Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (надалі АТ «ПУМБ», Банк, позивач) звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути із нього заборгованість у сумі 43\~712,34 грн та витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що 14 грудня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав кредитний договір № 200614892701 та отримав кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 5 000,00 грн, який пізніше було збільшено до 34\~000,00 грн. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, тому станом на 04 лютого 2025 року має заборгованість перед банком в сумі 43\~712,34 грн, з яких: 30\~659,50 грн - заборгованість за кредитом; 13\~052,84 грн - заборгованість за процентами. Щодо збільшення кредитних лімітів, то умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Також представник позивача зазначив, що строк позовної давності банком дотримано, оскільки спочатку діяли спеціальні норми закону в умовах карантину, потім за умов воєнного стану - строки звернення до суду подовжувалися. Кредитний договір, хоч і було укладено сторонами 14 грудня 2015 року, проте відповідач користувався кредитною карткою і здійснював платежі до 14 травня 2024 року, а тому строк позовної давності банком не пропущено. Враховуючи вищевикладене представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором в сумі 43\~712,34 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн. Ухвалою судді від 09 червня 2025 року відкрито провадження у справі № 607/11637/25 та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача АТ «ПУМБ» не з`явився, однак просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав суду. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 14 грудня 2015 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 200614892701 шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування (далі - ДКБО) фізичних осіб. Банк видав відповідачу кредитну картку № [NUMBER] з кредитним лімітом в сумі 5\~000,00 грн. Згідно з вищевказаною заявою, [PERSON] просив Банк встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт 5 000,00 грн, розрахунковий день 20 число місяця, строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування Кредитної картки встановлюються відповідно та в залежності від типу кредитної карти. Підпунктом 2.2.1. п. 2.2. Частини 2 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженої рішенням Правління АТ «ПУМБ» протокол № 560 від 10 листопада 2015 року (далі - Публічна пропозиція), передбачено, що Договір вважається укладеним, а умови Публічної пропозиції Акцептованими Клієнтом з моменту оформлення Заяви на приєднання до Договору за умови подання Клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану. Дата набрання чинності Договору визначається Заявою на приєднання до Договору (пп. 2.2.2. п. 2.2. Частини 2 Публічної пропозиції). Підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно стверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується з усіма умовами Договору (пп. 2.2.5. п. 2.2. Частини 2 Публічної пропозиції). Договір діє протягом невизначеного строку і може бути розірваний за ініціативою Банку або за ініціативою Клієнта у випадку закриття всіх Карткових рахунків відкритих за цим Договором та/або відмови від усіх послуг Банку (пп. 2.4.1. п. 2.4. Частини 2 Публічної пропозиції). Укладенням Договору Клієнт погоджується з умовами банківських послуг, що надаються в рамках Пакету послуг, та розміром винагород, що встановлені Банком з обслуговування пакету послуг (п. 3.2. Частини 3 Публічної пропозиції). Сторони дійшли згоди, що Банк має право встановити Щоденні ліміти по Картці, а саме: регламентувати кількість та суми операцій, що здійснюються за допомогою Картки та/або її реквізитів за визначений період, а також змінювати їх без додаткового повідомлення Клієнта (пп. 4.2.6. п. 4.2. Частини 4 Публічної пропозиції). Клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати Банку вартість послуг, які надані Банком за Договором та інші платежі, відповідно до умов Договору та встановлених Тарифів; сплачувати Заборгованість по Договору, проценти за користування кредитними коштами. Оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим Договором (пп. 5.1.6., 5.1.7. п. 5.1. Частини 5 Публічної пропозиції). За змістом Довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 200614892701 від 15 грудня 2015 року, боржник [PERSON] , з 14 грудня 2015 року по 03 березня 2022 року кредитний ліміт неодноразово збільшувався та 03 березня 2022 року склав суму 34\~000,00 грн. 04 лютого 2025 року за Вих. № КНО-44.2.2./80 АТ «ПУМБ» адресував [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) в якій вимагав виконати зобов`язання перед Банком погасити заборгованість у загальному розмірі 43\~712,34 грн за договором № 200614892701. Згідно Виписки/особовий рахунок з 14 грудня 2015 року по 04 лютого 2025 року, стосовно [PERSON] , останній користувався кредитними коштами за договором № 200614892701 від 14 грудня 2015 року. Згідно розрахунку заборгованості станом на 04 лютого 2025 року: просторочена заборгованість за сумою кредиту 43\~712,34; в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 30\~659,50 грн, заборгованість за відсотками 13\~052,84 грн. Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника [PERSON] від 14 грудня 2015 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Заявлений до стягнення з відповідача розмір процентів 13\~052,84 грн, позивачем у позовній заяві не обґрунтовано. 14 грудня 2015 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] дійсно було укладено кредитний договір № 200614892701 шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до ДКБО фізичних осіб, з кредитним лімітом в сумі 5\~000,00 грн, який сторони погодили без вказівки на відсоткову ставку. Обумовлено у заяві тільки те, що Процентна ставка за користування Кредитним лімітом встановлюється відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної карти. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Публічна пропозиція, на яку суд посилався вище, містить визначення Тарифи документ, затверджений відповідним колегіальним органом Банку у встановленому Банком порядку, в якому наведено перелік послуг та встановлені розміри грошової винагороди Банку за їх надання при обслуговуванні клієнтів фізичних-осіб, в тому числі за Зарплатними проектами. Тарифи, в частині переліку послуг, які надаються за цим Договором і відповідних винагород Банку, є невід`ємною частиною договору та оприлюднюються на сайті банку та/або розміщуються у доступних для клієнтів місцях надання Банком послуг. Клієнт оплачує послуги Банку згідно з Тарифами, чинними на момент здійснення Платіжної операції, надання Пакету послуг, отримання відповідної послуги, якщо інше не передбачено умовами Договору. За встановлених вище обставин, суд виснує, що, матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування, в тому числі з встановленою процентною ставкою за користування кредитними коштами. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Тарифи, в частині переліку послуг, які оприлюднюються на сайті банку та/або розміщуються у доступних для клієнтів місцях надання Банком послуг неодноразово змінювалися самим АТ «ПУМБ» в період з часу виникнення спірних правовідносин (14 грудня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор може застосовувати ці Тарифи у будьяких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Покликання у заяві від 14 грудня 2015 року на проценти, без погодження сторонами їх розміру, порядку сплати, не можна вважати складовою договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Крім того, така ж позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 191/2648/17 та від 03 березня 2021 року в справі № 669/573/18. Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будьякий час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 200614892701 від 14 грудня 2015 року в розмірі 30\~659,50 грн. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1\~699,05 грн (30\~659,50 грн * 2\~422,40 грн : 43\~712,34 грн), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial