Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що рішенням відповідача від 18.12.2000 було виділено земельну ділянку площею 30 кв.м. та надано дозвіл на будівництво гаражу з погребом, а в 2001 році було отримано дозвіл на початок будівництва та через кілька років будівництво гаражу було завершено. В 2003 році за позивачем було закріплено земельну ділянку та збудованому об`єкту присвоєно поштову адресу. Вказує, що документальним оформленням та будівництвом займався її покінчи чоловік, тому не вникала в цей порядок. Зазначає, що вирішила його продати, але з`ясувалася відсутність правовстановлюючих документів. На даний час їй відмовлено в прийнятті в експлуатацію та державній реєстрації даного об`єкту. Просить визнати за нею право власності на гараж з погребом за адресою: [ADDRESS] . Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просить задовольнити. Представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника та позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. . Інші клопотання не надходили. Ухвалою суду від 30.06.2025 відкрито провадження у справі , постановлено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначене на 20.08.2025. Ухвалою суду від 20.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 18.12.2000 № 525-15 виділено земельну ділянку площею 30 кв.м. по [ADDRESS] центральної котельні/ для будівництва гаража [PERSON] та надано дозвіл [PERSON] на будівництво гаражу розм.. 6,0 мх4,0м на виділеній земельній ділянці по [ADDRESS] . Дозволом від 28.12.2001 № 6 на земельній ділянці по [ADDRESS] дозволено проводити будівництво гаражу. Рішенням виконавчого комітету від 21.08.2003 року № 266-5 присвоєно поштову адресу гаражу позивача [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] . Рішенням Гадяцької міської ради (дев`ята сесія четвертого скликання) від 19.08.2003 закріплено земельну ділянку за гаражем [PERSON] по [ADDRESS] . Згідно висновку КП «Контур» від 24.06.2025 № 13 гараж з погрібом за адресою: [ADDRESS] відповідає державним будівельним нормам та придатний до нормальної експлуатації. Згідно технічного паспорту (реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності: ТІ01:2779-7166-1789-7260) гараж за адресою: [ADDRESS] , має площу 26,2 кв.м., площа погрібу 14,4 кв.м. З Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 29.04.2025 (реєстраційний номер документу: ТІ01:2779-7166-1789-7260) гараж за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , можлива ознака надійної та безпечної експлуатації об`єкта. З відповіді виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 04.06.2025 № 03.1-22/3043 вбачається, що позивачу надано відповідь на його заяву, що задля передачі земельної ділянки під існуючим гаражем орієнтовною площею 0,003 га, просять надати документи, що підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна (будівлю, споруду). З відповіді відділу ДАБК Гадяцької міської ради від 28.05.2025 № 01-30/17 вбачається, що з посиланням на наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 № 158 не передбачено прийняття в експлуатацію збудованого гаражу по [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Частина 2 цієї норми передбачає особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Виняток з загального правила набуття права власності на новостворене майно особою, яка його створила, передбачений, зокрема ч. 2 ст. 376 ЦК України. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі Постанова) роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. В силу ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина\~третя\~статті\~375 ЦК України). Відповідно до змісту частини\~четвертої\~статті\~375 ЦК України\~у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею\~376 ЦК України. Згідно з частиною\~першою\~статті\~376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина\~друга\~статті\~375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті\~376 ЦК України). Відповідно до статті\~392 ЦК України\~власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пункті. Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №\~910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №\~917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №\~902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №\~917/2101/17. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги, що позивачу була виділена земельна ділянка для будівництва гаражу та, отримавши дозвіл міської ради, збудував гараж, який відповідає державним будівельним нормам, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved