Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

У жовтні 2024 року ЖБК «КВАЗАР-3» звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 20 538,61 грн, інфляційні втрати у розмірі 27 325,17 грн та три відсотки річних у розмірі 5 373,00 грн, а всього 53 236,78 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS] та є членом житлово-будівельного кооперативу. ЖБК «КВАЗАР-3» надає житлово-комунальні послуги та експлуатаційні послуги з утримання будинку членам кооперативу. Таким чином, відповідач як споживач житлово-комунальних послуг, у відповідності до статей 156, 162 ЖК України, зобов`язана не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. У зв`язку з порушенням вказаних обов`язків у відповідача, починаючи з січня 2016 року, виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 20 538,61 грн. На вказаний розмір заборгованості відповідачем на підставі ст. 625 ЦК України також нараховано інфляційні втрати у розмірі 27 325,17 грн та три відсотки річних у розмірі 5 373,00 грн. Із зазначених підстав позивач звернувся із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 22.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.02.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про часткове визнання позовних вимог, а саме визнано позовні вимоги в межах строку позовної давності. Зокрема, представник зазначив, що оскільки згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.01.2016 заборгованість відповідача становила 7 582,79 грн, то з урахуванням положень ст.ст. 256, 257 ЦК України, строк позовної давності за такими вимогами сплив 01.01.2019. При цьому представник відповідача вказує на те, що в даному випадку не можуть бути застосовані положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, на які позивач посилається у позові, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 в Україні карантин офіційно розпочався 12.03.2020. Таким чином, станом на вказану дату право на звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості, яка утворилася до 01.01.2026, уже було втрачене. Згідно з розрахунками відповідача основна сума заборгованості, із урахуванням вказаних обставин, складає 7 917,13 грн (20 583,00 - 12 620,87). Щодо нарахованих позивачем сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних представник відповідача зазначив, що із поданого позивачем розрахунку неможливо встановити, яким чином та за якою формулою здійснено нарахування вказаних сум. При цьому позивач порушив приписи постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період стану, відповідно до якої заборонено здійснювати нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних з 24.02.2022 до закінчення воєнного стану. Крім того, у розрахунку містяться нарахування пені, що прямо суперечить чинному законодавству. Відповідач вважає, що нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних повинно бути здійснено за період з 01.01.2019 по 23.02.2022. Згідно з розрахунками відповідача вказані суми за такий період складають 1 779, 44 грн та 738,57 грн відповідно. Таким чином, відповідачем визнаються позовні вимоги за період з 01.01.2019 по 23.02.2022 у загальному розмірі 10 435,00 грн, із яких: 7 917,13 грн - сума основної заборгованості; 1 779,44 грн - інфляційні втрати; 738,57 грн - три відсотки річних. 11.06.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримано у повному обсязі. Перед початком судового засідання 03.09.2025 представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, ураховуючи наданий відповідачем відзив на позовну заяву, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що ЖБК «КВАЗАР-3» забезпечує обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , а саме надає житлово-комунальні та експлуатаційні послуги з утримання будинку членам кооперативу. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що вбачається із виписки з протоколу зборів членів ЖБК «КВАЗАР-3» від 31.01.2001. Крім того, як вбачається з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №853358 від 18.10.2024, наданої на запит суду, [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі з 24.03.1992. Таки чином, відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем, та є членом ЖБК «КВАЗАР-3». Вказана обставина відповідачем не заперечуються. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про кооперацію» кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених законом, - за державними цінами і тарифами; кооперативи мають право реалізувати товари та надавати послуги за цінами і тарифами, що встановлюються на договірних засадах, окремо для членів кооперативу та інших осіб. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Статтею 15 Закону України «Про кооперацію» визначено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу. Протоколами загальних зборів членів ЖБК «КВАЗАР-3» №1 від 11.10.2018, №4 від 15.09.2020, №1 від 01.10.2022 затверджено розміри внесків на управління будинком (утримання будинку і споруд та прибудинкової території) для будинку [ADDRESS] , які необхідно сплачувати споживачам. Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників та є обов`язковими для виконання всіма співвласниками. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем надано письмові докази про понесення щомісячних грошових витрат на утримання будинку [ADDRESS] . Отже, ураховуючи те, що відповідач користується послугами, які надаються позивачем, згідно із статтями 156, 162 ЖК України вона зобов`язана не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою КМУ №45 від 24.01.2006 «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08.10.1992 №572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), згідно з ст. 610 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач не сплачує вартість наданих їй житлово-комунальних послуг у повному обсязі, у зв`язку з чим у неї, починаючи з 01.01.2026, утворилась заборгованість. Суд приймає до уваги такі доводи позивача, оскільки вони не заперечуються відповідачем, яка частково визнала позовні вимоги. Із урахуванням наведеного, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача з боку відповідача, оскільки, як з`ясовано судом, відповідачем допущено невиконання зобов`язань щодо сплати житлово-комунальних послуг. Разом із цим, вирішуючи обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем до стягнення сум, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з розрахунками позивача заборгованість відповідача виникла з 01.01.2026 та становить 20 538,61 грн. На вказаний розмір заборгованості відповідачем на підставі ст. 625 ЦК України також нараховано інфляційні втрати у розмірі 27 325,17 грн та три відсотки річних у розмірі 5 373,00 грн. Відповідач позовні вимоги визнає частково, стверджуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 01.01.2016. Вирішуючи обґрунтованість вказаних вище доводів та заперечень сторін, суд враховує наступні висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 (провадження № 12-19гс25). Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України). Аналіз змісту статей 256, 257 та 261 Цивільного кодексу України в їх сукупності і взаємозв`язку дозволяє зробити висновок, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Як указала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19), невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, з огляду на вищенаведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними. За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22). Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022. Надалі Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХнабрав чинності 30.01.2024. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024 , а після 30.01.2024 перебіг такого строку було зупинено. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду було зупинено на строк дії воєнного стану. Ураховуючи наведене, суд визнає обґрунтованими доводи сторони відповідача про те, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 01.01.2016, сплив 01.01.2019. Крім того, заслуговують на увагу суду й доводи представника відповідача про те, що в даному випадку не можуть бути застосовані положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, на які позивач посилається у позові, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 в Україні карантин офіційно розпочався лише з 12.03.2020. Таким чином, станом на вказану дату право на звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості, яка утворилася до 01.01.2026, позивачем втрачене. Згідно з контррозрахунками відповідача основна сума заборгованості, із урахуванням вказаних обставин, складає 7 917,13 грн (20 583,00 - 12 620,87). Суд приймає до уваги такі розрахунки сторони відповідача, оскільки вони узгоджуються з нормами закону та не спростовані позивачем. Крім того, із урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає вірними доводи сторони відповідача про те, що нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних також має здійснюватися лише за період з 01.01.2019 по 23.02.2022. Згідно з розрахунками відповідача вказані суми за такий період складають: інфляційні втрати - 1 779,44 грн; три відсотки річних - 738,57 грн. Сумнівів щодо правильності обрахунків таких сум у суду немає. Доказів на їх спростування позивачем не подано. Ураховуючи усе наведе вище, суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з 01.01.2019 по 23.02.2022 у загальному розмірі 10 435,00 грн, із яких: 7 917,13 грн - сума основної заборгованості; 1 779,44 грн - інфляційні втрати; 738,57 грн - три відсотки річних. Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 104,35 грн (1 відсоток від задоволеної часини позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial