Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки площею 1,0000 га, кадастровий номер 5122583400:01:001:0586, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кодимської міської ради Подільського району Одеської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . За життя [PERSON] розпочала передбачену ст. 118 ЗК України процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області №682-VII від 30 червня 2020 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1 га для ведення особистого селянського господарства на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області. На виконання п.2 цього рішення [PERSON] виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, після чого земельна ділянка була сформована та 02 березня 2021 року зареєстрована в Державному земельному кадастрі, їй присвоєно кадастровий номер 5122583400:01:001:0586. Однак, у зв`язку зі смертю, [PERSON] не завершила приватизацію земельної ділянки. Позивачка зазначає, що після смерті матері [PERSON] вона прийняла спадщину та звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, однак нотаріус у видачі свідоцтва відмовила, через відсутність правовстановлюючих документів. Рішенням Кодимської міської ради Подільського району Одеської області №5470-VІІІ від 05 червня 2025 року позивачці також було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки. В підготовче засідання позивачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання не з`явився, надавши до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого 31 березня 2021 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №489/02-14 від 01 серпня 2025 року встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заведена спадкова справа № 278/2021 року. На спадщину за заповітом, який посвідчений секретарем виконкому Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області 24 вересня 2008 року за реєстром № 68, 10 вересня 2021 року заявила [PERSON] . 16 грудня 2022 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] та на земельні ділянки площею 4,0000 та 2,0075 га, які розташовані на території Лабушненської сільської ради Подільського району Одеської області. Рішенням Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області №682-VII від 30 червня 2020 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1 га для ведення особистого селянського господарства на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області. На виконання п.2 цього рішення [PERSON] виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, після чого земельна ділянка була сформована та 02 березня 2021 року зареєстрована в Державному земельному кадастрі, їй присвоєно кадастровий номер 5122583400:01:001:0586, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0521431452021 від 02 березня 2021 року. Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №621/02-14 від 21 листопада 2024 року встановлено, що нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку в зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності. Рішенням Кодимської міської ради Подільського району Одеської області №5470-VІІІ від 05 червня 2025 року позивачці відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно пункту "г" ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як вбачається зі змісту ст.118 Земельного кодексу України процедура приватизації земельної ділянки розпочинається з надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Згідно з ч.ч. 9, 10, ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом "а" ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17 зазначено про можливість визнання судом в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Положеннями Земельного кодексу України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельну ділянку; виготовлення технічної документації на земельну ділянку; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж із суміжними землевласниками чи землекористувачами; одержання у встановленому порядку правовстановлюючого документу на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України. У разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємець має право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на землю на ім`я спадкоємця. Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. Предметом такого спору є визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок та права на одержання свідоцтва на право власності на земельні ділянки, приватизація яких була розпочата, але не завершена за життя спадкодавця. Оскільки позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері, спадщину останньої у передбаченому законом порядку вона прийняла, тому набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали померлій на підставі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України. Таким чином, до складу спадщини увійшло, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочала за життя у встановленому законом порядку та не завершила у зв`язку зі смертю. Відповідний висновок узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №350/67/15-ц, а також у постановах Верховного суду від 13.06.2018 року у справі №128/1911/15-ц, від 17.04.2019 року у справі №723/1061/17, від 29.08.2019 року у справі №554/1195/17, від 25.03.2020 року у справі №158/1672/17-ц та від 30.06.2020 року у справі №623/633/17. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved