Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

У січні 2020 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» звернулося до Печерського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача в порядку суброгації суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 370 163,53 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2018 у м. Києві на бульварі Тараса Шевченка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW 7501», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.11.2018 у справі №761/37004/18 відповідача [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки на момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля «BMW 7501», д.н.з. [NUMBER] були застраховані в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за договором №021012-2101-1000030 добровільного страхування наземного транспорту «Каско Класичне», 17.09.2018 позивач отримав від страхувальника заяву-повідомлення №19799 про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування. На підставі рахунку СТО №1360 від 25.09.2018 було складено страховий акт №19799/19, відповідно до якого сума страхового відшкодування за договором страхування склала 469 163,53 грн. На підставі платіжного доручення №22 від 26.10.2018 позивач здійснив виплату страхувальнику вказаної суми страхового відшкодування. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5559564. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування в порядку регресу ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило страхове відшкодування позивачу у розмірі 99 000,00 грн. Таким чином, позивач стверджує, що на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідач зобов`язана сплатити йому різницю між сумою сплаченого ним страхового відшкодування та сумою, що була відшкодована йому страховиком винної особи, у розмірі 370 163,53 грн (469 163,53 - 99 000,00 = 370 163,53). Із зазначених підстав позивач звернувся із даним позовом до суду. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21.01.2020 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 головуючим суддею по справі визначено Рибалку Ю.В. Ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 31.01.2022 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та недоведеність. Ухвалою суду від 08.02.2022 постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 15.02.2022 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому він позовні вимоги підтримав, вказуючи на недоведеність тверджень представника відповідача. Ухвалою суду від 07.12.2022 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024 головуючим у справі визначено суддю Ковбасюк О.О., оскільки на підставі наказу №4/02-02 від 11.01.2024 суддю Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області [PERSON] відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 09.02.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 28.10.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Водночас, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, ураховуючи наявні в матеріалах справи заяви сторін по суті справи, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 15.05.2018 між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір №021012-2101-1000030 добровільного страхування наземного транспорту «Каско Класичне», за яким були застраховані майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «BMW 7501», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією такого договору, наявною в матеріалах справи. У відповідності до умов договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. 16.09.2018 о 14 год. 25 хв. у м. Києві на бульв. Тараса Шевченка, 18/11 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW 7501», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] пункту 8.7.3.е) Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.11.2018 по справі №761/37004/18, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина [PERSON] встановлена судом та доказуванню не підлягає. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «BMW 7501», д.н.з. [NUMBER] було завдано механічних ушкоджень, внаслідок чого страхувальник зазнав матеріального збитку. 17.09.2018 до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» від страхувальника надійшла заява-повідомлення №19799 про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу в зв`язку з ДТП. На підставі рахунку СТО №1360 від 25.09.2018 було складено страховий акт №19799/19, відповідно до якого сума страхового відшкодування за договором страхування склала 469 163,53 грн. 26.10.2018 позивач здійснив виплату страхувальнику вказану суму страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №22 від 26.10.2018. Встановлено також, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Lexus RX 350» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5559564, що підтверджується копією такого договору, наявною в матеріалах справи. Обґрунтовуючи позов, позивач стверджує, що оскільки ним було здійснено виплату страхового відшкодування, а цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , яка є винуватцем ДТП, була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», позивач направив останньому заяву щодо виплати страхового відшкодування. Вказуючи на те, що на підставі заяви на виплату страхового відшкодування в порядку регресу ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 99 000,00 грн, позивач, посилаючись на положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», просить стягнути з відповідача різницю між сумою сплаченого ним страхового відшкодування та сумою, що була відшкодована йому страховиком відповідача, у розмірі 370 163,53 грн (469 163,53 - 99 000,00 = 370 163,53). Разом із цим, доводи позивача про сплату страховиком винної особи суми страхового відшкодування у розмірі 99 000,00 грн жодним чином не підтверджені. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту перерахування ПрАТ «СГ «ТАС», як страховиком винуватця ДТП [PERSON] , вказаної суми грошових коштів на рахунок позивача. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У частинах першій та третій статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та постанові Верховного Суду від 02.10.2024 у справі № 175/4710/16-ц. Враховуючи викладене, під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи викладене, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження його доводів, наведених в обґрунтування позову, а саме не доведено факту виплати йому ПрАТ «СГ «ТАС», як страховиком винуватця ДТП [PERSON] , суми страхового відшкодування в розмірі 99 000,00 грн, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed