Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

17.12.2024 Виконавчий комітет Шептицької міської ради Львівської області звернувся до Шептицького міського суду Львівської області із позовом до [PERSON] , яким просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; стягувати з [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.12.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини внесені у відповідності до вимог ст.135 СК України. Вказує, що після народження дитини [PERSON] проживала по [ADDRESS] , однак, не здійснювала належного догляду за новонародженою дитиною, не мала документів, зокрема ID-картки, відповідно не могла зареєструвати народження дитини, його місце проживання, оформити соціальні виплати, що було зроблено лише згодом за допомогою соціальних служб. Зазначає, що при відвідуванні матері і дитини, працівниками служби у справах дітей та Кам`янка-Бузького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було виявлено, що дитина була часто голодна, брудна, потребувала огляду лікарів, мати поводилась неадекватно, не мала навиків догляду за немовлям, демонструвала відсутність материнських інстинктів. Оскільки така ситуація загрожувала життю та здоров`ю дитини, розпорядженням Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації №136/02-08/19 від 29.05.2019 року відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», на підставі заяви [PERSON] , [PERSON] , [INFO] влаштовано у Комунальний заклад ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» (зміна назви на Комунальне некомерційне підприємство ЛОР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям») на повне державне забезпечення. За час перебування малолітнього [PERSON] в закладі з 31.05.2019 року, його мати [PERSON] відвідувала його лише кілька разів, останній раз 02.02.2020 року, надалі дитину ніхто не відвідував та не цікавився його станом здоров`я, фізичним та розумовим розвитком. Окрім цього, граничний строк перебування у закладі для малолітнього [PERSON] сплив. Також вказує про народження [PERSON] другого сина [PERSON] , [INFO] , якого мати також залишила на виховання батькові та бабусі, до дитини не навідується, його життям не цікавиться. Рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області №14 від 28.01.2022 року сім`ю [PERSON] скеровано під соціальний супровід Червоноградського центру соціальних служб, які, здійснюючи соціальний супровід виявили, що [PERSON] тривалий час відсутня по місцю проживання, сином [PERSON] опікується бабуся [PERSON] , так як батько служить у ЗСУ. Також посилається на те, що після поміщення дитини в КНП ЛОР «Любисток», фахівці ЧМЦСС намагалися налагодити співпрацю з клієнткою, з метою формування навичок відповідального батьківства та повернення сина в біологічну сім`ю, проте вона постійно змінює місце проживання і контакти, не виходить на зв`язок, що унеможливлює подальшу роботу. Тому сім`ю [PERSON] було знято із соціального супроводу із негативним результатом. Водночас зазначає про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків за ч.1 ст.184 КУпАП. Враховуючи наведене, характеризуючі дані відповідача, вважає, що проживання дитини із матір`ю загрожує життю та здоров`ю дитини, оскільки [PERSON] належним чином не виконує батьківських обов`язків, а тому позбавлення її батьківських прав відносно сина буде доцільним, виправданим та відповідатиме інтересам дитини. 24.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27.01.2025 року. У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого, розгляд справи 27.01.2025 року не відбувся. Через першу неявку у підготовче судове засідання представника позивача, підготовче судове засідання 17.02.2025 року відкладено, продовжено строк підготовчого судового засідання. Ухвалою від 27.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Розгляд справи 29.04.2025 року відкладено через першу неявку у судове засідання сторін, 02.06.2025 року неявку відповідача. У судовому засіданні 01.07.2025 року оголошено перерву, яку продовжено 07.08.2025 року. В судовому засіданні 01.07.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягає на задоволенні позову. В судовому засіданні 01.07.2025 року представник відповідача адвокат Поліщук О.Л. позовні вимоги визнав, вказав про відсутність у відповідача бажання брати участь у вихованні сина, остання не має постійного місця проживання, тимчасово проживає у гуртожитку із співмешканцем, водночас на розгляді іншого суду перебуває справа про позбавлення її батьківських прав відносно молодшого сина [PERSON] . В судове засідання 01.09.2025 року учасники не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, при цьому, представник позивача зазначила про повне підтримання позовних вимог, відповідач про визнання позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий із відповідачем із шкільних років, йому відомо, що вона у 2019 році народила хлопчика, однак дитина була недоглянута, більше того, була загроза життю і здоров`ю дитини, тому дитину відібрали у матері та помістили у дитячий заклад. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 04.06.2019 року (а.с.9). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України № 00050042029 від 14.03.2025 року встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Кам`янка -Бузька Кам`янка -Бузького району Львівської області, його матір`ю є [PERSON] , відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.59). Із листа Кам`янка-Бузького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №98 від 29.03.2019 року, вбачається, що в районній базі сімей та осіб, що перебувають у складних сімейних обставинах Кам`янка-Бузького РЦСССДМ знаходиться особа, з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] , 1996 року народження, який проживає за адресою: [ADDRESS] . Під час здійснення соціальної роботи фахівці центру з`ясували, що періодично у нього проживає [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] народила дитину та на даний час разом із дитиною проживає у смт.Добротвір у співмешканця [PERSON] за вказаною вище адресою. У [PERSON] відсутня ID картка, у зв`язку із чим вона не може зареєструвати народження дитини та оформити соціальні виплати (а.с.16) Розпорядженням Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації №136/02-08/19 від 29.05.2019 року, з врахуванням заяви [PERSON] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано на повне державне забезпечення в Комунальний заклад ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» (зміна назви на Комунальне некомерційне підприємство ЛОР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям») (а.с.8). Як встановлено відповіді Комунального некомерційного підприємства ЛОР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям», наданої на запит відділу у справах дітей Червоноградської міської ради Львівської області, за час перебування в закладі [PERSON] його мати [PERSON] відвідувала дитину лише 7 разів (31.05.2019 року, 01.09.2019 року, 03.09.2019 року, 11.09.2019 року, 24.09.2019 року, 15.11.2019 року, 02.02.2020 року), надалі дитину ніхто не навідував, не цікавився його станом здоров`я, фізичним і розумовим розвитком (а.с.15). Із характеристики на [PERSON] , виданої КНП ЛОР «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток», встановлено, що [PERSON] в колективі КНП ЛОР ЛОСБД «Любисток» перебуває з 30.05.2019 року. [PERSON] контактує охоче, проявляє інтерес до навколишнього процесу, словник наближений до вікової форми, фразову мову використовує, але має труднощі в побудові складних (дизартрія стерта форма) речень, порушена складова слова, тому має недоліки у звуковимові. Рівень розвитку інтелектуальної сфери не відповідає віковій формі. [PERSON] стан переважно у дитини є активним, сміливо комунікує, охоче виконує завдання. Хлопчик розуміє соціальні норми і правила поведінки, однак йому ще важко їх дотримуватись. Це пов`язано з порушенням уваги та зниженням рівня мисленнєвих процесів. Емоції слабо регульовані. Потребує постійного контролю зі сторони дорослого (а.с.14). Із листа Комунальне некомерційне підприємство ЛОР «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям», адресованого відділу у справах дітей Червоноградської міської ради Львівської області №634 від 23.10.2024 року, вбачається, що малолітній [PERSON] вже досягнув граничного віку перебування у закладі. Водночас, просять вирішити питання про подальше переведення дитини та влаштування у сімейну форму виховання ( а.с.12). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області (а.с.75), орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, встановлено, що відповідач не була присутня на засіданні комісії, жодних заперечень та заяв не скерувала. Разом із тим, як вбачається із заяви [PERSON] від 19.06.2025 року, поданої через канцелярію суду, остання повністю визнає позовні вимоги, вказала, що не має постійного місця проживання на території України, належних засобів для виховання та утримання дитини. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Встановлено, що [PERSON] не має місця проживання, притягалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, поведінка відповідачки відносно малолітнього сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Вона не бажає змінювати свою поведінку відносно сина, налагоджувати з ним емоційний та сімейний зв`язок, дбати про сина, проявляти про нього турботу та батьківську опіку, що є ухиленням від виконання обов`язків по вихованню сина, а тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини. Водночас, відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За наведених обставин, враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду (тобто з 17.12.2024 року, а не з 16.12.2024 як просить позивач) і до досягнення дитиною повноліття. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. В силу вимог ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 2422, 40 гривень судових витрат. Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 01.09.2025 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту в силу приписів ч.5 ст.268 ЦПК України.

Outcome: partial