Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення його від сплати аліментів, присуджених на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.09.2023 (№751/5546/23) та стягнення надмірно сплачених аліментів в розмірі 16 000,00 грн (а.с.45-53). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2009 до 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 12.11.2012 з нього стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 400,00 грн щомісячно та до повноліття дитини. Деякий час він сплачував аліменти у такому порядку. Надалі відповідачка звернулася до суду із позовом, рішенням якого змінили розмір аліментів з 400,00 грн до 2 000,00 грн щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Також зазначив, що рішенням суду від 23.11.2023 він був позбавлений батьківських прав по відношенню до [PERSON] . Крім того, рішенням суду від 05.03.2024, дитину було усиновлено, а тому наразі він не суб`єктом батьківських прав та обов`язків до неповнолітньої [PERSON] . Недобросовісна поведінка відповідача полягає у приховуванні обставин внесення змін щодо батька до актового запису про народження дитини. А тому відповідно до положень ст.ст.1212, 1215 ЦК України просить повернути надмірно сплачені кошти за період з травня 2024 року до грудня 2024 року. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 31.03.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. Новозаводський районний суд м. Чернігова протокольною ухвалою від 16.07.2025 залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] . Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особиу судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, відповідно до письмових пояснень(а.с.82-83), погоджується з вимогами в частині звільнення від сплати аліментів за виконавчим провадженням [NUMBER]. Зазначив, що в день проголошення рішення суду про позбавлення позивача батьківських прав [PERSON] повідомила [PERSON] , що той може не сплачувати більше аліментів. Проте, позивач добровільно продовжив їх сплачувати. Крім того, після збільшення розміру аліментів відповідачка не пред`являла виконавчий документ до державної виконавчої служби. Отже сплата аліментів здійснювалась позивачем добровільно, поза межами виконавчого провадження. Також вказав, що відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема аліменти. Також звернув увагу, що аліменти є власністю дитини [PERSON] . А отже належним відповідачем щодо стягнення надмірно сплачених аліментів є набував та власник цих коштів. Представник третьої особи Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської радиу судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, одночасно просив вирішити спір з врахуванням інтересів дитини (а.с.71). Суд, відповідно до положень ст.223 ЦПК України, ухвалив про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, відповідно до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України, 02.09.2025 оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосив дату та час його проголошення 08.09.2025 року о 15 год 50 хв. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Позивач та відповідач у період з 21.01.2009 до 23.06.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, що не заперечується сторонами. Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.17). На підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.11.2012 видано виконавчий лист №2/2515/2001/2012, відповідно якого відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 400 грн щомісячно (а.с.18, 1234). Надалі, на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.09.2023 збільшено розмір аліментів та 06.11.2023 видано виконавчий лист №751/5546/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 2 000 грн щомісячно на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.85-86, 120-122). 15.01.2025 [PERSON] звертався до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові із заявою про надання інформації про виконавче провадження (а.с.136-137). 06.02.2025 Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові звертався до Новозаводського районного суду м. Черінгова із вимогою надати оригінал виконавчого листа відповідно до рішення суду від 25.09.2023 та повернув виконавчий лист № 2515/13019/2012 у зв`язку із зміною розміру аліментів (а.с.138-139). Надалі, Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Чернігові 05.03.2025 винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а саме: замість №в/д 2/2515/2001/2012 зазначено №в/д 751/5546/23 (а.с.145). [PERSON] 06.03.2025 звертався до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові про закриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, але станом на 11.03.2025 йому було відмовлено з тих підстав, що рішення суду від 25.09.2023 є чинним (а.с.19, 136-137). Втім вказаний виконавчий лист №751/5546/23 був повернутий на підставі заяви стягувача, що підтверджується постановою державного виконавця від 08.07.2025 (а.с.90-91). Відповідно повідомлення Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові від 28.07.2025 станом на 05.03.2025 при винесені постанови щодо зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, зміни розміру аліментів [PERSON] не було надано оригіналу виконавчого документа та заяви про відмову від стягнення або повернення виконавчого листа, а тому рішення вважалося таким, що підлягало виконанню (а.с.140). Згідно відомостей відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові [PERSON] позбавлений батьківських прав на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігові від 23.11.2023 (№751/6060/23) (а.с.22-23). У подальшому 05.03.2024 Новозаводський районний суд м. Чернігова своїм рішенням задовольнив заяву про усиновлення [PERSON] , [INFO] та вніс відповідні зміни в актовий запис про народження. Рішення набрало законної сили 05.04.2024 (а.с.166). Втім [PERSON] у період з квітня 2024 до грудня 2024 перераховував поштовим переказом щомісячно аліменти на користь [PERSON] в розмірі 2 000 грн щомісячно. Загалом у вказаний період перераховано 16 000,00 грн (а.с.25-33). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 10 Сімейного кодексу України, зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 Сімейного кодексу України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно з ч.2 ст.188 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути звільнені від зобов`язання утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Відповідно до п.17 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Стаття 179 Сімейного кодексу України, передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, не витрачає отримувані аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа №711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи встановлені обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази, а також норми чинного законодавства, аналізуючи вищенаведені положення сімейного законодавства, відповідно до яких обов`язок утримувати дитину до її повноліття заснований на факті батьківства, а тому враховуючи усиновлення [PERSON] , [INFO] , іншою особою, у позивача відсутній обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини, а отже позовні вимоги в частині звільнення від сплати аліментів підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення надмірно сплачених аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому стаття 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, не відповідає інтересам дитини. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Як на підставу недобросовісності набувача позивач посилався на той факт, що рішенням суду від 05.03.2024 виключено з актового запису про народження дитини відомості про нього як батька [PERSON] , а відповідач приховала даний факт. Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Водночас, вимога про повернення коштів, витрачених на забезпечення життєдіяльності дитини, зворотного позивачем не доведено, не відповідає інтересам дитини. Отже, повернення отриманих за тривалий час аліментів може зашкодити інтересам дитини та поставити під загрозу її право на належний рівень життя та гармонійний розвиток її особистості. Так, за змістом ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. В силу вимог ст. 45 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених статтею 43 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права: 1) безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки; 2) отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд; 3) здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд роз`яснює малолітній або неповнолітній особі її права та можливі наслідки дій її представника чи законного представника у разі, якщо за віком вона може усвідомити їх значення. Суд сприяє створенню належних умов для здійснення малолітньою або неповнолітньою особою її прав, визначених законом та передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Положеннями ст. 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача належним, суд відмовляє у задоволенні позову. Положеннями ч.2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Аліментні виплати у спірний період позивач здійснив в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення №751/5546/23, що набрало законної сили. Відповідач отримала грошові кошти за рішенням суду. [PERSON] не пред`являла до державної виконавчої служби виконавчий документ про зміну розміру аліментів. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 179 СК України саме дитина [PERSON] , [INFO] є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві. У силу вимог ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема аліменти, якщо їх виплата проведена фізичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, яким є у даному випадку є саме неповнолітня дитина [PERSON] . З огляду на зазначене, до участі у справі як належного відповідача чи співвідповідача позивачу слід було залучити саме неповнолітню дитину [PERSON] , яка є набувачем і власником зазначених вище коштів. Судом неповнолітню дитину [PERSON] залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки рішення може вплинути на її права та обов`язки. Проте, сторона позивача у цій справі клопотань про заміну первісного неналежного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі як співвідповідача не заявляла, а з власної ініціативи суд не наділений такими повноваженнями. З огляду на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, слід відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с.1, 41). Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. Представником відповідача заявлена вимога про стягнення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до приписів ч.ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правничої допомоги №05/25 від 03.07.2025, укладений між [PERSON] та адвокатом Жилінським О.В. (а.с.87-88); ордер (а.с.84), розрахунок оплати витрат (а.с.92) та копія квитанції №05/25 на оплату згідно договору №05/25 на суму 10 000 грн (а.с.89). Враховуючи наявність документів, що підтверджують сплату відповідачем 10 000 грн на професійну правничу допомогу, відсутність клопотання іншої сторони, передбачене ч.5 ст.137 ЦПК України, суд вважає, що вказані витрати є співмірними зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим на надання послуг, їх обсягом, значенням справи для сторони. Оскільки позов задоволено частково, що становить 50%, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до відхиленої частини вимог 50%, що становить 5 000,00 грн (50%х10000грн/100%). Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Тому остаточно з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 3 788,80 грн (5 000,00-1 211,20) витрат на правничу допомогу. На підставі наведеного,

Outcome: partial