Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом у якому просить суд визнати її сина [PERSON] ,\~ [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою, що за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що вона є користувачем житлового приміщення квартири [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради Житомирської області від 26 лютого 2001 року №78 їй надано дозвіл на обмін житловими квартирами та видано обмінний ордер на заселення до однокімнатної квартири [ADDRESS] . До ордеру на підставі цього рішення включено позивача її сина [PERSON] (відповідач) та його доньку [PERSON] .. Згодом вказує, що між нею та Коростишівською міською радою в особі ВЖРЕП м. Коростишева 01 березня 2001 року було укладено договір найму житлового приміщення у будинках місцевих рад депутатів трудящих, державних підприємств і установ кооперативних і громадських організацій України (копія договору додається). У зв?язку з укладенням договору найму житлового приміщення, місце проживання усіх мешканців було зареєстровано за цією адресою. Згодом, вказує, що донька знялася з місця реєстрації у цій квартирі. Відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі з 21.03.2021 року. Вказує, що попри те, що відповідач зареєстрований у цій квартирі фактично за адресою своєї реєстрації він ніколи не проживав та ніколи не з?являвся. Вони не підтримують спілкування, однак їй відомо, що він фактично проживає у [ADDRESS] . Тому вважає, що відповідач відповідно до положень Житлового кодексу України є таким, що втратив право на користування житлом. Подальша реєстрація місця проживання відповідача у квартирі створює перешкоди у триманні субсидії, сплати комунальних послуг. Зазначає, що не має можливостей зняти з реєстрації місця проживання відповідача у позасудовому порядку, адже вона не є власником житла, а лише користувачем, а підставою для зняття реєстрації є власника. З цього приводу зверталася до органів місцевого самоврядування однак їй рекомендовано звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснила, що син не проживає у квартирі близько 30 років, тому просить визнати його таким, що втратив право на житло. Вказала, що вона є наймачем, бажає оформити право власності на квартиру. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що не проживає за зареєстрованою адресою близько 30 років. Фактично проживає разом із дружиною по [ADDRESS] . Разом із тим заперечує щодо позову, вказав, що бажає претендувати на частку квартири у випадку оформлення права власності. Представник третьої особи Коростишівської міської ради у судове засідання не з`явився про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали заяви про розгляд справи їх участі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 26.02.2001 №78 про зокрема видано позивачу [PERSON] обмінний ордер на заселення однокомінатної квартири [ADDRESS] . З огляду на склад сім`ї наймача у ордер включено: позивача [PERSON] , а також її сина [PERSON] та дочку [PERSON] 01 березня 2001 року між ВЖРЕП м. Коростишів та позивачем [PERSON] укладено договір найму квартири [ADDRESS] . У наданій картці прописки вбачається, що [PERSON] з 21.03.2001 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Коростишівської міської ради Житомирського району, Житомирської області від 08.05.2025 року №332 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Згідно акту депутата Коростишівської міської ради Криворучка С.П. від 07.05.2025 №1092, слідує, що [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON] , який мешкає із родиною по [ADDRESS] . Зі змісту ч. 1\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як зазначено у статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~статті 64 Житлового кодексу України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі статтею 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Відповідно до положень статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Статтею 71 Житлового кодексу України \~встановлено загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до\~статті 72 Житлового кодексу України \~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089 св 19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил\~статті 89 ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою на час розгляди справи судом. Відповідач [PERSON] є її сином, який також зареєстрований, за вказаною адресою. Таким чином у даному випадку підлягає доведенню обставина щодо обрання відповідачем іншого постійного місця проживання. Частиною 2 статті 107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив те, що близько 30 років не проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Вказав, що його дійсне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де він близько 30 років проживає разом із дружиною. Вказані обставини узгоджується із відомостями вказаними у долученому акті депутата від 07.05.2025 №1092. Таким чином у ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач своєю свідомою поведінкою фактично втратив інтерес до приміщення за місцем своєї реєстрації, що за адресою: [ADDRESS] . Доводи про те, що відповідач навідує матір не вказують на наявність інтересу до квартири. Така тривалість відсутності відповідача за місцем його реєстрації не є тимчасовою, а є його свідомим обранням іншого постійного місця проживання для утворення сім`ї у іншому місці. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 71, 72 Житлового кодексу України, і

Outcome: approved