Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. Позивач [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач) в інтересах якої діє адвокат Гончарук Андрій Володимирович (далі - адвокат Гончарук А.В., представник позивача) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гладківщинське хлібоприймальне підприємство» (далі - ТОВ «Гладківщинське ХПП», відповідач) про стягнення матеріальної, моральної шкоди, розміру інфляції, розміру пені та розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7121582700:03:001:0119 загальною площею 2,0646 га. з цільовим призначенням: 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка згідно договору оренди №118 від 22.02.2016 року передана ТОВ «Гладківщинське ХП» строком на 10 років, про що було здійснено державну реєстрацію відповідного речового права. Безпосередньо у п.8 Договору визначено: з розміром орендної плати яка вноситься орендарем у формі та розмірі всього: 5.5% вартості паю, що становить на час підписання договору оренди 22.02.20164531.67 гривень за кожен рік оренди, пункт 10 договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, пункт11 договору, орендна плата вноситься у такі строки: до 30 листопада поточного року. Також позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номерам №7121582700:03:001:0120 загальною площею 2,0646 га. з цільовим призначенням: 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка згідно договору оренди №110 від 07.02.2015 передана ТОВ «Гладківщинське ХП», строком на 10 років, про що було здійснено державну реєстрацію відповідного речового права. Безпосередньо у п.8 Договору визначено: з розміром орендної плати яка вноситься орендарем у формі та розмірі всього: 5.5% вартості паю, що становить на час підписання договору оренди 07.02.2015 3776,39 грн. за кожен рік оренди, у п.10 договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, у п.11 договору, орендна плата вноситься у такі строки: до 30 листопада поточного року. З урахуванням дії зазначених договорів оренди відповідач кожного року до 30 листопада як мінімум зобов`язаний здійснити виплату орендної плати відповідачу в загальній сумі 8308,06 гривень (4531.67+3776.39) Пунктом 13 Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання передбачених Договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджені документами; в інших випадках, передбачених законом. Проте відповідач жодного разу не здійснював перегляд розміру орендної плати. Виплату розміру орендної плати здійснює виключно на власний розсуд, чим прямо порушує зазначені договірні зобов`язання. У 2022 році відповідачем сплачено сукупний розмір орендної плати в сумі 6655 гривень, в наслідок чого сума прямої недоплати становить 1653.06 гривень невиплачена сума розміру інфляції становить (8308.06x120.2)=999 гривень У 2023 році відповідачем сплачено сукупний розмір орендної плати в сумі 6050 гривень, пряма недоплата становить 2258 гривень, невиплата розміру інфляції становить (8308.06x102)= 848 гривень. У 2024 році відповідачем сплачено сукупний розмір орендної плати в сумі 6654 гривень, пряма недоплата становить 1654 гривень невиплата розміру інфляції становить (8308.06x101.5)=843 гривень. Оскільки обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції у 2022 році індекс інфляції становив 120.2%, 2023 році індекс інфляції становив 102%, у 2024 році 101.5%. При цьому у 2022 році коли індекс інфляції становив 120.2% відповідачем сплачено орендну плату за обома договорами сукупно в сумі лише 6655 гривень, у 2023 році коли індекс інфляції становив 102% відповідачем сплачено орендну плату за обома договорами сукупно в сумі лише 6050 гривень. У поточному 2024 році при індексі інфляції 101.5% відповідачем сплачено орендну плату за обома договорами сукупно в сумі лише 6654 гривень. За цих обставин згідно умов п. 14 Договору до спірних правовідносин за 2022 рік за 2023 рік та 2024 рік необхідно застосувати крім іншого стягнення розміру пені у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Таким чином розмір пені з урахуванням (365 днів х 01%) (365 днів х 01%) (2023 рік =2024 рік)=7.3% Тому розмір пені повинен складати (1653.06+999=2652.06 х7.3%)-2022 рік= 194 гривень, (2258+848=3106x3.65%)-2023 рік=114 гривень. Розмір пені за 2024 рік складає: 1654+843=2497 х 0.3= 8 гривень. Позивач зазначає, що за цих обставин на протязі останніх трьох років відповідачем суттєво порушуються договірні умови оренди земель сільськогосподарського призначення кадастровий номер №7121582700:03:001:0120 договір оренди №110 від 07.02.2015, кадастровий номер №7121582700:03:001:0119, договір оренди №118 від 22.02.2016.Крім того, на врегулювання спору шляхом розгляду направленої письмової претензії ніяким чином не реагує, умови договору відповідачем не переглядаються, недоплата носить систематичний характер є формою психологічного знущання, через що наявні всі підстави для розірвання договору оренди землі у зв`язку з порушенням орендарем їх умов та продовжує порушувати договірні правовідносини, що є прямою обґрунтованою підставою для звернення до суду для вирішення спору щодо розірвання договору оренди землі у зв`язку з порушенням орендарем їх умов, про відшкодування спричинених матеріальних збитків та моральної шкоди виключно в судовому порядку. Також позивач звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах строком є виплата орендної плати саме до 30 листопада поточного року і невиконання відповідачем обов`язку сплатити орендної плати у строк, визначений умовами договору, і є несплатою орендної плати.В даному випадку, всі ризики неналежного виконання умов договору покладаються на орендаря. Згідно з пунктом 14 договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, з вини орендаря, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Позивач зазначає, що орендодавець не вжив ніяких заходів щодо сплати пені, як компенсації за несвоєчасну виплату на користь позивача за прострочення сплати орендної плати ні за 2022 рік, ні за 2023 рік ні за 2024 рік. Також позивач посилається на правовий висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Але позивач розраховував отримувати орендну плату щорічно у строк встановлений в договорі оренди землі (п. 11), проте відповідач сплатив орендну плату із порушенням строку. В зв`язку з цим, позивач не може очікувати, що в подальшому відповідач належно виконуватиме обов`язки за умовами договору. Систематична (два та більше випадків) несплата орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди землі та є підставою для розірвання такого договору, оскільки значною мірою позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором грошові кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Аналогічна думка висвітлена в постанові Верховного Суду від 07.12.2022 за наслідками розгляду справи № 479/210/21 (номер провадження 61-8008ск22). Крім того, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій від морально постраждав, аргументуючи це тим, що моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. . При визначенні розміру відшкодування позивач враховує характер протиправних дій відповідача (порушення цивільних прав позивача в наслідок невиконання умов договору та визначає цей розмір у грошовому еквіваленті в сумі 20.000 гривень. Позивач вважає, що визначений розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості. З огляду на вказані обставини, та з урахуванням уточнень позовної заяви позивач просить договір оренди землі №118 від 22.02.2016, укладений між [PERSON] та ТОВ «Гладківщинське ХПП», предметом якого є земельна ділянка площею 2.0646 га. з кадастровим номером 7121582700:03:001:0119. Стягнути з відповідача матеріальні збитки в загальному розмірі 28571 грн., які складаються з матеріальних збитків у сумі 5565 грн., розмір інфляції в сумі 2690 грн., розмір пені в сумі 316 грн. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.01.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.24). 29.01.2025 засобами поштового зв`язку від представника відповідача - ТОВ «Гладківщинське ХПП» - адвоката Гарбазея Д.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та стягнути зі [PERSON] судові витрати, понесені ТОВ «Гладківщинське ХПП». Відзив обгрунтовує тим, що відповідач не погоджується з позовом, вважає, що ТОВ «Гладківщинське ХПП» не допущено порушень умов договорів оренди землі та чинного законодавства, з огляду на наступне. 07.02.2015 між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі № 110 (далі - договір 1). 22.02.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі № 118 (далі - договір 2). Пунктом 1 договору 1 та договору 2 передбачено, що у порядку та на умовах визначених договорами, орендодавець зобов`язується передати орендареві, а оренд зобов`язується прийняти у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в районі села Гладківщина Золотоніського району Черкаської області та належить орендодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯБ №166863, виданого Золотоніською РДА Черкаської області 10.01.2005 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 12584123, виданого Золотоніською районною державною нотаріальною конторою 17.12.2015. В оренду передаються земельні ділянки: кадастровий номер 7121582700:03:001:01 загальною площею 2,0646 га., у тому числі 2,0646 га. рілля (п. 2 договору 1) та кадастровий номер 7121582700:03:001:0119 загальною площею 2,0646 га., у тому числі 2,0646 га рілля договору 2). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 7121582700:03:001:0120 становить 68661,69 грн. (п. 5 договору 1), а земельної ділянки кадастровий номер 7121582700:03:001:0119 становить 82394,03 грн. (п. 5 договору 2). Пунктом 8 договору 1 та договору 2 передбачено, що договори укладено на 10 років. Відповідно до п. 9 договору 1 орендна плата вносить орендарем у формі та розмірі 5,5 % вартості паю, що становить 3776,39 грн. (в грошовій або натуральній формі за бажанням орендодавця, за кожен рік оренди. Відповідно до п. 9 договору 2 орендна плата вносить орендарем у формі та розмірі: 5,5 % вартості паю, що становить 4 531,67 грн. (в грошовій або натуральній формі за бажанням орендодавця, за кожен рік оренди. Орендна плата вноситься у такі строки: до 30 листопада поточного року. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.11 договору 1 та договору 2). Права та обов`язки сторін договору 1 та договору 2 передбачені ст. ст. 24, 25 ЗУ «Про оренду землі». Пунктом 46 Договору 1 та Договору 2 передбачено, що сторона не несе відповідальності за порушення Договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності). Представник відповідача стверджує, що у своїй позовній заяві позивач зазначає, що «з урахуванням дії зазначених договорів оренди відповідач кожного року до 30 листопада як мінімум є зобов`язаний здійснити виплату орендної плати відповідачу в загальній сумі 8308,06 гривень (4531,67+3776,39)». В той же час згідно з пп. 164.2.5 ст. 164 Податкового кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 Кодексу. Підпунктом 170.1.1 ст. 170 ПК передбачено, що податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі. Доходи, від надання в оренду (суборенду) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою 18%. Крім того, такі доходи підлягають оподаткуванню військовим збором. Ставка збору становить 1,5 % від об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК (пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу). Отже, доходи фізичної особи від здавання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю оподатковуються військовим збором за ставкою 1,5 відсотка та податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 %. Представник відповідача зазначає, що розмір орендної плати без врахування індексу інфляції, але з відрахуванням обов`язкових податків та зборів, який позивач фактично повинен був отримувати щороку мав складати 6687,98 грн. (З039,99 грн. по договору 1 та 3 647,99 грн. по договору 2). Представник відповідача зазначає, що якщо виходити з принципу, наведеному у позовній заяві (істотне порушення умов договору, а саме позбавлення Орендодавця значною мірою того, на що він розраховував при укладенні договору) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі № 912/1385/17, [PERSON] при укладенні договорів оренди землі №110 від 07.02.2015 та №118 від 22.02.2016 розраховував отримати за період з 07.02.2015 по 07.02.2025 (договір 1) та з 22.02.2016 по 22.02.2026 (договір 2) наступні кошти: 07.02.2015-31.12.2015 - 3373,29 грн. (3776,39 грн. : 365 днів у році X 318 днів фактичного користування паєм з моменту укладення договору 1) (без відрахування податків та зборів); 01.01.2016-31.12.2016 - 3776,39 грн. (по договору 1 без відрахування податків та зборів) + 777,78 грн. (індекс інфляції по договору 1 без відрахування податків та зборів) + 3761,91 грн. (4 531,67 грн. : 365 днів у році X 303 днів фактичного користування паєм з моменту укладення договору 2 без відрахування податків та зборів); 01.01.2017-31.12.2017 - 8.308,06 грн. (орендна плата по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів) + 632,6 грн. (індекс інфляції по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів); 01.01.2018-31.12.2018 - 8 308,06 грн. (без відрахування податків та зборів) + 814,19 грн. (індекс інфляції по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів); 01.01.2019-31.12.2019 - 8 308,06 грн. (по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів) + 340,63 грн. (індекс інфляції по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів); 01.01.2020-31.12.2020 - 8 308,06 грн. (по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів) + 415,40 грн. (індекс інфляції по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів); 01.01.2021-31.12.2021 - 8 308,06 грн. (по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів) + 830,81 грн. (індекс інфляції по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів); 01.01.2022-31.12.2022 - 8 308,06 грн. (по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів) + 1678,23 грн. (індекс інфляції по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів); 01.01.2023-31.12.2023 - 8 308,06 грн. (по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів) + 166,16 грн. (індекс інфляції по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів); 01.01.2024-31.12.2024 - 8 308,06 грн. (по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів) + 124,62 грн. (індекс інфляції по договору 1 + договору 2 без відрахування податків та зборів); 01.01.2025-31.12.2025 - 382,80 грн. (3776,39 грн. : 365 днів у році X 37 дні фактичного користування паєм до моменту припинення договору 1 - 06.02.2025 відрахування податків та зборів) + 4 531,67 грн. по договору 2 (без відрахування податків та зборів); 01.01.2026-21.02.2026 - 645,61 грн. (4 531,67 грн. : 365 днів у році X 52 дні фактичного користування паєм до моменту припинення договору 2 - 21.02.2026 відрахування податків та зборів), а всього - 82 936,15 грн. (без відрахування податків та зборів) + 5 780,42 грі (індекс інфляції за відомий період без відрахування податків та зборів), а якщо врахувати відрахування податків та зборів, то сума становить - 66763,60 грн. + 4 653,24 грн. (індекс інфляції). Якщо врахувати лише період 2015-2024 роки (на момент подачі позову до суду) то сума, що очікував отримати [PERSON] при укладання договору 1 та договору 2 врахування індексу інфляції становила б - 77 376,07 грн. (без відрахування податків 1 зборів) + 5 780,42 грн. (індекс інфляції без відрахування податків та зборів), вирахуванням всіх податків та зборів загальна сума з врахуванням індексу інфляції станови б - 66 940,97 грн. Представник відповідача зазначає, що представником позивача зазначано, що позивач протягом 2015-2021 року отримав грошові кошти від відповідача, як орендна плата за землю, отримував у касі Товариства з проставленням власноручного підпису. Протягом 2021-2024 [PERSON] отримував грошові кошти на рахунок. Відтак останнім протягом 2015-2024 фактично отримано на руки (з вже вирахуваними податками зборами):за 2015 рік - 4 119,70 грн.; за 2016 рік - 7 297,46 грн. + 2 371,00 грн.; за 2017 рік - 7 895,68 грн. + 4 043,20 грн.; за 2018 рік - 6 000,00 грн. + 5 938,90 грн. + 1 326,54 грн. + 2 653,00 грн., за 2019 рік - 10 000,00 грн.+5 918,62 грн.; за 2020 рік - 15 918,53 грн.; за 2021 рік - 7 959,26 грн. + 7 959,27 грн.; за 2022 рік - 6 688,00 грн.; за 2023 рік - 6079,90 грн.; за 2024 рік - 6687,99 грн. а всього за 2015-2024 роки - 108 857,05 грн. Тобто фактично станом на день подання [PERSON] позовної заяви до суду останнім отримано орендної плати (з вже вирахуваними податками та зборами) 108857,05 грн., що на 41916,08 грн. (108857,05 грн. фактично виплачених - 66940,97 грн. яких розраховував отримати при укладанні договорів з врахуванням індексу інфляції рівна 41916,08 грн. переплати) більше, ніж останній очікував отримати по договору 1 та договору 2 на момент його підписання з врахуванням щорічної індексації, розмір якої останньому не був відомий на момент укладення договорів. Враховуючи, що договорами не встановлено жодних обмежень щодо виплати орендної плати за користування землею наперед в більшому розмірі, ніж передбачено договором, то відповідачем орендна плата сплачена [PERSON] в повному обсязі за звітний період з врахування індексу інфляції за кожен рік користування. Представник відповідача, зазначає що враховуючи висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі № 912/1385/17, «відсутні обставини, які б свідчили про неможливість досягнення позивачем як стороною договору оренди мети договору отримання плати за оренду земельної ділянки та неотримання того, на що розраховував орендодавець, укладаючи спірний договір, тобто не вбачається істотного порушення умов договору оренди». Зазначає, що відповідач в повній мірі виконав взятий на себе обов`язок з виплати всього розміру орендної плати за весь час користування земельною ділянку, на яку розраховував позивач при укладенні оскаржуваних договорів. Вважаємо за необхідне звернути увагу, що в період 2015-2021 роки відповідач виплачував грошові кошти в більшому розмірі в тому числі і поза межами строків, передбачених п. 11 договору 1 та договору 2, тобто і після 30 листопада поточного року. Проте жодного разу жодних питань від позивача не було, як не було і претензій до відповідачу. Також не було випадків повернення коштів відповідачу позивачем отриманих понад передбачені договорами розміри. Виплата ж коштів в меншому розмірі протягом 2022-2024 років викликана повномасштабним вторгненням РФ на територію України, відсутністю кваліфікованих працівників, призваних до лав Збройних сил України, виїздом багатьох працівників з території Черкаської області, не урожайністю та погодними умовами. Проте вже станом на 2022 рік у позивача мала місце переплата по договору 1 та договору 2 в сумі 18340,49 грн. (85 281,46 грн. виплачені позивачу протягом 2015-2021 років - 66940,97 грн. які позивач розраховував отримати при укладанні договорів з врахуванням індексу інфляції - 18340,49 грн. переплати). Зазначає, що посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс2І) взагалі не стосується предмету спору, а тлумачать регулювання відносин укладення та виконання кредитного договору. Посилання ж на висновки Верховного Суду щодо несвоєчасного виконання зобов`язання за відсутності будь-яких заперечень з цього приводу протягом 2015-2024 років (коли кошти отримувались позивачем в різні часові проміжки без будь-яких зауважень заперечень чи вимог щодо неналежного виконання Договорів) є порушенням принципу добросовісності та «заборони суперечливої поведінки», викладені у постанові об`єднаної палати КЦС ВС від 10.04.2019 в земельній справі №390/34/17. Об`єднана палата пояснила, що принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Зазначає, що позивач в супереч своєї попередньої поведінки посилається на порушення відповідачем строків сплати орендної плати та її розміру, отримавши при цьому протягом 2015-2021 років таку орендну плати у більшому розмірі, ніж передбачено договорами та в інші строки, ніж встановлено договорами. Представник відпоівдача вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно безпідставним є нарахування інфляційних втрат на орендну плату сплачену відповідачем за 2022-2024 роки та пені за не проведення своєчасного розрахунку. Позивачем заявлено до стягнення 20 000 грн. в якості компенсації завданої моральної шкоди. При цьому, вбачається, що моральної шкоди позивачу завдало, на думку останнього, недоплатою орендної плати за 2022-2024 роки. Представник відповідача зазначає, що позивач до 29.09.2024 не звертався до відповідача щодо порядку і умов, правильності та своєчасності нарахування орендної плати, оскільки до 29.09.2024 для останнього це не було проблемою і відповідно не завдавало йому жодної моральної шкоди. Як наслідок позивачем не обґрунтовано виставлений до стягнення розмір моральної шкоди в сумі 20000 грн. з урахуванням того, що позов останнім подано до суду вже 27.12.2024, якому передував час підготовки. Строк же останнього неможливо встанови через ненадання позивачем відповідачу ордеру адвоката та інших документів, підтверджують повноваження такого.Відповідач вважає, що позивачем не обґрунтовано, а ні підстави стягненню з відповідача моральної шкоди, а ні її розмір та порядок його обрахунку. Позивачем зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат для позивача складає 30000 грн. Проте жодних документів чи розрахунків, з яких би можливо було встановити порядок обрахунку суми витрат на правову допомогу не надано. Тому станом на дату поданні відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує, щодо розміру та обґрунтованості, проте не відповідач не може надати оцінку вказаній сумі витрат через відсутність будь-яких документів. Така оцінка буде надана після отримання від позивача розрахунків шляхом подання окремого заперечення. Зазначає, що розрахунок судових витрат відповідача складає: витрати на правову допомогу - 36 000 грн. (сума є фіксованою за надання правової допомоги у суді першої інстанції по справі №697/2949/24). Докази на підтвердження понесених судових витрат Відповідачем буде надано в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. з огляду на вищевказане представник відповідача, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Гладківщинське ХП» з розірвання договорів оренди землі, стягнення матеріальної та моральної шкоди, інфляції та пені.Стягнути зі [PERSON] судові витрати, понесені ТОВ «Гладківщинське ХП» (а.с.28-57). 28.08.2025 через канцелярію суду представником позивача адвокатом Гончаруком А.В. було подано відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначає, що у період з 2015 та 2016 років (по кожному з договорів) по 31.12.2024, відповідачем в порушення договірних зобов`язань жодного разу не було проведено перегляд розміру орендної плати, індексацію грошових сум, не сплачувався розмір пені за порушення умов в частині ціноутворення орендної плати. Відповідач посилається на письмову інформацію про те, що позивач ніби-то міг отримувати виплати кожного року за відомостями копії яких надані відповідачем в якості додатку до відзиву на позов. Зазначає, шо дійсно позивач від відповідача кожного року отримував виплату але виключно в сумі 6000-6500 гривень, оплата та час виплати орендної плати кожного року відрізнялася виходячи від бажання орендаря та не відповідала умовам діючих договорів. Згідно наданих відповідачем до відзиву копій відомостей, позивач зазначених у наданих копіях відомостей визначених відповідачем сум грошових коштів у них не отримував. У кожній наданій відомості за ніби-то отримані кошти позивачем від відповідача у графі « [PERSON] », виконано різні підписи які відрізняються від підпису позивача, що підтверджує версію позивача про зловживання відповідачем наданого йому права оренди земельних ділянок згідно договірних умов. Середній розмір інфляції починаючи з 2015 року (за десять років) з загальної суми 8300 гривень складав орієнтовно 15000 гривень. Посилання відповідача на виплату грошових сум, що перевищує 6000-6500 гривень в рік не відповідає дійсності. Кожного року з загальної суми сплати орендної плати відповідач вираховував 19.5% розміру податків, що становило суму в середньому 1500 гривень, при цьому відмовлявся обраховувати розмір інфляції передбачений умовами договору який також кожного року в середньому коливався в межах від 1200 до 1500 гривень, таким чином відповідачем здійснювалася протиправне заниження виплати сталого розміру орендної плати згідно умов договору. З метою перевірки наданих відповідачем письмових даних позивачем 06.02.2025 було спрямовано адвокатський запит до ДПС України у Черкаській області, проте отримано письмову відповідь, про відмову у наданні відповіді на адвокатський запит. Представник позивача вказує, що відповідач свідомо надає суду недостовірну інформацію щодо подій та обставин і бажає створені в штучний спосіб факти та обставини висвітлити в площині коли бажане повинно виглядати неначе як дійсне. Крім того, станом на 2015-2016 роки (час укладення договорів оренди) мінімальний розмір заробітної плати складав 1200 гривень на цей час зріс майже у 6 раз при цьому відповідач кожного року відмовляв позивачу у перегляді суми орендної плати та застосування розміру індексації. Позивач у відповіді на відзив також зазначає інформацію про зменшення первинно заявлених позовних вимог в частині відмови від позовних вимог щодо розірвання договору оренди землі №110 укладеного 07.02.2015, зареєстрованого 27.02.2025, укладеного між позивачем та відповідачем, предметом якого є земельна ділянка площею 2.0646 га, з кадастровим номером 7121582700:03:001:0120, оскільки на час розгляду справи строк дії цього договору сплив, а позивач продовжувати дію договору з відповідачем відмовляється. З урахуванням вивчених додатків до відзиву наданих стороною відповідача в частині перевірки сплати податкових зобов`язань (2015-2024 рік) відповідачем за позивача перед контролюючими органами 06.02.2025 представником позивача до ГУ ДПС у Черкаській області було скеровано адвокатський запит відповідь на який фактично перебував у розпорядженні сторони позивача з 25.02.2025. У зв`язку з чим представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.75-85). 25.03.2025 у підготовчому судовому засіданні представником позивача було заявлено усне клопотання про зменшення позовних вимог, а саме: представник позивача відмовився від позовної вимоги в частині розірвання договору оренди землі №110 від 07.02.2015 укладеного між позивачем та відповідачем, предметом якого є земельна ділянка площею 2.0646 га. з кадастровим номером 7121582700:03:001:0120. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.04.2025 закрито підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.100-101). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Гончарука А.В. Представник позивача адвокат Гончарук А.В. у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, які наведені в позовній заяві. Представник відповідача адвокат Гарбазей Д.О. в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні з підстав, які викладені в письмовому відзиві. Наголосив, що умови договору відповідачем порушені не були. Заслухавши в судовому засіданні думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, відзив, відповідь на відзив, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки за кадастровим номером 7121582700:03:001:0119, площею 2.0646 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. 17.12.2015, зареєстрованого в реєстрі №3623 (а.с.18); копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності «№50095727 від 17.12.2015 (а.с.18 на звороті) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №411144671 від 03.02.2025 (а.с. 78). 22.02.2016 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гладківщинське хлібоприймальне підприємство» було укладено договір оренди землі №118 строком на 10 років з правом пролонгації, згідно якого ТОВ «Гладківщинське хлібоприймальне підприємство» прийнято у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 7121582700:03:001:0119 загальною площею 2.04646 га. (а.с.16-17). Пунктом 5 договору зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 82394,03 грн.. Пунктами 9, 10, 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі всього: 5,5% вартості паю, що становить 54531,67 грн. (в грошовій або натуральній формі) за бажанням орендодавця, за кожен рік оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься у такі строки: до 30 листопада поточного року. Відповідно до п. 12 договору, передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними документами. Згідно п. 13 договору, розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання передбачених Договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджені документами; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 14 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором. З вини Орендаря, справляється пеня у розмірі: 0.1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідачем було надано касові ордери, платіжні відомості та платіжні доручення відповідно до яких позивач [PERSON] отримував орендну плату : -за 2016 рік у загальному розмірі 9668,46 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером 18.11.2016 на суму 7297, 46 грн. (а.с.35) та платіжною відомістю за 2016 рік на суму 2371 грн. (а.с.36); -за 2017 рік у загальному розмірі 11938,88 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 20.09.2017 на суму 7895,68 грн. (а.с.37) та видатковим касовим ордером від 10.11.2017 на суму 4043,20 грн. (а.с.38); -за 2018 рік у загальному розмірі 15918.44 грн., що підтверджується видатковими касовими ордерами від 22.05.2019 на суму 6000 грн. та 5938.90 грн. (а.с.39) та платіжними відомостями за 2018 рік на суму 1326,54 грн. (а.с.40-41) та на суму 2653 грн. (а.с.42-43); -за 2019 рік у загальному розмірі 15918,62 грн., що підтверджується платіжними відомостями за 2019 рік на суму 10000 грн. (а.с.44) та на суму 5918,62 грн. (а.с.45); -за 2020 рік отримав 15918,53 грн., що підтверджується платіжною відомістю за 2020 на суму 15918, 53 грн.(а.с.46); -за 2021 рік у загальному розмірі 15918,53 грн., що підтверджується платіжною відомістю за 2021 на суму 7959,26 грн.(а.с.47) та платіжним дорученням №1363 від 17.12.2021 на суму 7959,27 грн. (а.с.48); -за 2022 рік отримав 6688 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1348 від 28.12.2022 (а.с.49); -за 2023 рік отримав 6079,99 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2188 від 21.11.2023 (а.с.49); -за 2023 рік отримав 6687,99 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1963 від 27.11.2024.(а.с.50). З наданих платіжних відомостей вбачається, що відповідачем було порушено строк виплати орендної плати за 2021 та 2022 роки. Крім того, відповідно до розрахунку зазначеного позивачем у позовній заяві мінімальний платіж по орендній платі мав би складати 8308,06 грн., але з наданих платіжних відомостей відповідачем за 2022, 2023 та 2024 вбачається, що відповідачем було здійснено виплати менші ніж визначив позивач. В загальному розмірі відповідачем у період часу з 2016 по 2024 року позивачу було сплачено 104737,44 грн. орендної плати. Суд звертає увагу та те, що відповідачем було надано відомості про нарахування позивачу орендної плати за договором оренди № 118 та договором оренди №110, тому суд позбавлений можливості встановити яка орендна плата нараховувалася саме по договору №118 від 22.02.2016. Підставою для звернення позивача до суду стало те, що відповідачем не здійснював перегляд розміру орендної плати та здійснював виплату розміру орендної плати виключно на власний розсуд. З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склалися правовідносини з приводу стягнення орендної плати та розірвання договору оренди, які підлягають вирішенню на підставі Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Закону України «Про оренду землі». Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про орендну землі». Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 1 Закону України «Про орендну землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 в справі №180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Отже, положення зазначеної статті передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, дослідивши аргументи сторін по матеріалам справи, і дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних відносинах з приводу оренди земельної ділянки кадастровий номер 7121582700:03:001:0119, належної позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2015 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №50095727 від 17.12.2015. За умовами укладеного між сторонами Договору оренди землі від 22.02.2016 № 118, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 82394,03 грн., а орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: всього 5,5 % вартості паю, що становить 4531,67 грн. (в грошовій або натуральній формі) за бажанням орендодавця, за кожен рік оренди. З наданих відповідачем платіжних відомостей, касових ордерів та платіжних інструкцій, вбачається, що відповідач сплачував орендну плату позивачу у період з 2016 по 2022 роки у більшому розмірі, ніж передбачалося умовами договорів. У період з 2022 по 2024 роки відповідачем було здійснено часткову недоплату орендної плати. Сума переплати за 2016 по 2021 роки за кожен рік становить: 35433,10 грн. Крім того, суд наголошує на тому, що стороною відповідача було подано платіжні відомості, видаткові касові одренди та платіжні інструкції по виплаті орендної плати по договорах оренди №110 та №118, тому суд позбавлений можливості встановити яку саме орендну плату відповідач сплачував позивачу по договору оренди №118 від 22.02.2016. Позивач посилається на наявність заборгованості за 2022 -2024 у загальному розмірі 8571,06 грн., яка складається з суми недоплати по орендній платі в сумі 5565,06 грн., індексації 2690 грн. та пені в сумі 316 грн.. Проте, суд вважає, що сума переплати значно перевищує заявлену суму заборгованості. Крім того суд, звертає увагу на те, що представник позивача відмовився від позовної вимоги про розірвання договору оренди № 110 від 07.02.2015, однак розрахунку заборгованості який би стосувався саме договору оренди №118 від 22.02.2016 ні позивачем ні його представником суду подано не було, тому суд позбавлений можливості встановити точну суму збитків. Відповідно до принципів справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України), а також загальних положень про зарахування зустрічних вимог та виконання зобов`язань, суд вважає за необхідне вказану передплату врахувати, її зарахування повністю покриває будь-які можливі недоплати за попередні чи наступні періоди. Сторона позивача дійшла помилкового висновку про те, що переплата не може бути зарахована за минулі періоди, оскільки така переплата була здійснена у 2016-2021, тоді як недоплата відповідачем орендної плати та індексації - у 2022-2024. Недоплата орендної плати та індексації у 2022-2024 роках не містить систематичного характеру і не може бути розцінена як підстава, для розірвання укладеного між сторонами договору, з врахуванням наявної переплати. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати. Відповідно, вимоги про стягнення індексації в сумі 2690 грн. та пені в сумі 316 грн. є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Щодо розірвання договору оренди землі, про що просить позивач, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, оскільки під час розгляду справи в суді не знайшло своє підтвердження посилання позивача на заборгованість з орендної плати, яка, як вказує позивач, є систематичною і є причиною для наявної можливості розірвати договір. Сам по собі факт несвоєчасного виконання грошового зобов`язання не є достатньою підставою для розірвання договору, оскільки істотним є встановлення обставин, які свідчать про те, що таке порушення завдало значної шкоди для інтересів позивача, і що сторона значною мірою позбавилася того, на що розраховувала при укладенні договору (постанова ВС від 14.02.2018 у справі № 927/320/17). Стороною позивача не доведено, яким чином недоплата у загальному розмірі 8571 грн., яка навіть була перекрита переплатою, могла значною мірою позбавити орендодавця того, на що він розраховував, враховуючи отримання орендної плати з переплатою, яку позивач не заперечує. Таким чином, судом встановлено, що відповідач постійно сплачував орендну плату позивачу, в певні роки навіть у більшому розмірі, що свідчить про його добросовісність та належне виконання умов договору. Практика Верховного Суду підтверджує необхідність детального аналізу обставин, наявність істотного порушення умов договору, а не формального підходу для їх розірвання. Вимога Позивача про розірвання договору через недоплату, яка покривається переплатою, є непропорційною можливому порушенню та може розцінюватися як зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), спрямоване не на захист порушеного права (якого фактично немає), а на дострокове припинення договірних відносин з відповідачем, який виконує свої зобов`язання. З даних підстав не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до положень частини першої, п.1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував, як такий що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з огляду вищезазначеного, судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави. З урахуванням того, що [PERSON] відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі то відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати на правову допомогу покладаються на позивача. 03.09.2025 засобами електронного зв`язку представником позивача - адвокатом Гарбазеєм Д.О. було направлено заяву про долучення доказів до матеріалів цивільної справи на підтвердження понесення відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 26000 грн. (а.с.140-152). Як визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У судових дебатах які відбулися 29.08.2025 представником відповідача не було заявлено клопотання про надання терміну для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу, а дана заява подана на стадії судового рішення тобто після закінчення судових дебат - тому у задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення вират на правову допомогу у розмірі 26000 грн. слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed