Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

В травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної\~громади м.\~Дніпра про визнання право власності в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] на 13/200 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема 52/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Окрім неї спадкоємцем першої черги є донька чоловіка від попереднього шлюбу [PERSON] . Вона та [PERSON] у передбачений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 28 лютого 2025 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка на 39/200 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Тоді ж вона отримала постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка на 13/200 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з неподанням оригіналу правовстановлюючого документу про належність цього майна спадкодавцю. Оригінал вказаного документу було втрачено. Спроби отримати його дублікат не принесли ніякого результату. Таким чином, через зазначені обставини позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власності на спадкове майно, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 01 травня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання з викликом сторін. Ухвалами суду від 16 липня 2025 року було замінено відповідача на належного та закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та просять прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Третя особа, \~приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В. в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями померлого першої черги та з метою вступу у спадщину звернулися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В. з відповідними заявами. 28 лютого 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В. було видано позивачу [PERSON] свідоцтво щодо майна чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] на частку у спадщині, яка складається з 39/200 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також 28 лютого 2025 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В. своєю постановою відмовив позивачу [PERSON] , а [PERSON] постановою від 1 березня 2025 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/200 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з неподанням оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого [PERSON] . Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 05.06.2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.05.2006 року №2054, та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.04.2007 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 15047675. Як зазначив позивач у судовому засіданні та не заперечував представник [PERSON] оригінал вищевказаного правовстановлюючого документу був втрачений, а спроби отримати його дублікат не дали позитивного результату. За правилами ст.ст.\~1216,\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 05.06.2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18.05.2006 року №2054, та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.04.2007 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 15047675 із якої слідує, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 13/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зверталася до Управління архівної справи Дніпровської міської ради з метою отримання дублікату вищевказаного правовстановлюючого документу, однак о своєму листі №3/3-1069 від 25.11.2024 року останній повідомив, що до управління архівної справи Дніпровської міської ради, свідоцтво про право власності [NUMBER] від 05.06.2006 року на зберігання не надходило. Таким чином, викладене свідчить, спадкодавець [PERSON] набув право власності на зазначену частку житлового будинку та оформив документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним законодавством, а сама по собі втрата правовстановлюючого документу на частину житлового будинку не припиняє право власності померлого на спірне нерухоме майно, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена чинним законодавством. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1\~ст. 316 ЦК України). Статтею 41 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1,6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З приписів\~ст. 392 ЦК України\~слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування\~ст. 392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 1296\~та\~1297\~цього\~ж\~Кодексу передбачено,\~що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено право власності її чоловіка на спірну частину житлового будинку, а також те, що позивач у строки та в порядку передбаченому ЦК України звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на майно належне спадкодавцеві, позивач не змогла оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, а отже права позивача підлягають захисту в судовому порядку.

Outcome: approved