Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду з позовом до Монастириської міської ради Тернопільської області (далі Монастириська міська рада). В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її тітка [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 2,19 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності Селянської спілки «Підліснянське» села Підлісне, що на території Підліснянської сільської ради Монастириської міської ради Чортківського району, за заповітом. Однак позивачка не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене майно. У зв`язку з цим вона просить визнати за нею право на земельну частку (пай). Судові витрати просить покласти на неї. 23 липня 2025 року в автоматизованій системі документообігу Монастириського районного суду Тернопільської області зареєстровано вказану позовну заяву. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ для розгляду цієї справи визначено суддю Галіяна І. М. Ухвалою Монастириського районного суду від 28 липня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів і витребувано з Монастириської державної нотаріальної контори інформацію щодо заведення спадкових справ після смерті [PERSON] . Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Андрусенко І. Я. у підготовче засідання не з`явилися, однак подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Монастириської міської ради у підготовче засідання також не з`явився, проте у відзиві на позов просив розглянути справу без його участі та зазначив, що не заперечує проти задоволення заявлених вимог. З огляду на викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення в справі під час підготовчого засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України. Дослідивши наявні в справі докази, суд установив таке. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 27 червня 2007 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про смерть від 30 вересня 1996 року підтверджується, що [INFO] померла [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 5 березня 1983 року, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після чого подружжю присвоєно прізвище « [PERSON] ». Таким чином, позивачка [PERSON] (у дівоцтві [PERSON] ) є дочкою [PERSON] , який був братом спадкодавиці [PERSON] , що підтверджує їх родинні відносини племінниці та тітки. Відповідно до довідки виконавчого комітету Монастириської міської ради № 1 від 26.01.2022 року, [PERSON] на час смерті була зареєстрована в с. Підлісне Монастириського району Тернопільської області. Разом із нею фактично проживала без реєстрації її племінниця [PERSON] , з якою вони спільно вели господарство. Згідно із заповітом від 11 серпня 1996 року, посвідченим секретарем Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, [PERSON] заповідала належний їй на праві особистої приватної власності земельний пай у Селянській спілці «Підліснянське» своїй племінниці [PERSON] . Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 29-19-0.2131-3091/2-25 від 21.07.2025 року, на ім`я [PERSON] 31.03.1996 року було видано сертифікат серії ТР № 015736 на право на земельну частку (пай) площею 2,19 га умовних кадастрових гектарів на підставі розпорядження Монастириської районної державної адміністрації від 27.03.1996 року № 72, що підтверджується записом у Книзі реєстрації сертифікатів та підписом власниці. З відповіді державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 340/01-16 від 01.08.2025 року видно, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Постановою завідувача Монастириської державної нотаріальної контори № 104/02-31 від 04.07.2025 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо земельної частки (паю) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Наведені обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку доказам, наданим сторонами, та враховуючи викладені обставини і фактичні та правові підстави позовних вимог, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (2003 року) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. У даній справі спадщина відкрилася за заповітом, тому норми щодо спадкування за законом застосуванню не підлягають. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийняття спадщини може відбуватися шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном або поданням заяви нотаріусу (ст. 549 ЦК УРСР). Спадкоємець, який прийняв спадщину, набуває на неї права з моменту відкриття спадщини (ст. 550 ЦК УРСР). У цій\~справі встановлено,\~що після\~смерті [PERSON] \~ [INFO] спадкоємець [PERSON] фактично проживала разом зі спадкодавицею і вела спільне господарство. Таким чином, спадкоємець фактично прийняла спадщину, хоча свідоцтво про право на спадщину нотаріально не видано. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України та положень ЦК УРСР, сертифікат на право на земельну частку (пай) підтверджує належність спадкового майна спадкодавцю на момент складання заповіту, а відсутність правовстановлюючих документів у нотаріуса не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Інших спадкоємців, які б мали право на отримання цієї спадщини, судом не встановлено. Отже, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом і набуває право на земельну частку (пай) у селянській спілці «Підліснянське» після смерті [PERSON] . Кожна особа має право на захист свого цивільного права, у тому числі у разі його невизнання. Невизнання права означає пасивне заперечення існування права іншої особи і не тягне за собою порушення чи оспорювання цього права. Воно не завдає прямої шкоди праву, але створює невизначеність у правовому статусі його власника. У даній справі судом встановлено, що державним нотаріусом не було визнано права [PERSON] на земельну частку (пай) після смерті спадкодавиці [PERSON] , що створило правову невизначеність і потребує захисту. З огляду на викладене, право [PERSON] на земельну частку (пай) у селянській спілці «Підліснянське» підлягає визнанню.

Outcome: approved