Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 6,46 га, з кадастровим номером 1223284500:01:025:0315, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Новостепанівська сільська рада, в порядку спадкування за законом після [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю позивача та відповідача. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка з кадастровим номером 1223284500:01:025:0315 площею 6,46 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на землю від 17.12.2001. Оскільки спадкодавець померла на території с. Розівка Приазовського району Запорізької області, яка є тимчасово окупованою територією України, факт її смерті був встановлений на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2024. З метою реалізації свого права на спадкування вказаної земельної ділянки, позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] , яка винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на неможливість встановити коло спадкоємців померлої та у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку. Також позивачу відомо про існування заповіту на ім`я відповідача від 07.06.2017 щодо спірної земельної ділянки, проте останній не вчинив жодних дій, передбачених ст.ст. 1269-1270 ЦК України щодо прийняття спадщини за заповітом, пояснюючи це небажанням займатися ні оформленням документів, ані відвідувати будь-які державні установи. Викладене, на думку позивача, є підставою для звернення до суду із позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 25.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 26.08.2024 задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано з Шостої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надати завірену належним чином копію державного акта на право приватної власності на землю від 17.12.2001. Ухвалою суду від 21.05.2025, за клопотанням позивача, залучено в якості співвідповідача Губиниську селищну раду. Ухвалою суду від 24.07.2025, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в порядку п.19\~Перехідних положень ЦПК України, ч.1\~ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник співвідповідача, Губиниської селищної ради, у судове засідання не з`явився, засобами підсистеми «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність представника селищної ради. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).\~Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26.08.2025, є дата складення повного судового рішення\~01.09.2025. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2024 у справі № 202/1809/24 встановлено факт смерті, [INFO] в с. Розівка Нововасилівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, [PERSON] , яка народилась [INFO] в с. Первомайський Брянського району Брянської області. На підставі вказаного рішення суду, видано свідоцтво про смерть [PERSON] від 06.02.2024 серії [NUMBER] , про що складено актовий запис № 99 від 06.02.2024 Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 18). За життя, спадкодавець, перебувала у шлюбі з [PERSON] , та мала прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.11.1959 серії [NUMBER] (а.с. 9). В подальшому, повторно уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого мала прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.03.1967 серії [NUMBER] (а.с.10). Позивач, [PERSON] , [INFO] , є сином померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (виданим повторно) від 31.08.2011 серії [NUMBER] . Спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку площею 6,46 га, з кадастровим номером 1223284500:01:025:0315, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.12.2001 серії І-ДП №112521 на підставі рішення 17 сесії ХХІІІ скликання Новостепанівської сільської ради народних депутатів № 2 від 12.11.2001 (а.с. 50-51). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2024, право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Реєстрі речових прав за реєстраційним номером № 1280348512232 за [PERSON] (а.с. 13). Відомості щодо зняття [PERSON] з реєстрації за адресою, за якою була зареєстрована спадкодавець на час її смерті, відсутня. Також встановлено, що 07.06.2017, [PERSON] оформила заповіт, в якому належну їй земельну ділянку, площею 6,46 га, яка розташована на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області заповідала [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., та зареєстровано в реєстрі за №2-269 (а.с. 58 зворот). Відомості про вказаний заповіт внесені до Спадкового реєстру за № 49804872 (а.с. 53-55). На вимогу п 1.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5 при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Так, постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. від 08.05.2024 позивачу, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю довідки органу реєстрації з місця проживання, що унеможливлює встановити коло спадкоємців, та є такими, що прийняли спадщину, а також відсутністю оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку. Як вбачається зі змісту цієї постанови, та документами наявними у спадковій справі №69/2024 Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, від імені [PERSON] , 07.06.2017 посвідчено заповіт, згідно з яким, [PERSON] заповіла спірну земельну ділянку іншій особі, [PERSON] , [INFO] . Відомості щодо скасування вказаного заповіту відсутні. Відповідно до Переліку території, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань інтеграції тимчасово окупованих території України від 22.12.2022 за №309, с. Розівка Чернігівської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, у зв`язку з чим органи реєстрації місця проживання України не здійснюють свої повноваження. Інформація щодо складу осіб, які проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у спадковій справі відсутня. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст. 1273 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК України). Як передбачено ч. 3,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї.\~При цьому,\~незалежно від\~часу прийняття\~спадщини вона\~належить спадкоємцеві\~з часу\~відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, встановлено, що згідно з відповіддю Державної міграційної служби України від 24.01.2025 за № 6.2-806/6-25, спадкодавець [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 16.05.2018 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 79). Згідно з відомостями Єдиного державного демографічного реєстру № 724700, [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 01.01.1900 за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Реєстрацію відповідача [PERSON] за вказаною вище адресою підтверджено і Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України (відповідь від 03.03.2025 за № 6.2-2369/6-25) (а.с. 91). Відомості щодо зняття останнього з реєстрації за вказаною вище адресою відсутні. Враховуючи, що с. Розівка Чернігівської селищної територіальної громади Бердянського району Запорізької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, органи реєстрації місця проживання України не здійснюють свої повноваження. Будь-яких інших доказів щодо осіб, які проживали разом із спадкодавцем [PERSON] на час її смерті позивачем не надано. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст.\~ст. 81 ЦПК України, якою встановлений обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України,достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з огляду на надані позивачем докази, суд доходить висновку про неможливість достеменно встановити/спростувати факт проживання інших осіб із спадкодавцем [PERSON] на час її смерті, [INFO] на окупованій території, відповідно встановити обставини щодо прийняття відповідачем спадкового майна, охопленого заповітом, як і взагалі коло можливих спадкоємців, які на час відкриття спадщини могли проживати разом зі спадкодавцем на момент її смерті не вбачається можливим. Відповідно, за відсутності доказів прийняття/неприйняття [PERSON] спадщини, а також відсутності доказів щодо відмови останнього від прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом, який не скасований та є чинним, суд, враховуючи волевиявлення спадкодавця, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем при зверненні до суду не надано доказів того, що інший спадкоємець за заповітом подав заяву про відмову від спадщини. Визнання права власності на спадкове майно за позивачем може призвести до обмеження прав на спадкове майно інших спадкоємців. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов залишено без задоволення, судові витрати по справі залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed