Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою, де заінтересовані особи Військова частина [NUMBER] та Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю. В обгрунтування заяви посилається на те, що починаючи з червня 2011 року заявниця почала спільно проживати зі своїм чоловіком [PERSON] . Згодом, 02 жовтня 2011 року у заявниці з [PERSON] відбулося таїнство вінчання та гуляння весілля на підтвердження чого додає копії листівок з печаткою Релігійної громади УПЦ Кресто-Воздвиженського храму с. Добрянське, Тячівського району від 02.10.2011 та копії світлин з весілля. Заявниця вказує, що за час спільного з [PERSON] життя шлюб офіційно вони не укладали, оскільки для них це було зайвим формалізмом, натомість важливим було тільки дати обітницю перед Богом. Вказує, що [INFO] у [PERSON] з [PERSON] народилась спільна дочка, [PERSON] . Посилаючись на ці обставини, стверджує, що починаючи з червня 2011 року до червня 2022 року заявниця проживала разом з [PERSON] та вела спокійне сімейне життя, ведучи спільний побут, господарство та виховуючи дочку. 25 червня 2022 року [PERSON] було мобілізовано до лав ЗСУ. Відносини між ними протягом одинадцяти років мали характер сімейних, оскільки вони мали спільний побут, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбавали разом продукти харчування, одяг, ліки, проводили разом відпочинок, підтримували стан здоров`я один одного тощо. Зазначає, що 26 червня 2023 року надійшло сповіщення про смерть (загибель), в якому було зазначено наступне: «Стрілець-номер обслуги 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу штурмової роти військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] , 1987 р.н., [INFO] о 20 год. 25 хв. загинув під час виконання бойового завдання в околицях населеного пункту Іванівське, Бахмутського району, Донецької області, внаслідок мінометно-артилерійського обстрілу ворога. Після смерті чоловіка, вона звернулась до [INFO] , де їй повідомили, що їй та їх спільній доньці у відповідності з Порядком затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2013 р. N 975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 червня 2024 р. N 714) належить право на призначення і виплати одноразової грошової допомоги, внаслідок загибелі чоловіка. Разом з цим, згідно з п. 20 цього Порядку, серед переліку документів, які слід долучити до заяви про призначення і виплати одноразової грошової допомоги слід додати рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю загиблої (померлої) особи з жінкою (чоловіком) без реєстрації шлюбу, яке набрало законної сили, засвідченого у встановленому порядку, - для виплати одноразової грошової допомоги чоловіку (жінці), який (яка) проживав (проживала) однією сім`єю із загиблою (померлою) особою. Таким чином, враховуючи вищенаведене, у неї виникла необхідність звернутися до суду з заявою, з метою реалізації своїх законних прав та законних інтересів. У зв`язку з вищезазначеним просить встановити юридичний факт про те, що [PERSON] фактично проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] починаючи з червня 2011 року до дати його смерті, [INFO] . 21.05.2025 року представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Ткачук В.В. надіслав до суду додаткові пояснення по справі, у яких вказує, що встановлення факту проживання однією сім?єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв?язку із цим взаємних прав та обов?язків, притаманних подружжю. Представник вказує, що заявницею не долучено до заяви копії наступних документів та доказів, а саме ??щодо спілкування (розмов, листування, тощо) між нею та загиблим з часу спільного проживання та до моменту зникнення безвісті, у тому числі щодо ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, наявність взаємних прав та обов?язків; ??кошї/витяги з наказу командира військової частини про виключення загиблого зі списків військової частини, призначення та завершення службового розслідування (з якого повинно вбачатись хто записаний родичем та/або членом сім?ї загиблого, хто отримав з військової частини відповідні грошові виплати, тощо); ??витягу з особової справи загиблого у військовій частині щодо відомостей про членів його сім?ї та/або родичів, копії автобіографії (за наявності); ?анкети вивчення особи військовослужбовця (аркушу співбесіди), у ході якого встановлюється наявність родичів, утриманців тощо; ??доказів того, хто отримав після загибелі його грошове забезпечення у військовій частині, де він проходив військову службу. Разом з цим вказує, що відповідно до сповіщення від 26 червня 2024 року, про смерть [PERSON] було сповіщено брата загиблого, як найближчого родича військовослужбовця. Таким чином, на думку заінтересованої особи, заявницею у заяві не зазначено та не наведено належних і допустимих доказів наявності взаємних прав та обов`язків у неї із загиблим. Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання заявниці з загиблим однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків заявником не надано, відповідно вважає, і підстави для визнання такого факту доведеним, відсутні. З урахуванням принципу диспозитивності процесу та засад змагальності сторін, відповідно до - яких заявник зобов`язана довести обставини, на які посилається на підтвердження заяви, у зв`язку з чим слід дійти обґрунтованого висновку про недоведеність факту спільного проживання заявниці із загиблим, представник заінтересованої особи Міністерства оборони України просить у задоволенні заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі. 04.06.2025 року представник заявниці, адвокат Хиля М.М. подав до суду пояснення по справі, у яких заперечує, щодо доводів заінтересованої особи Міністерства оборони України викладених у письмових поясненнях вказуючи, що такі є безпідставними та необгрунтованими та такими, що напряму суперечать вимогам чинного законодавства та доказам, наявних в матеріалах справи. Вважає, що наявних в матеріалах справи доказах, достатньо для підтвердження факту спільного проживання заявниці та [PERSON] однією сім`єю, ведення спільного побуту та виховання спільної доньки [PERSON] . Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.05.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , де заінтересовані особи Військова частина [NUMBER] та Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю. Витребувано від Тячівського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, відомості з книг реєстрації шлюбів та народжень щодо актового запису про перебування [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за час життя у зареєстрованому шлюбі, а також відомості про наявність або відсутність у нього дітей та відомості про його батьків. Заявниця та її представник у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити. На підтвердження наявності підстав для задоволення заяви повідомила, що за час спільного проживання з [PERSON] вони вели спільний побут, який виражався в таких побутових речах, як спільне придбання холодильника та дров для опалення будинку. Однак надати підтверджуючи придбання цих речей документи у зв`язку зі спливом часу, вона не може. Додала, що місцем поховання [PERSON] є с. Терново де він народився, а не місце їх спільного проживання в с. Добрянське. Всі інші хатні речі вони також вчиняли спільно. У навчальному закладі їх спільної дочки, батьківські збори [PERSON] не відвідував. Представники заінтересованих осіб, Міністерства оборони України Ткачук В.В. та Військової частини [NUMBER] [PERSON] в судовому засіданні ствердили, що заявницею та її представником не доведено наявності обставин та відносин між заявницею та [PERSON] за час його життя, які притаманні сім`ї. Звернули увгу суду на те, що відомості про батька до актового запису про народження дитини заявниці, внесені на підтставі ст. 135 СК України, а також факт отримання заявницею за час життя [PERSON] державної допомоги, як матері, яка виховує дитину самостійно, без батька. Враховуючи наведене, просили відмовити у задоволенні заяви. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані ними документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи, суд встановив наступне. Зі змісту ч.7\~ст.19 ЦПК України\~вбачається, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.1\~ст.293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як передбачено п.5 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Суд зауважує, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. У постанові від 18 січня 2024 у справі №560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції відповідно до ст.19\~ЦПК України та п.5 ч.1ст.315 ЦПК України. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] який був військовослужбовцем ЗСУ і який загинув [INFO] під час виконання обов`язку щодо захисту Батьківщини в ході бойових дій, заявниця посилається на те, що встановлення такого факту дає їй право на отримання виплат, передбачених Порядком затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 25.12.2013 р. №975. Згідно п. 11 вказаної Постанови передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1253). Разом із цим, постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено, що сім`ям загиблих осіб (загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами. Згідно з пунктами 1, 2 статті 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві; тощо. Відповідно до статті 16-1 вказаного Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до частини першої та другої статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Згідно наданої на виконання ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 05.05.2025, інформації в.о. начальника Тячівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області О.Деяк за №31.7-20/411 та №31.7-20/546, встановлено наявність актового запису №144 від 02.11.1987 року про народження [PERSON] , [INFO] , де вказано: батько - [PERSON] та мати [PERSON] . Також зазначено, що згідно актового запису про смерть №69 від 13.10.2008 року [PERSON] помер [INFO] , а згідно актового запису про смерть №31 від 29.03.1999 року [PERSON] , померла [INFO] . Одночасно вказано, про відсутність актових записів про шлюб та про народження дітей відносно [PERSON] (а.с. 100, 111). Судом також встановлено, що згідно актового запису про народження [PERSON] , [INFO] складеного виконкомом Дубівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №40, вбачається, що батьком дитини зазначено [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.13-14), відтак встановлено, що запис про батька дитини зроблений відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Згідно довідки №573 від 09.04.2025 року виданої секретарем Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, [PERSON] , вбачається, що така проживала за адресою [ADDRESS] , у цивільному шлюбі з [PERSON] , який загинув внаслідок бойових дій, з червня 2011 року і до дня його смерті (а.с.18). Згідно сповіщення про смерть (загибель) від 26.06.2023 року виданого начальником [INFO] [PERSON] вбачається, що таке адресовано [PERSON] і вказано, що його брат, стрілець-номер обслуги 2 штурмового відділення 1 штурмового взводу штурмової роти військової частини [NUMBER] [PERSON] , [INFO] о 20 год. 25 хв. загинув під час виконання бойового завдання внаслідок мінометно-артилерійського обстрілу ворога (а.с.23). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області 07.07.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в с. Іванівське, Бахмутського району, Донецької області (а.с.22). Згідно витягу з наказу командира віськової частини №250 від 07.09.2023 визначено порядок проведення виплат членам сім`ї померлого в тому числі заявниці, як дружині та донці [PERSON] (а.с. 92) Судом також встановлено, що [PERSON] отримала відповідь від командира військової частини [NUMBER] , у якій вказано, що нею до заяви не додано документи, які б підтверджували сімейний зв`язок з загиблим військовослужбовцем [PERSON] , а тому їй відмовлено в нарахуванні і виплаті грошового забезпечення, а також одноразової грошової допомоги (а.с.25-26). Заявниця в своїй заяві та поясненнях в судовому засіданні стверджувала, що з червня 2011 року вона проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, аж до його смерті [INFO] і просить встановити цей факт. Встановлення даного факту їй потрібно для отримання виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю [PERSON] . Розглядаючи дану заяву, суд виходив з наступних мотивів та норм матеріального та процесуального права. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999№5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частинами першою, другою\~статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст.74\~СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку з цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання чоловіка і жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення чоловіком і жінкою спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 09 листопада 2020 року у справі №757/8786/15-ц (провадження № 61-5362св19), від 03 листопада 2022 року у справі№361/4744/19 (провадження № 61-2851св22). Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)). Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року в справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Однак заявницею до матеріалів справи не долучено жодного доказу на підтвердження факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з червня 2011 року по [INFO] . Зокрема в матеріалах справи відсутні свідоцтва про народження дітей, в яких [PERSON] у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що\~подружжя\~вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного. Таких доказів не здобуто судом і в процесі розгляду заяви в судовому засіданні, в тому числі при дослідженні письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 15.04.2025 року та дослідженні письмових документів. Зокрема, у письмових пояснення вищевказаних осіб вказано, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали разом однією сім`єю, починаючи з червня 2011 року, виховували спільну донечку та вели спільний побут. Про інші події та факти, пов`язані з спільним проживанням заявниці та [PERSON] , веденням ними спільного побуту та в які роки вони (події, факти) мали місце, свідки у своїх письмових поясненнях нічого не вказують. Суд критично оцінює письмові пояснення вказаних осіб щодо спільного проживання заявниці однією сім`єю з [PERSON] у вказаний заявницею період, оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, не доводять наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. Крім цього, з огляду на встанолені в судовому засіданні обставини, відповідно до яких відомості про батька дитини до актового запису про її народжені внесені на підставі ч.1 ст. 135 СК України, письмові пояснення вказаних осіб щодо наявності у [PERSON] та заявниці спільної дитини, не заслуговують на увагу. Врешті, й сама заявниця в судовому засіданні пояснювала, що за час життя [PERSON] жодного разу батьківських зборів у навчальному закладі дитини, не відвідував та визнала факт отримання нею державної допомоги, як матері, яка самостійно виховує дитину, без батька. Відповідно такі письмові пояснення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є достатніми доказами щодо встановлення факту проживання однією сім`єю в розумінні\~статті 3 СК України. Самі ж по собі надані заявницею світлини на яких вона зображена з [PERSON] за обставин подібних на святкування весілля, а також наявність свідоцтва церковного вінчання, не можуть бути достатніми для встановлення наявності взаємних прав та обов`язків та як наслідок встановлення факту проживання однією сімєю заявниці та [PERSON] . До вказаного висновку, суд також дійшов, дослідивши та оцінивши решту доказів наявних в матеріалах справи, а саме: обліково-послужної карточки до військового квитка [PERSON] де адресою місця проживання його сім`ї зазначено с. Терново, а не с. Добрянське на яке вказує заявниця. Крім цього, сповіщення про смерть було надіслано саме брату загиблого під час захисту Вітчизни Захисника - [PERSON] , та місцем поховання [PERSON] є с. Терново де він народився, а не місце про яке заявниця зазначала, як місце спільного їх проживання в с. Добрянське. Щодо довідки Вільховецької сільської ради за №573 від 09.04.2025, виданої заявниці на підтвердження проживання у цивільному шлюбі [PERSON] та [PERSON] у період з 2011 року по день смерті [PERSON] , суд за обставин відсутності джерала інформації на підставі якої таку довідку видано, зокрема (актів житлово-побутових комісій, відомостей погосподарських книг, відомостей отримання сімєю земельних ділянок, або ж інших документів виданих в межах визначених ст. 26, 27 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" повноважень) , в силу положень ст. 77 ЦПК України, визнає цей доказ неналежним. Не можна вважати належними та достовірними доказами, в розумінні ст. ст. 77,\~79 ЦПК України, долучені заявницею до матеріалів заяви дві фотографії з весілля, оскільки з них суд не може встановити, коли (число, місяць, рік), де, ким і за яких обставин вони зроблені, а також яким чином вони підтверджують факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з червня 2011 року по 23 червня 2023 року. Разом з цим, щодо світлини, де зазначено про вінчання [PERSON] та [PERSON] 02.10.2011 року, суд контатує, що вінчання як юридичний документ, як правило, відсутнє, оскільки вінчання в церкві є таїнством шлюбу, а не державною реєстрацією. Підтвердженням церковного шлюбу є сам факт проведення обряду, а також документи, які видаються в церкві, наприклад, довідка або запис у церковній книзі про вінчання, які можуть бути потрібні для інших цілей, але не є офіційним юридичним документом. Таким чином, під час судового розгляду стороною заявниці не доведено, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] , як чоловіка і жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема, що вони постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18). Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст.81ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, згідно з ч.4\~ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням зазначеного вище суд вважає, що стороною заявниці не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання [PERSON] однією сім`єю без шлюбу у вказаний період, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, що зазначені у заяві, не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки і чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення\~Сімейного кодексу України\~про спільність сумісної власності подружжя. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявницею не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання її та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по [INFO] , тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог. Разом з цим суд вважає за необхідним роз`яснити заявниці, що відмова у задовленні заяви встановлення факту, що має юридичне значення, з наведених у рішенні суду мотивів та підстав, не позбавляє її права повторно звернутися до суду з аналогічною заявою, з інших підстав та мотивів. На підставі викладеного,ч.ч.1, 2 ст.21, ч.1 ст.36, ст.74, ч.1\~ст.\~135 СК України,

Outcome: dismissed