Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31760,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 червня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» був укладений договір про надання фінансового кредиту №09446-06/2024, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 8000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, що передбачені договором. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» вчинили дії, визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, не вносив платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом, внаслідок чого має заборгованість. Вказує, що 24 вересня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №24092024, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги у правовідносинах, які виникли на підставі кредитного договору та набуло право вимоги до [PERSON] щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 31760,00 гривень, з яких: 8000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 12960,00 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом; 10800,00 гривень заборгованість за штрафом. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року в розмірі 31760,00 гривень та судові витрати по справі. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив. У заяві від 10 вересня 2025 року відповідач позовні вимоги визнав. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 25 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 18 серпня 2025 року. Протокольною ухвалою суду від 18 серпня 2025 року судове засідання відкладено на 10 вересня 2025 року. Позиція учасників судового розгляду В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій 08 вересня 2025 року заяві просив справу розглядати без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити, при цьому не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, в поданій 10 вересня 2025 року заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність. Зазначив, що позовні вимоги визнає, однак просив зменшити розмір правової допомоги, вважаючи її завищеною. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 09 червня 2024 року відповідач [PERSON] заповнив ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, відповідно до якої вказав свої персональні дані та надав згоду на їх обробку (а. с. 9-10). ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» погодило умови кредитування відповідача і того ж дня між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту №09446-06/2024, відповідно до якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» зобов`язувалося надати відповідачу кредит в сумі 8000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, що передбачені договором (а. с. 13-18). Відповідно до п. 1.2 кредитного договору: тип кредиту кредит; мета отримання кредиту на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається строком на 120 днів з 09 червня 2024 року (дата надання кредиту). Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування 06 жовтня 2024 року (дата погашення кредиту). Згідно з п. 1.4 кредитного договору за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Відповідно до п. 1.4.1 кредитного договору денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування,вказаного в п. 1.2 Договору. Загальні витрати, орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту станом на день його оформлення вказуються в Графіку платежів до Договору. Згідно з п. 1.6 кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4149-60хх-хххх-0901 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору. Порядок нарахування платежів за прострочення клієнтом виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за договором передбачено в п. 5.3 договору. Згідно з п. 3.2 договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нарахована неустойка (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором. Відповідно до п. 3.3 договору нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п. 1.2 договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний клієнтом). При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня. Згідно з п. 5.3, п. 5.3.1 договору у випадку прострочення клієнтом процентів та тіла кредиту відповідно до термінів встановлених в графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу. Відповідно до п. 7.6 договору підписанням договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, розміщених на веб-сайті товариства. До матеріалів справи долучений графік платежів, що є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року, який підписаний [PERSON] (а. с. 19-20). Крім того, відповідачем [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту до Договору №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року, з якого вбачається, що тип кредиту кредит, сума/ліміт кредиту 8000,00 гривень, строк кредитування 120 днів, мета отримання кредиту на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, процентна ставка, відсотків річних 1,50% в день, що становить 547,50% річних, тип процентної ставки фіксована, загальні витрати за кредитом 14400,00 гривень, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 22400,00 гривень, реальна річна процентна ставка, відсотків річних 9671,38% (а. с. 10 зворот-12 зворот). Із дослідженого судом договору встановлено, що [PERSON] ознайомлений та згідний з умовами договору, що підтверджується його електронним підписом. Уклавши договір, підтвердив, що ознайомився, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, розміщених на веб-сайті товариства (а. с. 7-8 зворот). На підтвердження укладення договору в електронному вигляді позивачем надано довідку ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» про ідентифікацію відповідно до якої відповідач [PERSON] , з яким укладений договір про надання фінансового кредиту №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». Акцепт договору підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором: одноразовий ідентифікатор W3446; час відправки ідентифікатора позичальнику: 09 червня 2024 року 09:20:02 РМ; номер телефону на який було відправлено ідентифікатор: 380966027159 (а.с. 24 зворот-25). Крім того, згідно з відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» за №20.1.0.0.0/7-250709/29495-БТ від 17 липня 2025 року, наданою на виконання ухвали суду від 25 червня 2025 року, клієнт [PERSON] верифікований шляхом підписання анкети-заяви по ідентифікації клієнта від 18 квітня 2024 року. А також банківська карта № [NUMBER] хх-хххх-0901 емітована на ім`я [PERSON] , на яку 09 червня 2024 року здійснено переказ коштів в сумі 8000,00 гривень. Зазначені реквізити банківської карти співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у Договорі. З матеріалів справи також вбачається, що 24 вересня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір факторингу №24092024 (а. с. 26-31). Згідно з Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №24092024 від 24 вересня 2024 року загальна сума заборгованості [PERSON] за договором №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року становить 31760,00 гривень, з яких 8000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 12960,00 гривень заборгованість за відсотками, 10800,00 гривень заборгованість за штрафами (а. с. 31 зворот). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не здійснювало нарахувань за договором №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року. Відповідно до платіжної інструкції позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило оплату ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» згідно з договором факторингу №24092024 від 24 вересня 2024 року (а. с. 32 зворот). Отже, позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за договором №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року, укладеним між ТОВ СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 14 травня 2025 року направило на адресу відповідача [PERSON] досудову вимогу в якій повідомило останнього про відступлення права вимоги, із зазначенням суми боргу, а також вимогу про сплату вказаної заборгованості (а. с. 33). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за кредитним договором №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 24 вересня 2024 року становить 31760,00 гривень, з яких 8000,00 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту; 12960,00 гривень прострочена заборгованість за відсотками, 10800,00 гривень заборгованість за штрафами (а. с. 22-24). За матеріалами справи відповідач будь-яких платежів на повернення кредиту чи сплати відсотків не здійснював. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст.\~1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (ст. 1047 ЦК України). За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу ст.\~639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України). У постанові від 07 квітня 2021 року у справі №623/2936/19 Верховний Суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладений 09 червня 2024 року [PERSON] договір №09446-06/2024 про надання фінансового кредиту із ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», договір укладений в електронній формі. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до вимог ст.\~509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526\~ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.\~512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок: 1)\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги); 2)\~правонаступництва; 3)\~виконання обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); 4)\~виконання обов`язку\~боржника третьою\~особою. Кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений також\~в інших\~випадках,\~встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризики настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Пунктом 4.1.4 Договору передбачено, що товариство має право без згоди клієнта відступити право вимоги за Договором третій особі, в зв`язку, з чим відбудеться зміна сторони кредитодавця за договором, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 09 червня 2024 року між ТзОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] договору про надання фінансового кредиту №09446-06/2024 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст.\~129\~Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Станом на час розгляду справи відповідач не спростував заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом позики, не надав доказів сплати ним зазначеної суми. Оскільки відповідач не довів, що сплатив за договором усю суму тіла кредиту, тому для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 8000,00 гривень, яка ним не сплачена, що жодним чином не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 8000,00 гривень тіла кредиту. Отже, відповідач не виконав повністю свого обов`язку з повернення кредитних коштів у передбачений чинним законодавством та договорами строк, чим допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Окрім основного боргу позивач також просить стягнути штраф в розмірі 10800,00 гривень та відсотки в розмірі 12960,00 гривень за період з 09 червня 2024 року по 24 вересня 2024 року, що відображено у розрахунку заборгованості за договором №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року, які нараховані за процентною ставкою 1,50% в день, як передбачено договором (а. с. 71. Щодо стягнення відсотків за кредитом суд зазначає наступне. За матеріалами справи, позивачем нараховано відсотки за денною процентною ставкою 1,50% в день за користування кредитом за період з 09 червня 2024 року по 24 вересня 2024 року включно, тобто, в межах узгодженого сторонами строку кредитування у сумі 12960,00 гривень. Однак, відповідно до ч. 5 ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» перехідний\~період у\~240\~днів із\~дозволеною ставкою:\~120\~днів 2,5%,\~120\~днів 1,5%,\~поширюється лише\~на договори,\~укладені до\~набрання Законом\~чинності,\~якщо строк\~дії таких\~договорів продовжено\~після набрання\~Законом чинності.\~Про це\~зазначено у\~ч.\~2\~розділу ІІ\~Прикінцевих і\~перехідних положень\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 09 червня 2024 року договір №09446-06/2024 про надання фінансового кредиту, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, позивач не мав права визначати денну проценту ставку у розмірі 1,50%, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. У зв`язку з цим суд здійснив перерахунок відсотків з врахуванням відсоткової ставки 1% в день та строком користування коштами 108 днів за період з 09 червня 2024 року по 24 вересня 2024 року (в межах строку кредитування). В такому випадку розмір відсотків за користування кредитом становить 8640,00 гривень: 8000,00 гривень х 1% х 108 днів = 8640,00 гривень. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення частково у розмірі 8640,00 гривень. Відтак, загальна сума заборгованості за договором №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року, яка підлягає стягненню з відповідача складає 16640,00 гривень (8000,00 тіло кредиту, 8640,00 відсотки). Стосовно вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за штрафом, суд зазначає наступне. Указом Президента\~України від\~24\~лютого 2022\~року №64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення кредитного договору, так і на час розгляду цієї справи. Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи викладене та те, що штраф за договором позики нарахований під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Пунктом 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень\~ЦК України та здійснено розрахунок штрафу у розмірі 10800,00 гривень за період з 09 червня 2024 року по 24 вересня 2024 року (під час дії в Україні воєнного стану), а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №09446-06/2024 від 09 червня 2024 року підлягають задоволенню частково у розмірі 16640,00 гривень. Щодо судових витрат у справі Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження витрат на правову допомогу стороною позивача надано Договір про надання правової (правничої) допомоги №0103, укладений 01 березня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», замовлення до Договору про надання правової (правничої) допомоги №0103 від 01 березня 2024 року, детальний опис наданих послуг за договором, рахунок на оплату від 25 квітня 2025 року. Вартість правничої допомоги, згідно з наданими письмовими доказами становить 7000,00 гривень. Відповідач 10 вересня 2025 року подав письмову заяву в якій просив зменшити розмір витрат на правову допомогу у зв`язку з їх завищенням. Суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи зі змісту ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача. Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень будуть співмірними по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України та відповідатимуть характеру і обсягу узгоджених між сторонами і фактично наданих адвокатом послуг. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422, 40 гривень. Позовні вимоги суд задовольнив на 52,39% (16640,00х100/31760,00), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1269,10 гривень (2422,40х52,39/100). На підставі викладеного,

Outcome: partial