Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача): Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на частку житлової квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,7\~кв.м; визнати за нею, [PERSON] , право власності на частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1218\~га, по [ADDRESS] , кадастровий номер 46\~253\~889\~00:01:001:0031; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов`язані з розглядом справи, сплачений судовий збір у розмірі 4755,92\~грн. та витрати на професійну правничу допомогу відповідно до детального розрахунку. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач по справі [PERSON] колишній чоловік позивачки. З відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2007 року по 03.05.2022 року. За час шлюбу сторони придбали нерухоме майно: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,1218 га в с.\~Йосиповичі Стрийського району Львівської області, кадастровий номер 46\~253\~889\~00:01:001:0031; житлову квартиру [ADDRESS] в забудовника БМФ «Стрийбуд» на умовах пайової участі із сплатою шістьма платежами, загальною площею 63,7 кв.м. Договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір про пайову участь, а в подальшому правовстановлюючі документи були видані на ім`я [PERSON] . Дане майно було придбане за спільні кошти подружжя. Хоча відповідач вагомих вкладень у спільний бюджет не вкладав, так як ніколи не працював, а займався тимчасовими підробітками, майно все рівно вважається спільною сумісною власністю подружжя, а частки, в разі поділу, є рівними. Після припинення шлюбних стосунків, ще до розірвання шлюбу, відповідач надав позивачці довіреність про розпорядження майном на свій власний розсуд. Власне вже тоді між сторонами добровільно було вирішено поділити майно. А саме позивачці залишити квартиру, а відповідачу земельну ділянку для будівництва. Маючи право, надане довіреністю, позивачкою було відчужено квартиру. Відповідач звернувся до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2024 року у справі №456/310/2022 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, позовні вимоги задоволено. А відтак згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. На даний час, спільно нажите майно, квартирf [ADDRESS] , загальною площею 63,7кв.м, та земельна ділянка загальною площею 0,1218га в с.\~Йосиповичі Стрийського району Львівської області, кадастровий номер 46\~253\~889\~00:01:001:0031, зареєстровані за відповідачем. Відповідач у квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги за неї. Всі витрати по утриманню цього майна несе виключно позивач. Добровільно розділити майно відповідач не бажає, тому позивач звертається до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоча повідомлялася про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача\~адвокат Дмитрович\~Н.\~В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення не заперечує. Позиція відповідача:\~Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи на 09.05.2025, 11.07.2025, 08.08.2025 та 26.08.2025. Також про призначення судових засідань на 11.07.2025, 08.08.2025 та 26.08.2025 відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судове засідання на підставі\~ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2025 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95\~ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.6 ст.81, ч.1 ст.89\~ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 26.05.2007 Сколівським РВ ГУМВСУ у Львівській області вбачається, що такий видано на ім`я [PERSON] , [INFO] /а.с.5-8/. З копії паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 17.07.2019, орган, що видав, 4635, вбачається, що такий видано на ім`я [PERSON] , [INFO] /а.с.10/. Відповідно до копії рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2022 року, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 27.01.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №7 розірвано. З даного рішення також вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 27.01.2007 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 281972447 від 29.10.2021, квартира загальною площею 63,7кв.м, житловою площею 32,2кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , підстава для державної реєстрації: договір про пайову участь, серія та номер: 11/09, виданий 11.09.2017; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 03.06.2021 /а.с. 12/. З копії договору купівлі-продажу квартири від 14.12.2021 року вбачається, що [PERSON] від імені [PERSON] (на підставі довіреності) продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] /а.с.13-14/. З копії рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2024 року вбачається, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який укладено від імені [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 14.12.2021 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Палінською\~О.\~В., зареєстрований в реєстрі за №2297 визнано недійсним /а.с.17-19/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.08.2025 номер інформаційної довідки: 438047960, квартира загальною площею 63,7кв.м, житловою площею 32,2кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.10.2010 року вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1218 гектара, у межах згідно з планом, яка розташована на території с.\~Йосиповичі, Йосиповицької сільської ради, Стрийського району, Львівської області, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 46\~253\~889\~00:01:001:0031 /а.с.15/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.07.2025 номер інформаційної довідки: 435080397, земельна ділянка з кадастровим номером 4625388900:01:001:0031 площею 0,1218га, на праві власності належить [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Верховного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 709/494/16-ц, провадження № 61-19909св18 та у постанові Верховного суду від 20 травня 2019 року у справі справа № 360/303/17-ц, провадження № 61-410св18 зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.\~325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За правилами ч.1-3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Постановою Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою, до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що бути особистою власністю кожного з них. Вирішуючи спори між подружжям про майно, повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 - статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно п.22 постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27.01.2007 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.05.2022 року у справі №456/4001/21. Судом також встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони набули у власність квартиру [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,1218 гектара, у межах згідно з планом, яка розташована на території с.\~Йосиповичі, Йосиповицької сільської ради, Стрийського району, Львівської області, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 46\~253\~889\~00:01:001:0031. 14.12.2021 року між [PERSON] , від імені якого, на підставі довіреності, діяла [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2024 року вказаний договір купівлі-продажу квартири визнано недійсним. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.08.2025 номер інформаційної довідки: 438047960, квартира загальною площею 63,7кв.м, житловою площею 32,2кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.07.2025 номер інформаційної довідки: 435080397, земельна ділянка з кадастровим номером 4625388900:01:001:0031 площею 0,1218га, на праві власності належить [PERSON] . Оскільки, майно набуте сторонами під час їх перебування в шлюбі, що в судовому засіданні не оспорювалося, відповідно до ст.60 СК України, воно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, а добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, тому майно підлягає поділу в рівних частках між сторонами у справі. Таким чином, враховуючи вищевикладене та аналізуючи норми чинного законодавства з урахуванням позицій Верховного Суду та Великої палати Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позов слід задоволити та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , право власності на частку житлової квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,7\~кв.м. за реєстраційним номером 2491683546100; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , право власності на частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1218\~га, в с.\~Йосиповичі Стрийського району Львівської області, кадастровий номер 46\~253\~889\~00:01:001:0031, реєстраційний номер 1653811146253. Щодо розподілу судових витрат. За ч.1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 4\~755,92\~грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви. У позовній заяві позивач також просить також стягнути витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 16\~614\~грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Під час судового розгляду справи представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Дмитрович\~Н.\~В. що підтверджено ордером серії ВС №1356895. На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу в розмірі 16\~614\~грн. позивачем долучено до позовної заяви договір-доручення про надання правничої допомоги від 03.01.2022\~р., укладений між [PERSON] та адвокатом Дмитрович Наталією Василівною. Відповідно до п.4.2. Договору-доручення про надання правничої допомоги від 03.01.2022, гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до Договору. Однак, суду не надано таку додаткову угоду до Договору, в якій погоджено між сторонами гонорар адвоката. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено розмір понесених витрат на правову допомогу в розмірі 16\~614\~грн.

Outcome: approved