в тому числі до відповідача за Кредитним договором №22030000497709 від 10.09.2021. Оскільки позивач набув право кредитора до відповідача за Кредитним договором, зобов`язань за яким відповідач не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 102130,53 грн, яка складається з 57155,73 грн\~заборгованості за тілом кредиту та 44974,80 грн\~залишку прострочених комісій, тому просить стягнути таку заборгованість в судовому порядку разом з судовими витратами. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи \~ \~ \~ \~Представник позивача до судового засідання не з`явився, позивач про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. В позовній заяві просив суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами, а також зазначив про відсутність в разі наявності підстав заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ЦПК України, відзиву та/або будь-яких клопотань від нього не надходило. Клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі \~ \~ \~ \~Справа надійшла для розгляду за підсудністю з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та ухвалою суду від 28.03.2025 в ній було відкрите провадження за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 28.04.2025, яке відкладалося на 22.05.2025 через неявку відповідача. Ухвалою суду від 22.05.2025 підготовче провадження у справі закрите та її призначене до судового розгляду на 17.07.2025, а потім на 10.09.2025. В судовому засіданні 10.09.2025у зв`язку з повторною неявкою відповідача, що повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку статей 280-282 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 10.03.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем [PERSON] , який склав заяву-згоду №1169696 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, укладено кредитний договір №22030000497709, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua\~та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір. За цим договором відповідач отримав у банку кредит на таких умовах: сума кредиту 58032,00 грн; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту 10.03.2026; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 1 по 15 міс. 2611,44 грн, з 16 по 30 міс. 2031,12 грн, з 31 по 45 міс. 1450,80 грн, з 46 по 60 міс. 812,45 грн від суми кредиту. Після підписання Кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, що передбачені кредитним договором, а також підтвердив, що отримав свій примірник договору. Одночасно з укладенням Кредитного договору відповідач уклав з ПрАТ\~«Українська акціонерна страхова компанія АСКА-ЖИТТЯ» Договір добровільного страхування життя за програмою «Страхування життя позичальника кредиту НВ» №NS-22030000497709 від 10.03.2021. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 11232,00 гривень. З виписки по особистому рахунку відповідача за кредитним договором №22030000497709 убачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок Боржника, як це передбачено умовами Кредитного договору, також ця виписка містить відомості про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів з погашення боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед Банком. Відтак, у межах строку користування кредитом відповідач зобов`язаний був повертати Банку кредит і сплачувати проценти за погодженою сторонами ставкою та комісію, однак належним чином не виконував свої зобов`язання. У розрахунку заборгованості банком зазначено, що розмір заборгованості [PERSON] станом на 10.04.2024 становить 57155,73 грн за тілом кредиту та 44974,80 грн за комісіями. 11.04.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №11/04/24, згідно з умовами якого Клієнт за плату відступив Факторові права вимоги до Боржників за кредитними договорами, перелік яких наведено в Додатку №1 до Акту приймання-передачі прав грошових вимог за договором факторингу, у тому числі й до боржника [PERSON] , який станом на 10.04.2024 мав непогашену заборгованість за кредитним договором: 57155,73 грн за тілом кредиту та 44974,80 грн за комісіями. V. Оцінка суду За положеннями ст.ст.12,81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1077 ЦК України визначає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлене, що ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а тому договір відступлення права вимоги на підставі статті 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» за кредитним договором №22030000497709 від 10.03.2021, укладеним між позичальником [PERSON] та АТ «Банк Кредит Дніпро». Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за Кредитним договором в добровільному порядку не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеної заборгованості за тілом кредиту. На підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 57155,73 грн заборгованості за тілом кредиту. Що стосується заборгованості за комісіями, суд зазначає таке. Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1\~ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування»). То ж споживчим є будь-який кредит, наданий споживачеві для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування\~ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, така форма витрат, як комісія за обслуговування кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комісіями в сумі 44974,80 грн. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Судові витрати у справі складаються з судового збору 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу 7200,00 грн. Судовий збір в силу ст.141\~ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 2422,40 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 7200,00 грн, на підтвердження яких позивачем надані відповідні докази, суд вважає, що вказані витрати є завищеними з огляду на предмет позову та наявність сталої судової практики з розгляду даної категорії спорів. У цій справі не відбувалося жодного судового засідання за участю представника позивача, крім позовної заяви не подавалися жодні заяви та клопотання, не витребовувалися відомості за адвокатськими запитами. То ж, з огляду на наведене, сума витрат на правничу правову допомогу в розмірі 7200,00 грн не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, тому підлягає зменшенню. Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18). У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved