Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить зняти арешт з майна, яким є 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є спадкоємицею за законом до майна її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно, яким є квартира [ADDRESS] , оскільки під час оформлення спадкової справи нотаріусом було встановлено наявність обтяження щодо такого майна. У позасудовому порядку вирішити питання щодо зняття арешту майна є неможливими, а тому позивач звернулася із вказаними вимогами до суду. Ухвалою суду від 24.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання учасники справи не з`явилися, по дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. При цьому представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, у якому позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . До складу його спадщини увійшла 1/3 частина квартири [ADDRESS] . [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Довідкою КП «Вітряні гори Подільського району міста Києва» №80 від 16.01.2014 підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . В силу положень ст. 1268 ЦК України [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , оскільки вона проживала разом із ним на час відкриття спадщини та про відмову від спадщини не заявляла. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Разом із цим, як з`ясовано судом, [PERSON] за життя своїх спадкових прав у встановленому законом порядку не оформила. Заповітом від 17.01.2014, який був посвідчений державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., усе своє майно [PERSON] заповіла [PERSON] , [INFO] . Остання є дочкою [PERSON] , що підтверджується наявними у справі документами. Після смерті матері [PERSON] звернулася до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення своїх спадкових прав. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №77662624 від 16.07.2024 Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №326/2024, зареєстровану у спадковому реєстрі за №72707688. Разом з цим, постановою державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Ястремської Ж.В. від 18.03.2025 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаної квартири, що належала [PERSON] , оскільки при перевірці документів нотаріусом було встановлено наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за №1450168 про арешт нерухомого майна, накладений Першою київською державною нотаріальною конторою 11.11.2004 на підставі постанови б/н відділу ДВС у Подільському районі міста Києва від 04.04.2003. Наявність вказаного арешту вбачається з інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №422005608). При цьому, в матеріалах справи міститься копія постанови державного виконавця ДВС у Подільському районі міста Києва Дерех М.Р. від 08.08.2006 про зняття арешту, згідно з якою державним виконавцем було знято арешт, накладений 04.04.2003 постановою АА №337369 Відділу ДВС Подільського РУЮ у м. Києві на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , зареєстрованої за [PERSON] , 1957 р.н. З метою з`ясування причин наявності арешту, який було знято згідно з постановою державного виконавця, позивач звернулася із відповідним запитом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). Листом №2322 від 05.02.2025 вказаний відділ ДВС повідомив, що перевіркою даних, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, було встановлено, що станом на 05.02.2025 виконавчі документи про стягнення з [PERSON] , як і постанова державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва АА №337369 від 04.04.20023 та постанова ДВС у Подільському районі міста Києва №891/1 від 08.08.2006 про зняття зазначеного арешту, на виконанні у Відділі не перебувають. У цьому ж листі позивачці було повідомлено, що Відділ не має можливості зняти зазначений арешт, оскільки відповідно до номенклатури справ Відділу, п. 9.9. наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (втрата чинності від 19.07.2017), Розділу XI п. 2 наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву Відділу, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Після проходження вищезазначеного строку виконавчі провадження вилучаються для знищення. Таким чином, судом встановлено, що позивач позбавлена можливості у позасудовому порядку зняти арешт із 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] та була успадкована [PERSON] , та у зв`язку з цим реалізувати у повній мірі свої права як спадкоємиці до майна останньої. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Із встановлених судом обставин вбачається, що на час звернення з позовною заявою до суду наявність арешту на майно спадкодавця позбавляє позивача вільно розпоряджатися спадковим майном та отримати свідоцтво про право на спадщину. При цьому суд не вбачає підстав для продовження обтяження на майно. Зокрема, суд враховує, що будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин відповідачем до суду не подано, оскільки доводи представника відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, не свідчать про наявність обставин, які виправдовують подальше застосування застосованого обтяження щодо зазначеної квартири. Згідно з ч. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві АА №337369 від 04.04.2003 щодо майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, шляхом зняття арешту з такого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved