Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 8963280, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5000 грн. строком на 105 днів і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту і завершується 27.01.2024 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 дні, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 26.04.2024 року (дата остаточного погашення заборгованості. У п. 1.5.1. договору зазначено, що комісія за надання кредиту 425 грн., яка нараховується за ставкою 8,50 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 787,50грн., які нараховуються за ставкою 1,05 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно п.1.5.3. договору, проценти за користуванням кредитом протягом поточного періоду 10\~350, 00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надані відповідачу безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Отже, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором, заборгованість за договором № 8963280 становить 16\~562, 50грн., яка складається з 5\~000 грн. заборгованість за кредитом, 11\~137,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 425 грн. заборгованість за комісією. 25.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» укладено договір факторингу № 25092024, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 8963280 перейшло дот позивача. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості в розмірі 16\~562, 50 грн., судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7\~000грн. Представник позивача адвокат Колеснікова І.О. в судове засідання не з`явилась, попередньо зазначила в позовній заяві про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі та часткове визнання позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно зі статями\~4,\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1\~ст.205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону. Згідно\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.\~Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд звертає увагу на висновки, до яких дійшов Верховний суд у постанові від 02.11.2021 року під час розгляду справи № 243/6552/20. Зокрема Верховним судом було зазначено, «що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. 12.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 8963280 в електронній формі та згідно п.1.1 вказаного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту становить 5 000грн.; строк кредиту 105 днів з 12.01.2024 року (п.1.3 договору), термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 26.04.2024 року (п.1.4. договору). Згідно з п. 1.5.1. договору комісія за надання кредиту 425 грн., яка нараховується за ставкою 8,50 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 787,50грн., які нараховуються за ставкою 1,05 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно п.1.5.3. договору, проценти за користуванням кредитом протягом поточного періоду 10\~350, 00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Відповідно до п.2.1 зазначеного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Відповідно до п.3.2.6 зазначеного договору, кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором кредитодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2\~ст.516 ЦК України\~позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за договором. Відповідно до п.5.1 договору, позичальник підтверджує, що до укладання цього договору ознайомився з усіма його умовами (у тому числі викладеним у п. 6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього Договору (далі- Правила). Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проєкту договору (індивідуальної частини), Правил та іншої інформації розміщеної на сайті Товариства , зокрема в розділі «Документи» про відомості вказані в ч. ч. 1,2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з пунктами 6.1, 6.3 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього договору позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами ( у тому числі Правилами та Графіком розрахунків). Як вбачається з Графіка платежів, який є додатком №1 до кредитного договору № 8963280 від 12.01.2024 року, датою платежу є 12.01.2024 року. До сплати: кредит 5 000 грн., комісія за надання кредиту 425 грн., проценти 11\~137,50 грн, разом 16\~562, 50 грн. Відповідно до платіжного доручення № 120104222 від 12.01.2024 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] за № [NUMBER] грошові кошти, згідно договору № 8963280 в сумі 5 000 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що кредитний договір № №8963280 від 12.01.2024 року був підписаний позичальником відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатору, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений відповідачем при реєстрації на сайті кредитодавця. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідача кредитний договір не був би укладеними сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Таким чином, ТОВ «Мілоан» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на картковий рахунок, надавши останньому можливість розпоряджатися ними на власний розсуд. При цьому, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором, заборгованість за договором № 8963280 становить 16\~562, 50грн., яка складається з 5\~000 грн. заборгованість за кредитом, 11\~137,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами, 425 грн. заборгованість за комісією, що підтверджено доданим до матеріалів справи розрахунком ТОВ «Мілоан». За приписами п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1\~ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно\~ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч.1\~ст.1077 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1\~ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно\~ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. 25.09.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» (Фактор) та ТОВ «Мілоан» (Клієнт) укладено Договір факторингу №25092024, копія договору долучена до матеріалів справи. Згідно\~\~п.1.1 вказаного договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 2.1.3 договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора прав вимог відбувається в дату підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з реєстром з актом приймання-передачі прав № 1 від 25.09.2024 року договору факторингу № 25092024 від 25.09.2024 року право вимоги до відповідача за кредитним договором № 8963280 від 01.12.2024 року перейшло до позивача, сума заборгованості складає 16 562,50 грн. При вирішенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідно до\~ч.\~15\~ст.\~14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»\~військовослужбовцям,\~які були\~призвані на\~військову службу\~за призовом\~під час\~мобілізації,\~на особливий\~період або\~на військову\~службу за\~призовом осіб\~із числа\~резервістів в\~особливий період\~на весь\~час їх\~призову,\~а також\~їх дружинам\~(чоловікам),\~а також\~іншим військовослужбовцям,\~під час\~дії особливого\~періоду,\~які брали\~або беруть\~участь у\~захисті незалежності,\~суверенітету та\~територіальної цілісності\~України і\~брали безпосередню\~участь в\~антитерористичній операції,\~забезпеченні її\~проведення,\~перебуваючи безпосередньо\~в районах\~антитерористичної операції\~у період\~її проведення,\~у здійсненні\~заходів із\~забезпечення національної\~безпеки і\~оборони,\~відсічі і\~стримування збройної\~агресії Російської\~Федерації в\~Донецькій та\~Луганській областях,\~забезпеченні їх\~здійснення,\~перебуваючи безпосередньо\~в районах\~та у\~період здійснення\~зазначених заходів,\~у заходах,\~необхідних для\~забезпечення оборони\~України,\~захисту безпеки\~населення та\~інтересів держави\~у зв`язку\~із збройною\~агресією Російської\~Федерації проти\~України,\~їх дружинам\~(чоловікам)\~-\~штрафні санкції,\~пеня за\~невиконання зобов`язань\~перед підприємствами,\~установами і\~організаціями усіх\~форм власності,\~у тому\~числі банками,\~та фізичними\~особами,\~а також\~проценти за\~користування кредитом\~не нараховуються,\~крім кредитних\~договорів щодо\~придбання майна,\~яке віднесено\~чи буде\~віднесено до\~об`єктів\~житлового фонду\~(жилого\~будинку,\~квартири,\~майбутнього об`єкта\~нерухомості,\~об`єкта\~незавершеного житлового\~будівництва,\~майнових прав\~на них),\~та/або\~автомобіля. \~Згідно з довідкою т.в.о. командувача військової частини № [NUMBER] Національної Гвардії України від 31.01.2025 року № 487, [PERSON] призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу\~Президента України\~від 24.02.2022\~року №\~69/2022 з 12.03.2022 року. Отже, суд дійшов висновку, що наявні правові\~підстави для\~звільнення відповідача\~від нарахування\~вищевказаних відсотків\~за користування\~кредитом. Також, з огляду на надані суду матеріали, суд дійшов висновку, щодо необґрунтованості вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії виходячи з такого. Так, положенням п.1.5.1. кредитного договору передбачена сплата клієнтом (відповідачем) комісії за надання кредиту 8,5% від суми Кредиту в сумі 425грн. Однак, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. У цій справі комісійна винагорода за надання кредиту відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, є обставиною укладення кредитного договору, оскільки без надання кредиту договір не вважався б укладеним з огляду на ст. 1046 ЦК України, з позовної заяви та наданих до неї документів не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за надання кредиту. Відтак положення про комісію є нікчемним. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до [PERSON] \~про стягнення заборгованості слід задовольнити частково у розмірі 5 000, 00 грн. заборгованість по тілу кредиту. Відповідно до ст. 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8 ст.\~141\~ЦПК\~України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно абз. 2 та 3 ч. 8 ст. 141 ЦПК України, такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача в суді здійснював адвокат Колеснікова І.О., про що свідчить договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 009-25 від 26.02.2025 року, п. 3.1. якого передбачає гонорар в розмірі 7\~000 грн. за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника. Таким чином, позивачем підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та погоджений розмір їхньої вартості. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Враховуючи, що представником позивача підтверджено розмір витрат на правову допомогу, суд приймає до уваги обставини справи, співмірність за надані юридичні послуги зі складністю справи, та вважає за необхідне пропорційно до\~задоволених позовних\~вимог \~стягнути з\~відповідача на користь позивача судові\~витрати по\~оплаті правової\~допомоги. Також згідно з вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial