Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

03 червня 2025 року позивач - [PERSON] , звернулася до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідач є її батьком. Відповідач сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. На даний час вона досягла повноліття, є студентом Словянського фахового коледжу транспортної інфраструктури, форма навчання - денна, працювати не має можливості. Відповідач не надає матеріальної допомоги, хоча має таку змогу, отримує пенсію та страхові виплати. Мати позивача не в змозі самостійно задовільнити всі її потреби, пов`язані з її навчанням, несе додаткові витрати щодо її утримання. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання, в розмірі 10 000 гривень щомісячно, починаючи стягувати з дня надходження позову до суду на період її навчання і до закінчення нею навчання, а саме: до 30 червня 2027 року; судові витрати стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовільнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, подала відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем долучено до позову план її лікування та рахунок, переклад яких не посвідчений нотаріально; позивач зазначає, що навчається на денній формі навчання, тому не може працевлаштуватися та заробляти кошти, потребує допомоги батька на купівлю необхідних продуктів, проїзд, витрати на медичне лікування, в тому числі ортодонтичне лікування, проте встановлення брекетів та стоматологічне лікування відноситься до додаткових витрат на утримання дитини та не є коштами, спрямованими на утримання дитини, вказані кошти стягуються лише на неповнолітніх дітей. З отриманої відповіді №57 від 26 червня 2025 року вбачається, що позивач навчається в фаховому коледжі транспортної інфрастуктури, термін навчання по 20 червня 2027 року. З 01 вересня 2024 року по теперішній час навчання у коледжі проходить у дистанційному форматі, за таким форматом навчається і [PERSON] , кошти на проїзд до навчального закладу і проживання в гуртожитку позивач не витрачає, навчальні посібники позивач не отримувала. Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи в зв`язку з втратою професійної працездатності на 80%, потребує постійного лікування, працювати не має змоги через поганий стан здоров`я, батько сам потребує матеріальної допомоги від дітей. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, просить суд зменшити розмір витрат на правову допомогу до 100 гривень, оскільки справа відноситься до категорії малозначних, витрати в розмірі 6 500 гривень є необґрунтованими та недоречними. Зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в звязку з розглядом справи, орієнтовно становить 10 000 гривень, докази понесених витрат будуть надані суду в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Копією повторного свідоцтва про народження [NUMBER] від 10 червня 2016 року підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Довідкою №162 від 22 квітня 2025 року підтверджується, що [PERSON] навчається в Слов`янському фаховому коледжі транспортної інфраструктури на І курсі 503 група спеціальності 273 Залізничний транспорт освітньо-професійної програми Обслуговування та ремонт пристроїв електрозв`язку на транспорті. Форма навчання - бюджетна. Денне відділення. Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року. Навчання проходить онлайн. Копією плану ортодонтичного лікування, терапевтичних заходів, рахунку від 24 березня 2025 року, підтверджується, що мати позивача несе додаткові витрати на лікування повнолітньої дитини - [PERSON] . Інформацією Петропавлівського ВДВС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №8421 від 18 лютого 2025 року підтверджується, що на примусовому виконанні у відділі перебуває ВП №52372891 з виконання виконавчого листа №243/5939/169-ц від 05 вересня 2016 року, виданого Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дітей. У зв`язку з тим, що боржник своєчасно не повідомив про свої доходи, що призвело до заборгованості із пенсії в розмірі 25 265,12 гривень та зі страхових виплат в розмірі 25 997,04 гривень. 22 січня 2025 року винесено постанову про звернення стягнення із пенсії та страхових виплат боржника. Даний факт підтверджується також розрахунками заборгованості зі сплати аліментів відносно відповідача - [PERSON] . З даних розрахунків вбачається, що відповідач отримує пенсію та страхові виплати в зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві. Довідкою Словянського фахового коледжу транспортної інфраструктури за №57 від 26 червня 2025 року підтверджується, що [PERSON] навчається в даному закладі освіти з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року, навчання з 01 вересня 2024 року по теперішній час проходить у дистанційному форматі, навчається на денній формі навчання на бюджетній основі, з 01 вересня 2024 року по теперішній час [PERSON] стипендії не отримує. Враховуючи дистанційний формат навчання кошти на проїзд до навчального закладу і проживання в гуртожитку вона не витрачає, навчальні посібники не отримувала, студентка задовільно відвідує онлайн-лекції, академічної заборгованості немає. Копіями медичної документації, долученої до матеріалів справи, підтверджується, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи та має 80% втрати професійної працездатності через травму на виробництві, потребує постійного лікування. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , 2007 року народження, на даний час досягла повноліття, продовжує навчання, знаходиться на утриманні своєї матері та потребує допомоги батька - [PERSON] в зв`язку з навчанням. Останній є пенсіонером, особою з інвалідністю ІІ групи за трудовим каліцтвом, отримує пенсію та страхові виплати, дані про інших утриманців - відсутні. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідність ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідність ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 ЦПК України. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За змістом ст.199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків. Відповідач має змогу сплачувати аліменти на повнолітню дочку, в зв`язку з її навчанням. Враховуючи вищевикладене,\~на основі\~повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~посилалась позивач\~як на\~підставу своїх\~вимог,\~підтверджених доказами,\~дослідженими в\~судовому засіданні,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин та\~правові норми,\~які підлягають\~застосуванню до\~цих правовідносин,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги позивача\~в частині\~стягнення аліментів\~на повнолітню\~дитину,\~що продовжує\~навчання,\~є такими,\~що підлягають\~задоволенню,\~так як повнолітня дочка відповідача продовжує навчання, в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, знаходиться на утриманні матері, тому суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення розміру аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 10 000 гривень щомісячно, слід задовільнити частково, стягнувши аліменти з відповідача на користь позивача в розмірі 6 000 гривень щомісячно, до закінчення нею навчання, врахувавши матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, дистанційну форму навчання позивача в учбовому закладі, що не потребує витрат на проїзд до учбового закладу, оплату проживання, оплату учбових посібників, літератури, тощо. Між тим, невизнання позову відповідачем із посиланням на те, що він сам потребує допомоги в зв`язку з лікуванням, інвалідністю, потребує постійних витрат на лікування, суд не може взяти до уваги, оскільки відповідач отримує щомісячні страхові виплати, гарантовані йому державою, а згідно ст.16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застраховані особи мають право, в тому числі, на: отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом; послуги медичної реабілітації; послуги професійної реабілітації, включаючи збереження робочого місця, навчання або перекваліфікацію, якщо загальна тривалість професійної реабілітації не перевищує двох років; відшкодування витрат під час проходження медичної і професійної реабілітації, на проїзд до місця лікування чи навчання і назад, витрат на житло та харчування, транспортування багажу, на проїзд особи, яка його супроводжує; послуги соціальної реабілітації, включаючи придбання автомобіля, протезів, допомогу у веденні домашнього господарства, що надаються відповідно до законодавства. Крім того, суд враховує, що відповідач сплачував аліменти на утримання позивача до досягнення нею повноліття в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, в тому числі й у той час, коли йому було встановлено групу інвалідності за трудовим каліцтвом, доказів того, що його матеріальний чи сімейний стан змінився, не надав. На підставі викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 6 000 гривень щомісячно до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку. Суд зазначає, що частиною 2 ст.199 Сімейного кодексу України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку повнолітньої дочки відповідача, її потреб та матеріального стану сторін. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів до суду, а відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, тому його звільнено від сплати судового збору, судовий збір по справі слід віднести за рахунок держави. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 500,00 гривень, суд зазначає наступне. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 27.07.2021 року у справі № 671/1957/20 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 711/1783/20 10 серпня 2022 року, аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання правничої допомоги від 06 травня 2025 року з додатком №1, копію Акту виконаних робіт за договором від 26 травня 2025 року, копію платіжної інструкції №8514-ВХ85-2ВА6-3Н24 від 08 травня 2025 року про оплату позивачем АО "Правда" 6 500 гривень за договором про надання правової допомоги від 06 травня 2025 року, копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію Ордеру на надання правничої (правової) допомоги, копію довіреності. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: первісна консультація, аналіз судової практики, моніторинг офіційних ресурсів судової влади, формування правової позиції по справі, підготовка позовної заяви, правовий аналіз отриманих документів та повідомлень, консультація клієнта з питання роботи по справі. Ураховуючи фактичні обставини справи, критерій складності позову, який містить лише одну позовну вимогу, малозначність даної справи, ураховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження, сталість судової практики щодо предмету позову, а також з позиції пропорційності і розумності розміру витрат на правову допомогу, суд зменшує розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень. На підставі зазначеного,

Outcome: approved