Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви посилається на ті обставини, що страждає від домашнього насильства з боку свого колишнього чоловіка кривдник [PERSON] , який постійно вчиняє сварки, вчиняє психологічне та фізичне насильство. Конфлікти супроводжуються словесними образами, вживанням ненормативної лексики та тілесними ушкодженнями з боку кривдника. 05 вересня 2025 року, після чергової сварки, вона отримала тілесні ушкодження, що зафіксовані КП «Полтавській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради». Після чого, звернулася до ГУНП в Полтавській області, відомості за ст.125 ч.1 КК України були внесені в ЄРДР, про що свідчить Витяг від 06.09.2025 року, кримінальне провадження №12025175420000439. Раніше [PERSON] притягався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, що підтверджується Постановою Київського районного суду м. Полтави по справі №552/4736/24. Заявниці вважає, що потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 (шість) місяців із заборонами щодо: -перебування в місці проживання заявниці та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -наближення ближче ніж на 100 м до місця проживання заявниці; -наближення ближче ніж на 100 м до місця перебування заявниці та [PERSON] та її переслідування; -особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] ; -ведення листування, телефонних переговорів з заявницею та [PERSON] або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; -обмеження спілкування з заявницею та [PERSON] .. В судове засідання заявниця [PERSON] , а також особа, що зазначена як кривдник [PERSON] не з`явилися. Дослідивши надані письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Суд вважає, що заявницею допущено невірне зазначення процесуального статусу [PERSON] . Так, згідно ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. З огляду на зазначені норми, суд вказує, що участь особи у процесуальному статусі «кривдника» у справах про видачу обмежувального припису цивільним процесуальним законодавством не передбачена, тоді як особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, є саме заінтересованими особами, відповідно до ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України. Враховуючи, що Глава 13 ЦПК України не передбачає залишення заяви без руху, а вказує про необхідність винесення рішення про задоволення або про відмову в видачі обмежувального припису, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Суд вважає, що до ризиків відносяться - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до матеріалів заяви про видачу обмежувального припису, заявник повинен надати переконливі та достовірні докази, що у разі не застосування обмежувального припису може настати негативні наслідки - продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також інші. Заявницею [PERSON] на підтвердження вказаних в заяві обставин, надана Постанова Київського районного суду м. Полтави по справі №552/4736/24 про події, що відбувалися 21 липня 2024 року, тобто більше року тому, тобто [PERSON] є особою, яка не була піддана адміністративному стягненню на підставі ст.39 КУпАП. А також Витяг з ЄРДР від 06.09.2025 року по кримінальному провадженню №12025175420000439 за обставин подій 05 вересня 2025 року. Суд вважає, що заявницею не надано до суду належного підтвердження систематичності вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї та не обґрунтовано наявність ризиків вчинення домашнього насильства, у зв`язку з чим, заявлені вимоги про видачу обмежувального припису не можуть бути задоволені. А також заявницею не надано доказів того, що [PERSON] є особою, яка з нею проживає або доводиться її родичем, лише зазначено про те, що [PERSON] є колишнім чоловіком, але також не надано доказів. Оскільки питання ставиться про домашнє насильство, тому заявниками можуть бути лише особи зазначені в ст.350-2 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису, безпідставна та необґрунтована, тому в заяві необхідно відмовити. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed