Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Соборного районного суду міста Дніпра, із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. У поданій заяві заявниця просить встановити факт, що [PERSON] , у період із вересня 1977 року по липень 1978 року навчалася в Донецькому професійно-торгівельному училищі (раніше найменування училище при Донецькому технікумі радянської торгівлі). В обґрунтування своєї заяви послалася на те, що у період із вересня 1977 року по липень 1978 року вона навчалася в Донецькому професійно-торгівельному училищі (раніше найменування - училище при Донецькому технікумі радянської торгівлі). Дана обставина підтверджується відповідним записом у трудовій книжці [NUMBER] заявниці. На даний час заявниця є пенсіонеркою та перебуває на обліку як отримувач пенсії в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. 11 січня 2023 року [PERSON] звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо проведення індексації отримуваної нею пенсії. Відповіддю від 02 лютого 2023 року заявницю було поінформовано про неможливість здійснення перерахунку оскільки за матеріалами її пенсійної справи страховий стаж врахований за період з 23 листопада 1976 року по 13 березня 2006 року складає 19 років 8 місяців та 1 день. До страхового стажу заявниці не зараховано період навчання з вересня 1977 по липень 1978 року в Донецькому професійно-торгівельному училищі, оскільки в записі № 3 трудової книжки [NUMBER] відсутнє посилання на дату, номер та найменування відповідного документа. У вказаній відповіді завниці роз?яснено про необхідність надання додаткових документів, які підтверджують факт навчання. У зв?язку з початком військових дій та переміщенням заявниці до безпечних територій документ про її навчання в училищі у неї відсутній. Також відсутня копія такого документа (зберігся лише запис у трудовій книжці). Враховуючи наведене, заявниця звернулась до суду із вказаною заявою. 02 вересня 2025 року від представника Міністерства освіти і науки України до суду надійшли письмові пояснення по даній справі, в яких останній просив суд розглядати справу без його участі. 04 вересня 2025 року заявниця надала до суду письмову заяву, у якій вона підтримала вимоги викладені у заяві, та просила задовольнити заяву у повному обсязі, розгляд справи провести без її участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що у період із вересня 1977 року по липень 1978 року [PERSON] навчалася в Донецькому професійно-торгівельному училищі (раніше найменування - училище при Донецькому технікумі радянської торгівлі). Дана обставина підтверджується відповідним записом у трудовій книжці [PERSON] [NUMBER] . На даний час [PERSON] є пенсіонером та перебуває на обліку як отримувач пенсії в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 11 січня 2023 року [PERSON] звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо проведення індексації отримуваної нею пенсії. Відповіддю від 02 лютого 2023 року [PERSON] поінформовано про неможливість здійснення перерахунку оскільки за матеріалами її пенсійної справи страховий стаж врахований за період з 23 листопада 1976 року по 13 березня 2006 року складає 19 років 8 місяців та 1 день. До страхового стажу [PERSON] не зараховано період навчання з вересня 1977 року по липень 1978 року в Донецькому професійно-торгівельному училищі, оскільки в записі № 3 трудової книжки [NUMBER] відсутнє посилання на дату, номер та найменування відповідного документа. У зв?язку з початком військових дій та переміщенням [PERSON] до безпечних територій документ про її навчання в училищі у неї відсутній. Також відсутня копія такого документа (зберігся лише запис у трудовій книжці). 3 огляду на це, [PERSON] були вжиті наступні заходи: 1) направлено до ДП «ІНФОРЕСУРС» запит про надання доступу до персональних даних щодо документа про освіту. 2) направлено до ДП «ІНФОРЕСУРС» запит про надання доступу до персональних даних щодо факту навчання у навчальному закладі. Листом № 01-13/585 від 10 лютого 2025 року [PERSON] було надано відповідь на обидва запити та відмовлено в наданні запитуваних документів (через ненадання документів, що посвідчують особу). Одночасно з цим роз?яснено, що Єдина державна електронна база з питань освіти містить інформацію про здобуття вищої освіти із 2012 року, професійної (професійно-технічної) освіти із 2013 року, а фахової передвищої із 2020 року 3) направлено заяву до Міністерства освіти і науки України з проханням надати довідку (або підтвердити будь-яким іншим чином) факт навчання [PERSON] у період з вересня 1977 по липень 1978 року в Донецькому професійно-торгівельному училищі. Відповіддю №5/381-25 від 14 березня 2025 року [PERSON] відмовлено у наданні запитуваної інформації оскільки: реєстр документів про освіту Єдиної державної електронної бази з питань освіти містить інформацію про документи про освіту, видані після 2000 року; архів Міністерства освіт і науки України не зберігає документів закладів освіти а також особових справ їхніх здобувачів. Такі архіви відповідно до інструкції з діловодства мають зберігатися за місцем юридичної реєстрації закладу освіти; довідка про навчання в Донецькому професійно-торгівельному училищі може бути надана самим закладом освіти або архівною установою, до якої були надані відповідні документи; особові справи здобувачів освіти, які закінчили навчання або були відраховані зі старших курсів зберігаються в архіві закладу освіти 75 років; Донецьке професійно-тергівельне училище знаходиться на тимчасово окупованій території України. Переміщення закладів освіти та їх архівів з тимчасово окупованій території Донецької області не здійснювалося. Відповідно відсутня можливість перевірити запитувану інформацію про період навчання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Велика Палата Верховного Суду у справі № 560/17953/21 у постанові від 18.01.2024 зробила такі висновки: «Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, суд розглядає справи про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме встановлення форми навчання у вищому закладі. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 12Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Так, під час розгляду даної категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та росії (зокрема, «Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia», «Ila§cuandOthers v. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території не знаходиться під контролем Договірної Сторони. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що встановлення юридичного факу, про який просить заявник, знайшов своє підтвердження та його об`єктивність не викликає сумніву у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, а саме для здійснення процедури оцінки іноземного диплома про вищу освіту у Центральному відомстві з питань іноземної освіти в Німеччині (ZAB Zentralstelle fur auslandisches Bildungswesen), суд вважає можливим заяву задовольнити, адже: - факт, про встановлення якого просить заявниця, підтвердився дослідженими судом доказами. - встановлення факту, про який просила заявниця суд, має юридичне значення, тобто від нього залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, а саме право на пенсію. - заявниця не має іншої можливості встановити та довести факт, що має для неї юридичне значення, архівні документи училища залишилися на окупованій території, довести такий факт у позасудовому порядку неможливо; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved