Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу відповідачі мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] одразу після народження дитини у 2016 році покинув сім`ю та будь-яке спілкування з дружиною. Відповідач [PERSON] також залишила доньку у 2020 році на утриманні своєї матері, позивача у справі [PERSON] . Наразі, відповідачі разом із донькою не проживають, вихованням та утриманням дитини не займаються, не цікавляться її життям та здоров`ям, не беруть участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не утримують. Весь час малолітня онука [PERSON] проживає разом із бабусею, позивачем у справі [PERSON] , та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та зобов`язано третю особу Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької в місті Києві районної державної адміністрації надати в підготовче засідання висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті вимог. Представником позивача надано до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримано в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, однак надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності.(а.с. 59-60) Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації повторно в судове засідання не з`явився, про день та час засідання повідомлений заздалегідь та належним чином, доказів поважності причин неявки суду не надано. Крім того, Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації не виконано ухвалу суду від 16 червня 2025 року та не надано суду Висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , доказів поважності причин тривалого невиконання ухвали суду третьою особою не надано. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що за даними свідоцтва про народження, виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 03 листопада 2023 року, актовий запис № 755, [PERSON] та [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дроботун О.Л. від 02.06.2025 року, реєстровий номер № 328, [PERSON] стверджує, що досить тривалий час не наймається моральним, інтелектуальним та культурним розвитком малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не бере участі у прийнятті рішень, пов`язаних з її фізичним та духовним вихованням, не приймає участі у вирішенні будь-яких питань, пов`язаних з дитиною, зокрема: школа, лікарні, дозвілля, не цікавиться здоров`ям, навчанням, емоційним станом дитини. Крім того, [PERSON] цією заявою повідомив про відсутність у нього прив`язаності до малолітньої [PERSON] , [INFO] , та повідомив, що він не виконує батьківських обов`язків та не має наміру їх виконувати в майбутньому. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, ураховуючи повне визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , - з підстав самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дитини, відсутності бажання на виконання батьківських обов`язків, на спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, відсутності прояву інтересу до внутрішнього світу дитини, її подальшої долі. Разом з тим, суд ураховує, що відповідно до положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, як батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved