Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач через свого представника звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності (номер запису про обтяження: 55164544; реєстраційний номер обтяження: 1406889, 25.10.2004 09:40:12; додаткові відомості про обтяження: № реєстра: 90, внутр. № A9016F3224F5442B215B). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що являється власником квартири [ADDRESS] . З метою внесення інформації про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. Під час здійснення реєстраційних дій стало відомо, що 25.10.2004 на підставі ухвали Мінського районного суду м. Києва від 15.03.2004 на квартиру було накладено арешт. Позивач, вважала, що арешт на її квартиру був накладений на підставі ухвали Мінського районного суду м. Києва від 15.03.2004 за заявою прокурора, як засіб забезпечення позову прокурора в інтересах [PERSON] у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. У зв`язку з чим звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Оболонського районного суду з м. Києва від 18.10.2024 у справі № 756/11073/24 відмовлено у скасуванні арешту, оскільки ухвала судом не постановлювалася, а арешт на квартиру був накладений на підставі постанови слідчого СВ Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду для відновлення подальшої реалізації свого права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.04.2025 відкрито спрощене провадження по справі. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 28.08.2025 представник позивача надав до суду заяву, у якій просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача - Оболонського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши повно та всебічно наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.10.2005 (справа № 2-89/2005) визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Дане рішення у апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили 06.11.2005. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2006 виправлено описку у рішенні суду від 25.10.2005, шляхом виправлення замість « [ADDRESS] », виправлено на правильне « [ADDRESS] ». Згідно реєстраційного посвідчення № 021630 Київського міського бюро технічної інвентиризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 16.04.2007, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.10.2005, та ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2006 З метою внесення інформації про право власності на вищевказану квартиру до новоствореного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. Проте, під час здійснення реєстраційних дій з`ясувалося, що на квартиру накладено арешт на підставі ухвали Мінського районного суду м. Києва від 15.03.2004. Як вбачається з Інформаційної довідки № 419159002 від 22.03.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира [ADDRESS] знаходиться під обтяженням, а саме під арештом нерухомого майна. Ухвалою Оболонського районного суду від 18.10.2024 відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про скасування заходів позову у цивільній справі № 2-89/2005 за первісним позовом прокурора Оболонського району м. Києва в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та за зустрічним позовом про визнання права власності на квартиру, оскільки судом не постановлювалася ухвалу, яку заявник просить скасувати. Згідно листа Одинадцятої київської державної нотаріальної контори від 17.10.2024, перевіркою архівних даних встановлено, що арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] було накладено на підставі постанови слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 15.03.2004. При внесенні запису до ЄРЗВОНМ щодо арешту вищезначеної квартири реєстратором ДП «Інформцентр» МЮУ було допущено помилки щодо зазначення підстави накладення арешту. Постановою слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві Долюк С.В. від 15.03.2004 у кримінальній справі № 05-5228 за фактом вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України накладено арешт на квартиру [PERSON] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з листа Оболонської окружної прокуратури м. Києва № 37-25-25 від 19.05.2025, кримінальна справа № 05-5228, яка порушена 10.03.2004 за ч. 4 ст. 190 КК України, 04.06.2004 направлена до суду з обвинувальним висновком відносно [PERSON] . Згідно довідки Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2025, у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала кримінальна справа № 1-597/2004 відносно [PERSON] , [INFO] , за ч. 4 ст. 190 КК України. Відповідно до обліково-статистичної картки на кримінальну справу вбачається, що кримінальна справа відносно [PERSON] була направлена для розгляду до Печерського районного суду м. Києва. Вироком Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2004 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, обрано покарання із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна. Задоволено цивільний позов [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3000,00 грн. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності позивача, наявність арешту майна позивача, що перешкоджає їй вільно розпоряджатися таким майном, приймаючи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності позивача, аніж того, що ним обрано, за наявних обставин не вбачається, ураховуючи завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб, правильним є висновок про необхідність задоволення позовних вимог та зняти арешт з квартири, що належить [PERSON] на праві власності. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved