Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

У травні 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулось до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що з 01.05.2018 КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01.11.2021 позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Відповідачі від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 від послуг з ТЕ/ПГВ у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись. Проте відповідачі у порушення вимог чинного законодавства у сфері комунальних послуг своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2025 складає 79 409,91 коп., з яких: заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 у розмірі 14 702,15 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2 190,62 грн., 3% річних у розмірі 551, 03грн.; заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 22 676,51 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 3 378,80 грн., 3 % річних у розмірі 844,31грн..; заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 у розмірі 27 842,23 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 3 423,43 грн., 3 % річних у розмірі 841, 71 грн., пені у розмірі 1024, 07 грн.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 357,57 грн.; заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 577, 48 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідачів вищевказану заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.09.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Тесленка Дмитра Володимировича надійшов Відзив на позовну заяву. Сторона відповідача заперечує щодо позовних вимог в повному обсязі із наступних підстав. Договір приєднання має укладатись у письмовій формі, зокрема, оферта (формуляр) і акцепт (прийняття пропозиції), прийняття пропозиції (акцепт) не може вчинятись шляхом мовчазної згоди. Вказує, що визначений спеціальним законом спосіб укладення договору про надання комунальних послуг виключає вільне волевиявлення споживача при укладанні правочину, що є підставою для визнання такого договору нікчемним і що унеможливлює зустрічне виконання зобов`язання відповідачами шляхом фактичного споживання домогосподарством теплової енергії. Зазначає, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні . Також позивачем не доведено виникнення грошового зобов`язання, яке ним було набуто за Договором про відступлення права вимоги від 11.10.2018 №602-18. Надані позивачем розрахунки не місять достовірної інформації щодо дійсних обсягів споживання теплової енергії відповідачами. Так, встановлення обсягів споживання повністю залежить від позивача, а формування грошових зобов`язань за спожите тепло виключає можливість встановлення дійсних обсягів споживання теплової енергії побутовими споживачами у разі встановлення тільки загального приладу обліку теплової енергії. Крім того, сторона відповідача наполягає на застосуванні позовної давності до спірних правовідносин у даній справі, із урахуванням приписів ст. 5 ЦПК України відносно застосування правил обчислення позовної давності, встановлених законом, на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, просила справу розглядати без її участі та відмовити у задоволенні позову. Просила також суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, у якій просив справу розглядати без його участі, застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Тесленко Д.В. просив відмовити у задоволенні позову. Вказував на те, що договір приєднання не можна було укласти за мовчазною згодою. Відтак, між позивачем та відповідачем не могли скластися договірні відносини. З цих підстав стверджував, що вимоги позивача не ґрунтуються на актах цивільного законодавства. Вказував, що споживачі перебували у невигідному становищі, адже жоден із споживачів не може відмовитися від послуг та не може не споживати послуги. Щодо вимог, які заявляє позивач після переходу до нього права вимоги до відповідачів, вважає, що позивач не довів перехід права вимоги до відповідачів, адже не повідомив відповідачів про уступку первісним надавачем послуг прав вимоги. Відтак, вважає, що позивач взагалі не набув прав заявляти будь-які вимоги до відповідачів. Представник відповідача у судовому засіданні звертав увагу суду на те, що позовні вимоги позивача стосуються стягнення заборгованості за теплову енергію. Втім, вважає, що позивач не довів дійсних обсягів споживання теплової енергії. В будинку, де розташована квартира відповідачів, встановлено загально будинковий лічильник. За його показниками неможливо вирахувати індивідуальне споживання теплової енергії у конкретну квартиру відповідачів. Представник відповідача також звертав увагу суду на те, що більшість вимог позивача лежать поза межами строку позовної давності, що у зв`язку з наявністю заяв відповідачів про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, є підставою для відмови у позові. На спростування доводів представника відповідача, представник позивача [PERSON] стверджував, що відповідачі не повідомляли, що відмовляються від публічного договору та не зверталися до позивача з ініціативою укладення індивідуального договору. Відтак, звертав увагу суду на те, що позивач правомірно нараховував плату за теплову енергію за показниками загальнобудинкового лічильника пропорційно площі квартири, якою користуються споживачі теплової енергії. Представник позивача, також посилаючись на те, що претензій відповідачів щодо неналежного наданих послуг не надходило, та останні є споживачами послуг, які надаються КП «Київтеплоенерго», просив задовольнити позов в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Судом встановлено, що КП «Київтеплоенерго», є правонаступником ПАТ «Київенерго», визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10.04.2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.08.2018 року. За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відтак з 01.05.2018 року надання послуг з постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго». Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою) починаючи з 01.11.2021 року здійснюється на підставі Постанови КМУ від 11.12.2019 року №1182 «про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постанови №830 « Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії від 21.08.2019 року. Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до норм ЦК України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались). Тому виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, п. п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з п.21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно з п.30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Позивач зазначає, що відповідачі у порушення вимог чинного законодавства у сфері комунальних послуг не сплачували за спожиті послуги з надання теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2025 складає 79 409,91 грн., з яких: - заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період до 01 травня 2018 року у розмірі 14702,15 грн., - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 22676,51 грн., - заборгованість за послуги з постачання теплової енергії з 01.11.2021 по 31.03.2025 у розмірі 27842,23 грн., - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1357,57 грн.; - заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 577,48 грн. Відповідачами заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до даних вимог як підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині відповідно до ст. 267 ЦК України. Так відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України). У конкретній справі заборгованість, щодо якої розглядається спір, виникла за період з липня 2015 року. З даним позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 29 квітня 2025 року (а.с.22), тобто щодо вимог про стягнення заборгованості, яка утворилася до 28.04.2022 можна було б говорити про сплив строку позовної давності. Однак, зважаючи на те, що споживач зобов`язаний сплачувати щомісячні платежі за надані у попередньому місяці послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, то позовна давність має застосовуватися до відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до Закону України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02.04.2020, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом 8АЯ8-СоУ-2» з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України скасовано карантин. Водночас, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність тривалістю у три роки, сплив якої припадав на карантин, який скасований під час дії воєнного стану, продовжена до закінчення дії воєнного стану. Тобто, після застосування загальної позовної давності, періодом нарахування та стягнення заборгованості з відповідачів за послуги є період з 1 квітня 2017 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 31.03.2017 року борг відповідачів за централізоване опалення становив 7786,43 грн. (а.с.10). У зв`язку із застосуванням строку позовної давності, такий борг не може бути стягнутий судовим рішенням за строками давності, відтак, заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період до 01 травня 2018 року по 30 квітня 2018 у розмірі 14702,15 грн., яку згідно прохальної частини позовної заяви просить стягнути позивач, підлягає стягненню за період з 1 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року у розмірі 6915,72 грн. (14702,15 грн. - 7786,43 грн.). Решта заборгованостей, яку просить стягнути позивач, підлягає стягненню у повному обсязі, адже до них не застосовується строк позовної давності, а саме: - 22 676,51 грн. заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення; - 27 842,23 грн. заборгованість за послуги з постачання теплової енергії з 01.11.2021 по 31.03.2025; - 1357,57 грн. заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії; - 577,48 грн. заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення. На заборгованість з оплати перелічених послуг позивач нарахував 3% річних та інфляційне збільшення боргу. Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц вказала на те, що оскільки ст. 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушення, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками які передували подачі такого позову. У постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17 було вказано на те, що з а статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то частина друга статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні. Позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних від сум заборгованостей 14702,15 грн. (оплата за період до 1 травня 2018 року), 22676,51 грн. (оплата за період з 01.05.2018 по 31.10.2021), 27842,23 грн. (оплата за період з 01.11.2021 по 31.03.2025). Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних від суми заборгованості 22676,51 грн. та суми заборгованості 27842,23 грн. позивач навів вірний та такий розрахунок не спростований відповідачами. Втім, інфляційні втрати та 3% річних від суми заборгованості за період до 1 травня 2018 року мають розраховуватися не з суми 14702,15 грн., а з суми 6915,72 грн. Отримавши відзив за позовну заяву, де містилося клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, позивач не навів у Відповіді на відзив нових розрахунків від суми 6915,72 грн., тобто не довів своїх вимог розрахунками, відтак, у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних від суми заборгованості за вказаний період слід відмовити. Позовна заява та додатки до неї також не містять обґрунтування нарахування пені. Відтак, суд не вбачає підстав для її стягнення з відповідачів. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.З [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» необхідно стягнути 6915,72 грн. заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 року; 22676,51 грн. заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення та інфляційну складову боргу у розмірі 3378,80 грн. та 3% річних у розмірі 844,31 грн.; 27 842,23 грн. заборгованості за послуги з постачання теплової енергії з 01.11.2021 по 31.03.2025 та інфляційну складову боргу у розмірі 3423,43 грн., 3% річних у розмірі 841,71 грн.; 1357,57 грн. заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії; та 577,48 грн. заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення, а всього стягнути 67857,76 грн. заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивач просив стягнути 79409,91 грн., а суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог на суму 67857,76 грн., тобто задовольняє позов на 85,45%. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 27222 від 18.12.2024 про сплату судового збору у сумі 3 028,00 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 85,45% від суми 3028 грн., тобто по 1293,71 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial