Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності, третя особа Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області в особі Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, в обґрунтування якого зазначила, що з 08 березня 2003 року проживала однією сім`єю без реєстрації разом зі [PERSON] . У 2006 році вони спільно придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Будинок був придбаний частково на спільні кошти, частково в рахунок кредиту, який вони виплачували разом із заробітних плат. Позивач разом із [PERSON] , а також із дочками позивача від попереднього шлюбу переїхали проживати у придбаний будинок. У [PERSON] була дитина від попереднього шлюбу [PERSON] , якій [PERSON] завжди допомагав, придбав їй квартиру м. Харкові. У 2020 році [PERSON] захворів, внаслідок чого йому було ампутовано частину ноги. Позивач за ним доглядала весь час. З початком повномасштабного вторгнення РФ на територію України місто Ізюм було окуповане російськими військами. У квітні 2022 року позивач евакуювалася з м. Ізюма, тоді як [PERSON] відмовився від евакуації. Згодом зв`язок зі [PERSON] було втрачено, а у вересні 2024 року, вийшовши на роботу, від колег дізналася, що [PERSON] ймовірно загинув. Крім цього, позивачу стало відомо про те, що колишня дружина [PERSON] приносила до КЗОЗ «ХОБСМЕ» свідоцтво про його смерть. 13.12.2024 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , проте їй було відмовлено з підстав відсутності документів, які підтверджують родинні зв`язки. Крім того, у нотаріуса позивач дізналася про те, що спадщину після батька прийняла [PERSON] . Позивач зазначає, що оскільки вона з березня 2003 року до травня 2022 року проживала зі [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, вели спільне господарство, виховували дітей, піклувались один за одним, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, тому наявні підстави стверджувати про те, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що майно, набуте нею разом із [PERSON] у вказаний період, є їх спільною сумісною, оскільки набуте у період фактичних шлюбних відносин. Вказані обставини на переконання позивача є підставою для визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку. Крім того позивач зазначає, що оскільки нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на майно, яке не належало спадкодавцеві, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також на частину земельної ділянки, тому наявні підстави для внесення змін до відповідного свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] . На підставі викладеного [PERSON] просила суд: 1) встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з 08 березня 2003 року до [INFO] ; 2) визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну для обслуговування житлового будинку, господарських та надвірних будівель і споруд площею 1000 кв.м.; 3) визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельну, для обслуговування житлового будинку, господарських та надвірних будівель і споруд; 4) внести зміни до свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 1-980, виданий 15.11.2024, виданого [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області, зазначивши, що спадкоємицею Уі частини житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, для обслуговування житлового будинку, господарських та надвірних будівель і споруд, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] . У відзиві на позовну заяву [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , у задоволенні позовних вимог просила відмовити з тих підстав, що позивач дійсно була колегою спадкодавця та підтримувала з ним дружні відносини. Проте, позивачем не надано жодного доказу, який прямо чи опосередковано підтверджує факт її проживання разом із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства в період, коли було придбано спірний житловий будинок з господарськими та надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку під будинком, а також після його придбання. Відсутні докази придбання будь-якого майна за спільні кошти в період з 2003 року. Не надано також жодних доказів, які б свідчили про те, що спірне майно було придбано за спільні кошти. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2025 року позовну заяву направлено за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова. Ухвалою Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~27\~березня 2025\~року позовну\~заяву прийнято\~до розгляду,\~відкрито загальне\~позовне провадження\~та призначено\~підготовче судове\~засідання.Витребувано у Ізюмської державної нотаріальної контор Харківської області в особі Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори (адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Бібліка, 57, ел. пошта: info_4@khm.kh.notary.gov.ua) належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2025 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб та на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами та надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , - до набрання законної сили рішенням суду у справі № 643/1570/25. 02 червня 2025 року до суду з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшли витребувані докази. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 26 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] ,\~від імені\~якої діє\~представник [PERSON] ,\~про витребування\~доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 26 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] ,\~від імені\~якої діє\~представник [PERSON] ,\~про витребування\~доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 26 червня 2025 року викликано в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечував та просив відмовити з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та заслухавши пояснення свідків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І., зареєстрованим в реєстрі за № 6160, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , купив у [PERSON] цілий жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 1000 кв.м. Згідно з\~Витягом з\~Державного реєстру\~речових праввід 10.10.2024 № 398621750, 08 жовтня 2024 року державним реєстратором Мітіною В.В. проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] , номер відомостей про речове право: 57043212. [INFO] [PERSON] помер у віці 70 років у м. Ізюм Харківської області, про що 14 березня 2024 року Четвертим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 19 липня 2024 року. 22 квітня 2024 року [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , звернулася до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . На підставі цієї заяви Ізюмською державною нотаріальною конторою в особі Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори 24 липня 2024 року заведено спадкову справу № 72365292, номер у нотаріуса: 60/2024. 15 листопада 2024 року [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , звернулася до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 15 листопада 2024 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, видано [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 54,3 кв.м., загальною площею 146,0 кв.м. 04.12.2024 [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, як виконуючої обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, із заявою, в якій повідомила, що прийняла спадщину після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 13.12.2024 [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, як виконуючої обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, як виконуюча обов`язки державного нотаріуса Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . [PERSON] зазначає, що з 08 березня 2003 року і до 07 травня 2022 року безперервно проживала разом із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, вели спільне господарство, виховували дітей, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, отже між ними були стосунки, притаманні подружжю. На підтвердження цих обставин [PERSON] надано докази: - свідоцтво про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] , - свідоцтво про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] , - довідку про склад сім`ї, видану квартальним комітетом кварталу № 9 Ізюмської міської ради Харківської області, відповідно до якої [PERSON] дійсно проживає у [ADDRESS] , разом із чоловіком [PERSON] (загинув під час окупації [INFO] ) та доньками [PERSON] , [PERSON] з листопада 2006 року; - \~ \~ \~ \~довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Ізюм від 18.10.2024, відповідно до якої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, вручену [PERSON] 07.12.2024; - \~ \~ \~ \~квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , за період 2016-2018 роки; - \~ \~ \~ \~довідку з місця роботи [PERSON] від 21.10.2024; - \~ \~ \~ \~довідку з місця роботи [PERSON] від 21.10.2024; - \~ \~ \~ \~спільні фотокартки, з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спільно проводили час, свята, відпочинок; - копію паспорта громадянина України [PERSON] з відомостями про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; - копію паспорта громадянина України [PERSON] з відомостями про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, в судовому засідання були допитані свідки сторони позивача, які повідомили суду наступне. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що вона є племінницею позивачки. По суті предмету спору зазначила, що про стосунки позивачки і померлого [PERSON] дізналася в 2003 року, коли останні почали мешкати разом в орендованій квартирі з доньками позивачки. Вказала, що позивачка і [PERSON] мешкали разом багато років. Позивачка зайняла у неї 8 тисяч доларів для купівлі будинку. Після придбання будинку останні мешкали разом з дітьми у вказаному будинку, зробили в ньому косметичний ремонт, побудували надвірні будівлі. Допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона є колегою позивачки, разом працювала з позивачкою та померлим [PERSON] . Повідомила, що сприймала останніх як сім`ю, оскільки останні мешкали разом як чоловік та дружина років 20, вони завжди приїзджали на роботу разом. Коли [PERSON] хворів, то позивачка піклувалася про нього, привозила від нього необхідні документи на роботу. Про загибель [PERSON] вона також дізналась від позивачки. Допитана в якості свідка [PERSON] , повідомила суду, що вона є колегою позивачки, вони працювали разом з позивачкою та померлим [PERSON] . Знайома з останніми з вересня 2005 року, по декілька разів на рік вони зустрічалися на роботі та із позивачкою вони також підтримували спілкування в телефонному режимі. Зі слів позивачки знає, що вона та померлий [PERSON] мешкають разом з доньками позивачки в будинку, який купили в 2006-2007 роках. У вказаному будинку вона ніколи не була. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є донькою позивачки, повідомила суду, що з 2003 році вони приїзджали на квартиру до [PERSON] . Мати та померлий [PERSON] збирали кошти на будинок. В 2006 році вони придбали будинок та почали мешкати разом. Вона сприймала [PERSON] як батька. Вони весь час мешкали разом, подорожували разом, вели спільне господарство, відносини були родинні, майно та бюджет були спільними. Також зазначила, що вона зареєстрована в спірному будинку, сімейний лікар знає їх як родину. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є донькою позивачка, в своїх показах зазначила, що вона з сестрою, мати та [PERSON] почали мекати разом як родина з 2003 року. Спочатку вони мешкали на орендованих квартирах, а в 2006 році на накопичені кошти купили будинок. Вони вели спільне господарство, сплачували їх з сестрою навчання, усі разом відвідували родичів та їздили на відпочинок. Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 552/6659/16-ц). При цьому, слід враховувати, що відповідно до постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, п. 1-3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку поданих позивачем доказів її спільного проживання зі [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу на відповідність критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, суд виходить з того, що подані позивачем докази не повною мірою відповідають зазначеним критеріям з огляду на таке. Зокрема, надані позивачем довідки КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи №-02-0/175 від 21 жовтня 2024 року та довідку №02-06/2441 від 21 жовтня 2024 року містять інформацію лише про те, що позивач та спадкодавець працювали в одному закладі та були знайомі як колеги, проте не містять інформації, яка стосується предмету доказування у справі, а саме щодо спільного проживання [PERSON] зі [PERSON] , наявності в них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Отже, вказаний доказ не відповідає критерію належності. Довідка квартального комітету №9 Ізюмської міської ради Харківської області є недопустимим доказом підтвердження факту проживання/перебування особи за конкретною адресою, оскільки виданий особою, яка не є розпорядником відповідної інформації та не має повноважень здійснювати облік задекларованого/зареєстрованого місця проживання осіб за конкретною адресою, враховуючи положення п. 3, 36, 40-42 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265. Крім того,\~суд також\~критично сприймає\~інформацію зазначену\~у цій\~довідці,\~оскільки з\~наданого позивачемВитягу з реєстру територіальної громади від 28 грудня 2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 29 липня 1997 року. За таких обставин, існує обґрунтований сумнім у достовірності довідки квартального комітету №9 як доказу у справі. Надана позивачем довідка КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Ізюм» від 18 жовтня 2024 року, а також довідка Академії медичних наук України Інституту патології хребта та суглобів і проф. М.І. Ситенко є неналежним доказом у справі, оскільки не містить інформації щодо спільного проживання [PERSON] зі [PERSON] , наявності в них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Зазначений доказ містить інформацію, яка не стосується предмету доказування у справі, а саме, що у громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] один і той самий сімейний лікар [PERSON] . При цьому, [PERSON] є лікарем вказаних осіб лише з 2018 року, тоді як спірне майно було придбане у 2006 році. Щодо зазначення у довідці адреси місця проживання осіб, то в цій частині зазначений доказ не відповідає критерію допустимості, оскільки обставини щодо місця проживання особи відповідно до закону мають бути підтверджені іншими засобами доказування, а саме витягом з реєстру територіальної громади щодо зареєстрованого/задекларованого місця проживання особи, і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Надані позивачем фотокартки є неналежними доказами, оскільки зроблені під час святкування тих чи інших подій, враховуючи присутність на фото інших осіб, застілля. На підставі зазначених фотокарток неможливо встановити обставини, які стосуються предмету доказування у справі, зокрема щодо спільного проживання [PERSON] зі [PERSON] , наявності в них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Крім того, судом враховано, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 квітня 2019 року у справі № 552/6659/16-ц, спільна присутність на святкуванні свят, сама по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між останніми склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Щодо квитанцій про сплату комунальних послуг, то з них неможливо однозначно встановити, хто саме здійснював оплату комунальних послуг. Згідно інформації відображеної в документах оплату здійснював [PERSON] . Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що надані позивачем рахунки не можуть підтверджувати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та померлого [PERSON] , адже з їх змісту можна лише встановити що хтось (ймовірно сам [PERSON] ) здійснив оплату комунальних послуг. Крім того, судом враховано, що зазначені квитанції датуються не раніше, ніж 2016 роком, тому як спірне майно було придбано спадкодавцем у 2006 році. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] не підтвердили обставин того, що у період, коли було придбано спірний будинок, [PERSON] та [PERSON] спільно проживали як подружжя, у них був наявний спільний побут, вони мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. Обставини щодо спільного проживання останніх однією сім`ю вказаним свідкам відомо лише зі слів позивачки, вони ніколи не відвідувала спірний будинок. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд сприймає критично, оскільки вказані особи є родичами позивачки, крім того, жодних належних і допустимих доказів, які б узгоджувалися з даними показами та підтверджували обставини спільного проживання позивачки та [PERSON] , в тому числі ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, побуту, несення спільних витрат, у матеріалах справи відсутні, а показання свідків, допитаних під час судового розгляду, без наявності інших підтверджуючих доказів, не можуть бути самостійною підставою для встановлення факту спільного проживання протягом заявленого періоду. Згідно правового висновоку, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20, судам необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки. Оцінивши надані\~сторонами та\~витребувані судом\~докази,\~врахувавши наведені\~норми матеріального\~права,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивачем\~належними,\~допустимими,\~достовірними та\~достатніми доказами\~не доведено,\~що вона\~та [PERSON] \~на час\~придбання спірного\~будинку у\~листопада 2006\~року спільно\~проживали,\~вели спільне\~господарство,\~мали спільний\~бюджет,\~взаємні права\~та обов`язки,\~притаманні подружжю,\~у зв`язку\~з чим\~відсутні підстави\~для встановлення\~фактупроживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 08 березня 2003 року до [INFO] . Суд зазначає, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів наявності спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 в справі № 531/295/19). У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , та [PERSON] у період з 08 березня 2003 року до 07 травня 2022 року. Решта позовних вимог є похідними від позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому суд відмовляє у їх задоволенні. З урахуванням викладеного, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed