Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до Галицького районного суду м. Львова з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором та суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову покликається на те, що 13.10.2021 сторони уклали договір кредиту та страхування №\~Р29.13040.007947656 (далі Кредитний договір). Згідно з Кредитним договором Відповідачка отримала кредит у сумі 56650,00 грн. зі сплатою 15,5% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з Кредитним договором. Станом на дату подання заяви Відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором, у зв`язку з чим Позивач змушений звернутись до суду, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 15.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.06.2025 на адресу Галицького районного суду м. Львова від представника Відповідачки адвоката Буковинського Т. Й. надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідачки у відзиві зазначає, що нарахована банком плата за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 24422,09 грн є нікчемною умовою кредитування по кредитному договору та не може підлягати до стягнення. Також вказує, що позичальниця сплатила на погашення кредитного договору 49129,00 грн., з яких 27235,87 грн банк зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно зазначає, що вказані кошти у сумі 27235,87 грн. банку слід зарахувати на погашення іншої заборгованості по кредиту. Просить суд задовольнити позовні вимоги частково в частині стягнення з відповідачки на користь позивача лише 21445,39 грн. Крім того, просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 24.06.2025 на адресу суду від Позивача, в інтересах якого діє представник Жовтонецький В. М., надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначає про необґрунтованість доводів відповідачки про недійсність умов кредитного договору у частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Додатково надав детальний розрахунок заборгованості відповідачки за кредитним договором із перерахунком заборгованості за кредитним договором з моменту його укладення, зарахування сплаченої відповідачем плати за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору, відповідно до якого заборгованість відповідачки становить 18559,73 грн. Крім того, зазначає про відсутність правових підстав для стягнення з позивача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у позовній заяві зазначає, що просить проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідачка та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник Відповідачки адвокат Буковинський Т. Й. скерував 26.08.2025 заяву, у якій просив проводити розгляд справи у їх відсутності. Окрім цього, у заяві просить позовні вимоги задовольнити частково у сумі 18559,73 грн. Згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 13.10.2021 сторони уклали договір кредиту та страхування № Р29.13040.007947656 (а. с. 15). Згідно з Кредитним договором Відповідачка отримала кредит у сумі 56650,00 грн. зі сплатою 15,5% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно\~зі ст.\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У частині\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині 1\~ст. 612 ЦК України\~визначено, що боржник, у цьому випадку Відповідачка, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачці кредит у розмірі 56650,00 грн., що зокрема підтверджується меморіальним ордером №\~9704101 від 27.04.2021 (а. с. 19). Відповідачка умов договору у встановлений договором термін не виконала. Отже, станом на 16.04.2025, згідно з довідкою-розрахунком, загальна сума заборгованості за кредитом становить 73103,35 грн, яка складається зі: 41342,62\~грн прострочений борг; 7338,64 грн прострочені проценти; 24422,09\~грн прострочена плата за обслуговування кредиту (а. с. 22). Згідно з п. 3. 3. Кредитного договору, ДКБОФО та Тарифи є невід?ємною частиною ДКБОФО. Паспорт споживчого кредиту з Графіком щомісячних платежів (Додаток №1) до Договору та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту (Додаток №2) є невід?ємними складовими цього Договору. У свою чергу, як вбачається з колонки 7 Таблиці Додатку №\~1 до Договору N?P29.13040.007947656 Графіку щомісячних платежів та у колонці 7.4. Паспорту споживчого кредиту №\~P29.13040.007947656 від 27.04.2021, окрім процентів, у структурі кредиту Банк також встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості, що згідно з п. 1.7. Кредитного договору та Додатку № l Позичальник повинен був сплачувати в період з 02.06.2021 по 27.04.2023 24-ма щомісячними платежами (внесками) 02 числа кожного місяця, згідно з Графіком щомісячних платежів. Відповідно до абзацу третього частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно зі частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає\~Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між сторонами Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частини 2\~статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тому суд погоджується з доводами представника відповідачки про нікчемність умов кредитного договору щодо стягнення з відповідачки плати за обслуговування кредитної заборгованості за Кредитним договором. Як вбачається з доводів представника відповідачки, [PERSON] сплатила у рахунок погашення заборгованості по кредиту загальну суму в розмірі 49129,00 грн., з яких 27235,87 грн. зарахував банк в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. З наданого представником позивача детального розрахунку заборгованості по Кредитному договору вбачається, що сума простроченої заборгованості по кредиту становить 18559,73 грн, яка складається з простроченого основного боргу 17252,68 грн. та прострочених процентів 1307,05 грн (а. с. 61). Таким чином, відповідно до наданого представником позивача детального розрахунку заборгованості відповідачці не нарахована прострочена плата за обслуговування кредиту та здійснено перерахунок заборгованості відповідачки за Кредитним договором. Згідно з п.4. Кредитного договору, усі інші умови регулюються ДКБОФО, який містить додаткові умови надання та користування Кредитом, умови банківського рахунку в доповнення до тих, що вказані в Договорі і є невід?ємною частиною Договору. Чинна редакція ДКБОФО розміщена на сайті Банку: www.ideabank.ua. У пункті 9.10 ДКБОФО передбачено, що погашення простроченої заборгованості за Договором кредиту (крім штрафних санкцій) здійснюється шляхом списання Банком з транзитного рахунку суми простроченої заборгованості в день надходження грошових коштів на транзитний рахунок. Погашення іншої заборгованості здійснюється в терміни погашення заборгованості, визначені Графіком. Щомісячний платіж, внесений не в термін. передбачений Графіком, та/або в більшій сумі зараховується в оплату щомісячних платежів в термін, визначений таким Графіком, тобто кошти зберігаються на транзитному рахунку Банку та зараховуються в оплату щомісячних платежів згідно Графіку та в черговості погашення заборгованості, визначеній в Графіку. За умови отримання відповідної письмової заяви від Позичальника про часткове дострокове погашення кредиту Банк здійснює відповідне коригування кредитних зобов`язань у бік їх зменшення та на вимогу Позичальника надає новий Графік згідно діючих Тарифів Банку. У статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, вказана норма передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Зазначена вимога закону не вказує на те, що при платежі по Кредитному договору у розмірі більшому ніж щомісячний платіж має бути змінена періодичність внесення платежів визначених графіком платежів, наявність якого обов`язкова згідно із ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а кошти зараховуватись у погашення заборгованості по Кредитному договору в день такого платежу. З урахуванням наведеного, суд вважає, що черговість погашення по Кредитному договору, яка визначена умовами п. 9.9, 9.10 ДКБОФО, узгоджується зі ст. ст. 12, 19 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно зарахування коштів у погашення заборгованості по Кредитному договору в день сплати відповідачем коштів на транзитний рахунок буде суперечити ст. ст. 12, 19 Закону України «Про споживче кредитування», умовам Кредитного договору, ДКБОФО. Таким чином, суд бере до уваги детальний розрахунок, який наданий АТ «Ідея Банк» та здійснений відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», умовам Кредитного договору, ДКБОФО, та вважає його належним та допустимим доказом на підтвердження розміру кредитної заборгованості відповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ «Ідея банк» та стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 18559,73 грн. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки сторони досягли згоди за істотними умовами кредитного договору, такий правочин відповідно до ст. 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину. Відтак, кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання за кредитним договором мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору (ст. 526 ЦК України). Враховуючи наведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що відповідачка прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих процентів, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до приписів п.13 ч.3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до положення ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). У постанові Верховного суду від 02.12.2021 року у справі 280/5176/20 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). До матеріалів справи долучений договір про надання правової (правничої) допомоги, ордер про надання правничої допомоги, остаточний розрахунок сум судових витрат та детальний опис виконаних адвокатом робіт, квитанцію про оплату відповідачкою наданих юридичних послуг. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи те, що позовні вимоги АТ «Ідея Банк» підлягають до часткового задоволення, беручи до уваги складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд приходить до висновку про те, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з Відповідачки на користь Позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 768,76 грн (з розрахунку 18559,73/73103,35 х 3028,00).

Outcome: partial