Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

У січні 2022 році [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л.І., в якому з урахуванням заяви про зміну підстав позову просила суд визнати недійсною довіреність від 25.11.2020 р., видану [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., реєстрований №2246, визнати недійсним договір міни від 23.09.2021 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С., реєстровий № 1592, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , визнати право власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є дочкою [PERSON] , яка була власником квартири [ADDRESS] . 25.11.2020 р. [PERSON] видала на ім`я [PERSON] довіреність, якою надала право укладати договори стосовно належного їх нерухомого майна. 23.09.2021 р. між [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір міни, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] передала [PERSON] 17/36 часток у домоволодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Після укладення договору міни [PERSON] зареєструвала за собою право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що на час посвідчення довіреності та договору міни [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Вперше до психіатричної лікарні [PERSON] була госпіталізована 13.02.2009 р. та поступово стан її здоров`я погіршувався, вона жила в антисанітарних умовах, майже нічого не бачила. В грудні 2021 р. [PERSON] була поміщено в будинок престарілих, 21.02.2022 р. була госпіталізована через психоорганічний синдром та [INFO] померла. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , подала заяву про відкриття спадщини. Оскільки квартиру [ADDRESS] було фактично відчужено із власності [PERSON] , коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, позивач, як спадкоємець, оспорює право власності [PERSON] на спірну квартиру . Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві представник відповідачів заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що в 2020 р. [PERSON] внаслідок похилого віку оформила довіреність на [PERSON] для представництва інтересів та вирішення побутових питань. Під час оформлення довіреності [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій, що вбачається з тексту самої довіреності. Крім цього, 25.11.2020 р. при огляді [PERSON] не мала психічних розладів. Відповідач [PERSON] доглядала за життя за [PERSON] , водила до лікарів, готувала їжу, займалась житлово-комунальними питаннями. [PERSON] часто була в гостях у [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , проводила там вільний час. В серпні 2021 р. [PERSON] звернулась до [PERSON] з пропозицією щодо міни її квартири на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . З цією метою 23.09.2021 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни. В подальшому [PERSON] зареєструвала місце проживання в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Звертає увагу, що [PERSON] має дочку - [PERSON] , яка давно проживає в Ізраїлі, майже не спілкуються. На початку листопада 2021 р. [PERSON] попросила [PERSON] продати домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за яке [PERSON] отримала 1789334,05 грн. Вказаними коштами розпоряджалась [PERSON] шляхом пожертв у різні храми. Звертає увагу, що станом на час видачі довіреності [PERSON] усвідомлювала свої дії, могла керувати ними, будь-яких скарг щодо її стану не висловлювала. Третя особа подала письмові пояснення, за якими нею було посвідчено спірну довіреність. На підставі паспорта встановлено особу [PERSON] , перевірено обсяг її цивільної дієздатності, [PERSON] на час посвідчення довіреності вела себе повністю адекватно, була комунікабельною, емоційно. Розповідала, що у неї є дочка, зять, двє онуків, які проживають за кордоном в Ізраїлі. З дочкою майже 10 років не спілкується, вона проживає одна, у неї накопичились борги. Повідомила, що хоче видати довіреність на [PERSON] , з якою спілкується не перший рік, на вчинення усіх дій, щоб проживати у теплі, з водопостачанням, опаленням. Довіреність була прочитана особисто [PERSON] , нею підписана. Вигляд був відповідно до віку, одягнення чисто. До посвідчення довіреності [PERSON] зверталась навесні 2019 р., але у неї не було паспорта та інших документів, які за її словами викрали. Влітку 2020 р. була на консультації, внаслідок похилого віку нотаріус попросила надати довідку про відсутність психічних розладів. На час посвідчення довіреності були надані всі документи та довідку про відсутність психічних захворювань. Ухвалою судді від 18.02.2022 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ангеловської Ольги Сергіївни належним чином засвідчену копію договору міни від 23.09.2021 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі №1592 та копії всіх документів, які містяться у нотаріальній справі з посвідчення вказаного договору. Ухвалою суду від 15.06.2022 р. витребувано в Київській міській психіатричній лікарні №1 ім.І.П.Павлова довідку про час проходження лікування [PERSON] у вказаному медичному закладі внаслідок психічних захворювань і усі наявні оригінали медичної документації (в т.ч.медичні картки хворого) щодо її лікування. Ухвалою суду від 06.09.2022 р. витребувано у Державному підприємстві «Національні інформаційні системи» електронну копію спірного договору міни від 23.09.2021 року квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] в особі представника [PERSON] , та електронну копію документів реєстраційної справи щодо вказаного об`єкту нерухомості. Ухвалою суду від 25.10.2022 р. витребувано у Комунальному некомерційному підприємстві "Київська міська психоневрологічна лікарня №2" копії належним чином завірених витягів з журналів чи інших документів, що підтверджують звернення особи - [PERSON] 25.11.2020 року для складання довідки про психічний стан, та інформацію, чи складалась/видавалась уповноваженими особами Київського психоневрологічного диспансеру №5 довідка від 25.11.2020 року на ім"я [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] про її психічний стан. Ухвалою суду від 25.10.2022 р. клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення, заяву представника позивача про зміну підстав позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання договору недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності, - залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 28.11.2022 р. призначено по цивільній справі №761/3086/22 посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Державної установи «Інститут психіатрії і судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» за адресою: м.Київ, вул.Кирилівська, 103, корп.12. Ухвалою суду від 28.11.2022 р. витребувано у приватного нотаріуса КМНО Каплуна Ю.В. копії належним чином завіреної спадкової справи, заведеної 19.08.2022 року за №14/2022 після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Ухвалою суду від 28.11.2022 р. залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лазарєву Л.І. в якості третьої особи до участі в справі. Ухвалою суду від 08.02.2023 р. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 09.03.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 27.08.2025 року було відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач 2 та представник відповідачів в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників, показання свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилась спадщина на майно. На а.с. 175-206 т.1 спадкова справа до майна [PERSON] , з якої вбачається, що 01.08.2022 р. [PERSON] звернулась з заявою про відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] . В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 21.09.1993 р., за яким [PERSON] все майно, в тому числі квартиру [ADDRESS] . заповідає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах. Інформація про інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутня. 25.11.2020 р. [PERSON] видала довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., реєстровий №2246, терміном дії на 3 роки, за якою уповноважила [PERSON] бути представником з усіма належними повноваженнями при вирішенні будь-яких питань, представляти інтерси з питань розпорядження будь-якого належного майна, самостійно визначаючи умови такого розпорядження, в тому числі укладати та підписувати будь-які правочини, зокрема договори міни, купівлі-продажу, іпотеки, оренди,тощо. Зміст ст.ст. 203,213,214,237-241,244-250,1010-1010 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності, та відмови представників від вчинення дій, які були визначені довіреністю, [PERSON] роз`яснено, довіреність прочитана [PERSON] , зміст зрозумілий та відповідає її волі, особу [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. (а.с. 122-123 т.2) [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 15.07.1993 р. (а.с. 115 т.2) 23.09.2021 р. між [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності від 25.11.2020 р., діяла представник - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Ангеловською О.С., зареєстровано в реєстрі №1502. Як вбачається з договору, [PERSON] передає [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] в обмін на яку [PERSON] передає [PERSON] у власність частку житлового будинку, а саме: 17/36 часток, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Сторони підтвердили, що міна є рівноцінною та здійснюється без доплат. (а.с. 125-128 т.2) 08.11.2021 р. між [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності від 25.11.2020 р., діяла представник - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., зареєстровано в реєстрі №2470, за яким [PERSON] продала 17/36 часток домоволодіння, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 28-29 т.2) За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернулась до суду з позовом про визнання довіреності та договору міни недійсними, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, оскільки її мати [PERSON] на час посвідчення довіреності та договору міни не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Відповідно до статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 16.10.2020 р. у справі № 910/12787/17). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. У постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 926/1172/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18 вказано, що виходячи зі змісту статей 15, 16 ЦК України, підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно з вимогами статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. З огляду на те, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та спадкоємцем після смерті [PERSON] , вона є заінтересованою стороною, на права і обов`язки якої можуть вплинути наслідки вчинення оспорюваних правочинів. Згідно ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видасться однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16. Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. На підтвердження обставин вчинення довіреності [PERSON] , яка у момент її вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, сторона позивача надала докази, а саме: -виписку з медичної картки з датами та результати оглядів у психіатра за 07.12.2021 р., 24.12.2021 р. (а.с. 5-8 т.1) -Фотознімки( а.с. 9-12 т.1); -Протоколи отримання відомостей від осіб адвокатом - представником позивача (а.с. 47-51 т.1) -Епікриз виписний з медичної картки стаціонарного хворого №2241 [PERSON] (а.с. 85 т.1) Крім цього, в судовому засіданні були допитані в якості свідків: [PERSON] (сусідка [PERSON] ) пояснила суду, що з 1997 року знайома з [PERSON] , в неї є дочка, яка проживає в Ізраїлі. Дочка утримувала [PERSON] , направляла речі, подарунки, спілкувалась по інтернету. В квартирі [PERSON] було дуже брудно, багато сміття, умов для готування їжі не було, відсутні газ та вода. Більшість часу [PERSON] проводила на вулиці, були проблеми зі здоров`ям, погано бачила та чула. У 2021 р. [PERSON] забрали до будинку пристарілих без її згоди, вона не хотіла їхати туди. З [PERSON] познайомилась у 2021 році, представилась подругою [PERSON] , приходила до неї додому. Місце проживання [PERSON] ніколи не хотіла змінювати. Вважає, що в [PERSON] були психічні проблеми, вела себе неадекватно та ненормально. Про обставини видачі довіреності, укладення договору міни, обміну квартири нічого не відомо. [PERSON] (сусід [PERSON] ) пояснила суду, що [PERSON] товаришувала з її мамою, яка допомагала з побутом, придбанням продуктів харчування, спілкуванні з дочкою через Скайп. Вважає, що в [PERSON] були психічні розлади, вона вела себе неадекватно, така поведінка була понад 10 років. Про обставини видачі довіреності, укладення договору міни не відомо, з [PERSON] та [PERSON] не знайома. Квартира, де проживала [PERSON] , була у жахливому стані, було багато сміття, але вона хотіла проживати тільки там, дорожила нею. [PERSON] (сусід [PERSON] ) пояснив суду, що знайомий з [PERSON] з 1997 р. з моменту переїзду в будинок. Вона частко скандалила, була дивна поведінка, в її квартирі багато сміття, бруд та антисанітарія відсутні газ, вода. Вважає, що в неї були психічні розлади, погано бачила та чула. Вперше побачив [PERSON] з листопаді 2021 р., коли вона приходила до [PERSON] . Про бажання переїхати [PERSON] ніколи не чув, про обмін та продаж квартири нічого не знав. Бачив, як [PERSON] вивозили до будинку пристарілих, вона не хотіла їхати. Крім цього, були допитані свідки зі сторони відповідача: Відповідач [PERSON] , допитана в якості свідка, пояснила суду, що познайомилась з [PERSON] , розповідала про погани стосунки з дочкою, яка не допомагає їй. У 2019 році побачили [PERSON] в поганому стані, вона жебракувала на вулиці. Побачивши це, почали допомагати їй з продуктами, відновленням документів. У листопаді 2020 р. [PERSON] запропонувала оформити довіреність для вирішення проблем з квартирою, відновленням документів та оформленням договору міни. Нотаріус повідомила про необхідність отримання довідки психіатра. Разом з [PERSON] були у психіатра, отримали відповідну довідку та оформили довіреність. Потім почали займатись відновленням документів. [PERSON] запропонувала підписати договір міни, хотіла жити в приватному будинку, бо квартира була в непридатному стані. Вона не хотіла займатись оформленням документів, їх була тяжко пересуватись. Одного разу [PERSON] травмувала ногу, майже не ходила, жила в будинку на [ADDRESS] , де ї доглядали. Дочка з 2019 р. не допомагала [PERSON] , не передавала кошти. Через погані стосунки не підтримували зв' язок, не хотіла нічого залишити дочці, вирішила займатись благодійністю та продати будинком на Ташкентській, а кошти від продажу віддати церкві та храмам. У листопаді 2021 р. [PERSON] вирішила повернутись до квартири, де її доглядали разом з сусідами [PERSON] . У грудні 2021 р. [PERSON] стало погано, була в лежачому стані, її не хотіли госпіталізовувати в лікарню, прийняли рішення оформити в пансіонат. За пансіонат вони самостійно сплатили кошти. [PERSON] померла в пансіонаті. Під час видачі довіреності [PERSON] усвідомлювала свої дії, була в адекватному стані. Про договір міни також розуміла, були узгоджені всі пункти. Після продажу будинку по [ADDRESS] вона отримала кошти в гривнях, які не хотіла віддавати дочці. Разом з [PERSON] вони їздили по храмах в м. Києві та Батурині, займались благодійністю. Свідок [PERSON] (чоловік відповідача [PERSON] ) зазначив, що з 90 років проживав в будинку на [ADDRESS] . Ділянка була на два будинку, в одному з яких проживала сім`я [PERSON] , в іншому їх родичі - сім`я [PERSON] . [PERSON] товаришувала з сім`єю [PERSON] , часто приїжджала в гості до них. Саме тоді вони познайомилась з [PERSON] . З 2004 року вона перестала приїжджати в гості, а у 2019 році він зустрів її на вулиці в жахливому стані. З цього часу почали допомагати [PERSON] продуктами, побутовими справами. Дочка [PERSON] проживає за кордоном, допомогу вона не надавала. Знає про довіреність, яку [PERSON] видала його дружині для облаштування життя, відновлення документів. [PERSON] не мала психічних проблем. Вона самостійно запропонувала обміняти дім та квартиру. Через стан здоров`я [PERSON] захотіла зайнятись благодійністю, разом з нею їздили по храмах, церквах, вона сплачували внески. [PERSON] проживала в пансіонаті, лікарні відмовлялись її приймати. Її дочка [PERSON] заперечувала проживання матері в пансіонаті, хотіла, що вона проживала в квартирі. Загалом [PERSON] допомагали біля трьох років. Ініціатором оформлення довіреності була [PERSON] , текст складав нотаріус. [PERSON] була в адекватному стан на час посвідчення довіреності, він її підвозив на авто до нотаріуса. На прохання нотаріуса були психіатра з [PERSON] . Свідок [PERSON] (працює листоношею за адресою, де проживала [PERSON] до зими 2021 р.) пояснила суду, що була знайома з [PERSON] з 2002 р., привозила їй пенсію, психічний стан був адекватний, була свідомою, багато спілкувалась. Зі слів [PERSON] знає про видачу довіреність на [PERSON] для допомоги. [PERSON] також розповідала про дочку та внука, які проживають у Ізраїлі та не допомагають їй. В квартирі не було води та газу, вона хотіла змінити місце проживання. Знає, що сім`я [PERSON] допомагала [PERSON] , влаштувала її в пансіонат, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виснував, що правила статті 225ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 650/1252/17 (провадження № 61-18032св20). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19). Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину робиться, насамперед, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, справа № 6-9цс12, та від 28 вересня 2016 року, справа № 6-1531цс16. Як вбачається з медичної довідки від 25.11.2020 р. Київського міського психоневрологічного диспансеру №5, видана [PERSON] про те, що при огляді - без психічних розладів. (а.с. 88 т.3) Оригінал вказаної довідки зберігається у справах приватного нотаріуса Лазарєвої Л.І. щодо посвідчення довіреності на представництво та розпорядження майном від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] (а.с. 87 т.3) Відповідно до висновку судово-психічного експерта №304 від 20.03.2024 р. відповісти на питання стосовно психічного стану [PERSON] та її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керування ними на час укладення (підписання) довіреності від 25.11.2020 р. не представляється можливим. З анамнезу захворювання вбачається, що [PERSON] вперше в поле зору психіатра потрапила в 2009 р., коли була доставлена з діагнозом «Параноїдний синдром. Психомоторне збуднення», була госпіталізована, виписана з покращенням, без психопатологічних розладів. Стан було розцінено, як «гостра реакція на стрес з параноїчними включеннями». Відомості щодо подальшого амбулаторного спостереження [PERSON] протягом 2009-2020 р. лікарем психіатром відсутня. В матеріалах справи міститься довідка від 25.1.12020 р. Перевірити хибність або правильність одноособової діагностики неможливо. Довідка реєстраційного номеру не має. З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2021 р. оглядалась психіатром в пансіонаті літніх людей, стан розцінено як органічний делірій, повторно - 24.12.2021 р. «органічне ураження головного мозку з помірно вираженими інтелектуально-мнестичним зниженням, дисфоричними включенням. Параноїдний синдром.». 21.02.2022 р. була госпіталізована до КНП «Психіатрія» через агресивну поведінку, неспроможність у побуті, збудженість. На МРТ головного мозку від 23.02.2022 р. -виявлено МР-ознаки виражених атрофічних змін головного мозку. 02.03.2022 р. була виписана з рекомендаціями щодо лікування. В наданих матеріалах наявні відомості щодо неадекватної поведінки [PERSON] , її неохайного зовнішнього вигляду, антисанітарій них умов існування, що може бути непрямим підтвердженням наявності деменції. З врахуванням взаємовиключних протиріч, а саме відсутність клінічно підтвердженого діагнозу на момент укладення (підписання) довіреності та наявність інформації про огляд психіатра в той день, комісія прийшла до висновку, що зазначені протиріччя настільки виражені, що відповісти на питання стосовно психічного стану [PERSON] та її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керування ними на час укладення (підписання) довіреності від 25.11.2020 р. не представляється можливим. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (постанова Верховного Суду від 10.05.2018 р. у справі №387/266/17). Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України . Підстав для неврахування висновку експерта суд не вбачає, а у клопотанні про призначення додаткової експертизи ухвалою суду від 27.08.2025 року було відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю. В судовому засіданні було допитано судового експерта [PERSON] , яка пояснила суду, що неможливо відповісти щодо психічного стану [PERSON] на час посвідчення довіреності, потрібно звертатись до лікаря який супроводжував амбулаторне лікування. При експертизі були враховані всі матеріали справи, були розбіжності у стані [PERSON] , однією із причин була довідка лікаря Гусака від 25.11.2020 р. На МРТ була зазначена хвороба - деменція, атрофія мозку, вона формується певний період. Деменція не виліковується та зворотного процесу не має, її стан тільки посилюється. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі було призначено судово-психіатричну експертизу, яка не надала відповіді на питання стосовно психічного стану [PERSON] та її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керування ними на час укладення (підписання) довіреності від 25.11.2020 р. Інших належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] на час посвідчення довіреності не могла усвідомлювати значення своїх дій, матеріали справи не містять. При цьому, з досліджених судом фото та відеозаписів [PERSON] при житті і підписанні спірної довіреності вбачається про її стабільний психічний стан, адекватне описування і тлумачення її життєвих обставин, відсутність догляду і допомоги з боку позивачки тривалий час. Показання свідків позивача стосовно того, що [PERSON] вела себе неадекватно не свідчить про те, що саме у момент посвідчення довіреності остання не могла усвідомлювати значення своїх дій, оскільки такі показання мають характер припущення і не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, показання свідків про поведінку особи мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Судом також враховано, що статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, а саме, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Варто також зазначити, що оспорювана довіреність відповідає вимогам законодавства, зміст ст.ст. 203,213,214,237-241,244-250,1010-1010 ЦК України щодо поняття довіреності, її форми, строків, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності, та відмови представників від вчинення дій, які були визначені довіреністю, [PERSON] було роз`яснено, довіреність прочитана [PERSON] , зміст зрозумілий та відповідає її волі, особу [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. В письмових поясненнях зазначено приватного нотаріуса, яка посвідчувала спірну довіреність зазначено, що довіреність була прочитана особисто [PERSON], нею підписана. Вигляд був відповідно до віку, одягнення чисто. На час посвідчення довіреності були надані всі документи та довідку про відсутність психічних захворювань. [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено, що при посвідченні оспорюваної довіреності - 25.11.2020 р., її мати - [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тоді як відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відтак, позивачем не надано доказів абсолютної неспроможності спадкодавця в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій. Сам по собі факт наявності хвороби не є достатнім доказом її неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і надання довіреності, та не спростовує презумпцію його психічного здоров`я. Враховуючи, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, та оскільки висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №304 від 20 березня 2024 року, складеним Державною установою «Інститут судової психіатрії МОЗ України», такої неспроможності не встановлено, позов [PERSON] не знайшов свого підтвердження, а отже, не підлягає задоволенню. Позовні вимоги про визнання договору міни недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, є похідними від вимоги про визнання довіреності недійсною, яка задоволенню не підлягає, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання договору міни недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності потрібно також відмовити. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вони посилаються, підстав для задоволення позовних вимог про визнання довіреності та договору міни недійсними, скасування запису про державну реєстрацію права власності та визнання права власності, суд не вбачає. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed