Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому після уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання до суду цього позову до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дитини, у твердій грошовій сумі у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11.03.2024 шлюб з відповідачем було розірвано, син залишився проживати із нею. Посилаючись на те, що дитина має інвалідність, а тому потребує особливого догляду позивача, значних майнових витрат, а згоди між батьками щодо участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання до суду цього позову і до досягнення дитиною повноліття, та на своє утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, у твердій грошовій сумі у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив, в якому після уточнення вказав, що повністю погоджується у частині стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та не заперечує, щодо стягнення з нього на користь позивачки додаткових витрат на утримання дитини, у твердій грошовій сумі у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Тобто позивач уточнені позовні вимоги визнав повністю. У судове засідання представник позивача адвокат Васіліу С.В. не з`явилася, надала до суду заяву, в якій вказала, що уточнені позовні підтримує, просила їх задовольнити судове засідання провести без її участі. Представник відповідача адвокат Клімов М.П. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказав, що уточнені позовні вимоги визнає, справу просив розглянути без участі сторони відповідача. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить наступного висновку. Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2019, який рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11.03.2024 року було розірвано (а.с. 14-15). У цьому шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області, батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 12). Син [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про місце реєстрації матері [PERSON] , наданої Дергачівською міською радою, Харківського району, Харківської області, Випискою Міської дитячої лікарні №5 Харківської міської ради про місце проживання дитини [PERSON] , а також не заперечується відповідачем (а.с. 6, 10). Дитина має ряд хвороб (розладів), серед яких двостороння нейросесорна втрата слуху (глухота), що підтверджується Медичним висновком № 3523 пр. 128 від 12.06.2020 року. Цим же висновком підтверджується, що вказаний перелік медичних показань, згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України. Міністерства фінансів України від 08.11.2001 № 454/471/516, дає право на одержання соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 16 років. Висновок дійсний до 09.02.2037 року (а.с. 11). Згідно Виписки від 27.11.2023 року дитина має ІІ ступінь обмеження життєдіяльності. Вказаним висновком були надані лікувальні рекомендації, а саме: медична реабілітація; психолого-педагогічна реабілітаці; фізична реабілітація; соціалогічно-побутова реабілітація (а.с. 10). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] виданого УСЗН Харківської РДА від 14.06.2021 [PERSON] є дитиною з інвалідністю (номер особової справи 607530), законним представником є мати [PERSON] (а.с. 13). Згідно довідки УСЗН Харківської РДА від 10.07.2024 [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує державну допомогу особам з інвалідністю інвалід з дитинства на [PERSON] , [INFO] , з 15.06.2020 (а.с. 20). З довідки керівника ФОП [PERSON] виданій [PERSON] вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , відвідує дитячий садочок у ФОП [PERSON] , вартість відвідування складає 10\~000 гривень на місяць, що відповідає лікувальним рекомендаціям, згідно медичної виписки від 27.11.2023 (а.с. 5, 10). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку. Статею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XIIвід 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Позивач також просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, у твердій грошовій сумі у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка, подавши свої докази реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, у свою чергу, будучи обізнаним, щодо розгляду у суді справи про стягнення з нього аліментів, проти цього не заперечував, напроти позов визнав. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи стан здоров`я дитини, яка є дитиною з інвалідністю з дитинства, стан її здоров`я вимагає постійного медичного догляду, реабілітаційних заходів, які носять безперервний характер, матеріальне становище відповідача, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути додаткові витрати у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На переконання суду такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти підлягають стягненню з 16.07.2024. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень усправах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору з позовну вимогу по сплаті аліментів, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач позов визнав. Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, а також положення ст. 142 ЦПК України щодо визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, що становить 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з нього стягненню у випадку невизнання ним позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. Решту суми судового збору залишити за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved