Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

24.02.2025 року [PERSON] в особі представника - адвоката [PERSON]. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу, мотивуючи тим, що фактично вона проживала разом з [PERSON] з березня 2019 року по березень 2023 року як подружжя. Шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки в цьому не було потреби. Вони разом проживали в її будинку за адресою: [ADDRESS] , разом займалися побутом, вели спільне господарство, разом вирішували питання життєзабезпечення сім`ї, витрачаючи кошти на спільні цілі, робили ремонт в її будинку, здійснювали надвірні ремонтні роботи, [PERSON] власноруч ремонтував фундамент будинку, заготовляв дрова на опалення, здійснював ремонт літньої кухні. Вони спільно проводили дозвілля, святкували дні народження та інші події. За період спільного проживання вона та [PERSON] в шлюбі з іншими особами не перебували. 29.12.2022 року [PERSON] був призваний на військову службу до військової частини [NUMBER] , а 18.03.2023 року, виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, загинув в смт Кремінна Сєверодонецького району Луганської області внаслідок снайперського обстрілу. Також [PERSON] в період проходження військової служби в ЗС України на картковий рахунок позивачки перераховував кошти, що підтверджує те, що вона перебувала на його утриманні та отримувала від нього матеріальну допомогу. [PERSON] був власником трикімнатної квартири по [ADDRESS] , яку він здавав в оренду, в той час як вони разом проживали в її будинку. Кошти, отримані від оренди квартири, витрачались на їхні спільні потреби. Після смерті [PERSON] зазначена квартира перейшла у власність його сестри [PERSON] , так як інші спадкоємці відсутні. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу необхідно позивачці задля отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) члена сім`ї - військовослужбовця. За таких обставин просила позов задовольнити та встановити вказаний вище факт. Ухвалою суду від 13.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено порядок та строки подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Крім того, ухвалою суду від 13.03.2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON] зобов`язано Первомайський відділ ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду інформацію щодо актових записів про смерть [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також інформацію про те, чи перебував у зареєстрованому шлюбі [PERSON] , [INFO] , в період з березня 2005 року по березень 2023 року, разом з підтверджуючими документами; зобов`язано Першу первомайську державну нотаріальну контору Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] . 21.03.2025 року від Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли витребувані докази. 24.03.2025 року від Першої первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли витребувані докази. 27.03.2025 року від представника відповідача - адвоката Чобану В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що відповідачка позов не визнає, посилаючись на те, що довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.03.2023 року не може бути взята до уваги як належний та достовірний доказ у справі, оскільки не зрозуміло на підставі яких документів голова квартального комітету дійшла висновків про те, що [PERSON] була дружиною [PERSON] за його життя та вони вели спільне господарство, так як сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому [PERSON] відповідно до законодавства України не може вважатися дружиною [PERSON] . Голова квартального комітету не проживала разом із [PERSON] , а тому не може стверджувати, що особи вели спільне господарство без належних та достатніх на те доказів. Також зазначила, що з 23.10.1997 року по дату смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований та проживав у квартирі по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТОВ «Еталонсервіс» № 28 від 24.03.2025 року. Свідки, про допит яких заявлено позивачем, є її родичами та близькими знайомими, тому надані ними покази не є об`єктивними та неупередженими, адже ці особи діють в інтересах близької їм людини. При цьому, в разі дійсного постійного проживання позивачки разом з [PERSON] однією сім`єю у належному їй будинку, даний факт могли б підтвердити сусіди, які безпосередньо весь час проживали поряд та могли б спостерігати за побутом і веденням господарства, однак позивач заявила клопотання про виклик в якості свідків саме знайомих, що також ставить під сумнів дійсність зазначених нею обставин. Зазначила, що 08.12.2017 року [PERSON] офіційно зареєстрував шлюб з [PERSON] , тривалий час вони проживали разом на території рф, утім в подальшому [PERSON] був депортований в Україну, припинивши спільне проживання з [PERSON] , однак офіційно шлюб не розірвав. [PERSON] не припиняв спілкування з дружиною, в них завжди були теплі відносини, притаманні чоловікові та дружині. Щодо фотокарток позивачки та [PERSON] зазначила, що спільний відпочинок та присутність на святкуванні подій самі по собі без доведення факту спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склалися ті відносини, які притаманні подружжю. З 2004 року по сьогоднішній день в квартирі по [ADDRESS] проживає [PERSON] , яка з початком повномасштабного вторгнення на територію України змушена була переїхати до іншої країни. Всі належні їй речі вона залишила в квартирі [PERSON] , в цей час він був призваний до лав ЗС України. В подальшому, повернувшись додому, [PERSON] виявила, що в квартирі проживають невідомі їй особи. [PERSON] було також невідомо хто ці люди, він сказав [PERSON] , щоб та попросила їх залишити квартиру, а при необхідності викликала працівників поліції. Після чого [PERSON] дізналася, що доступ до квартири їм надала [PERSON] , при цьому на підтвердження законності свого перебування в даній квартирі особи надали примірник Договору оренди, де орендодавцем зазначений [PERSON] , але підпис в графі «Орендодавець» проставлений не [PERSON] . Лише отримавши надану позовну заяву відповідачка побачила, що підпис в Договорі оренди та в паспорті [PERSON] є аналогічними, а отже обидва належать [PERSON] . Куди витрачалися отримані позивачкою кошти за оренду квартири, відповідачці невідомо. Щодо наданих позивачкою в якості доказу ведення спільного бюджету з [PERSON] роздруківки з її особисто банківського рахунку зазначила, що [PERSON] неодноразово брав в борг кошти у знайомих йому людей, а потім повертав їх. Також позивачкою було надано до суду всі наявні документи, пов`язані зі смертю [PERSON] та його похованням, тим самим підтверджуючи, що вона виступала в ролі «цивільної дружини» покійного. Однак у [PERSON] на момент введення на території України військового стану рідних та близьких родичів не було, його батьки померли, а сестра - відповідачка залишила територію України у 2022 році, у зв`язку з цим рідних, яких можна було б вказати як контактну особу на випадок трагічної ситуації, [PERSON] не мав. Проте лише той факт, що [PERSON] зазначив [PERSON] як контактну особу не може свідчити про те, що він знаходився з нею у відносинах, які притаманні чоловіку та жінці як подружжю. 28.03.2025 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерства оборони України Тищенко М.С. надійшли письмові пояснення, в яких вона, пославшись на правові висновки, зазначені у постанові КЦС ВС від 17.01.2024 року у справі № 759/14906/18, зазначила, що самі по собі факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки, або спільна їх присутність на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, або факт реєстрації за такою адресою, при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Можливе проживання за однією адресою ніяким чином не підтверджує того факту, що між Позивачем та загиблим [PERSON] склалися і були усталені відносини, які притаманні подружжю. Сам лише факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідно до ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Той факт, що протягом 4-х років, починаючи з 2019 по 2023 рік Позивач і загиблий [PERSON] не звертались до відповідних органів ДРАЦС з метою офіційно зареєструвати їх відносини, може вказувати на те, що в законний спосіб не була визнана воля загиблого у бажанні зареєструвати шлюб із Позивачкою шляхом подачі заяви до органу ДРАЦС, що свідчить про його ставлення до цього факту. Довідка голови квартального комітету про склад сім`ї від 27.03.2023 року не може бути прийнята судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено, що голова квартального комітету має повноваження встановлювати такі факти, тим паче, що [PERSON] в своїй довідці не зазначив(ла) посаду, кутовий штамп та норми, на підставі яких ця довідка була складена та на підставі чого було встановлено такий факт. Відсутні докази на підтвердження того, що в квартирі позивач та загиблий спільно проводили ремонт, а матеріали для ремонту були придбані за їх спільні кошти. Доказів того, що позивачка перебувала на утриманні у загиблого [PERSON] , а також того, що вона є непрацездатною особою суду не надано, отже вона може себе самостійно утримувати. За наведених обставин просила в задоволенні позову відмовити. 07.04.2025 року представник позивача [PERSON] надала до суду клопотання, в якому просила долучити до матеріалів справи наступні докази: копію акту з місця проживання осіб від 03.04.2025 року, копії роздруківок переписки в соцмережі «Messenger» відповідачки з позивачкою у 2023 році, копії товарних чеків на придбання [PERSON] будівельних матеріалів за період з 2021 по 2022 рік, копію акту про повернення осіб при перетині кордону від 15.10.2018 року, копію диплому про закінчення Первомайського ПТУ № 2 на ім`я [PERSON] , копію свідоцтва про здобуття професії слюсаря-збиральника на ім`я [PERSON] , копію свідоцтва про проходження навчання та отримання спеціальності будівельник, штукатур-маляр на ім`я [PERSON] , копію атестату про повну загальну освіту та додатку до нього на ім`я [PERSON] , копію табелю про успішність за 1990-1991 роки на ім`я [PERSON] , копію закордонного паспорта та картки платника податків на ім`я [PERSON] , копію виписки з медичної карти № 3971/340 від 01.10.2021 року про проходження лікування в КНП «ПЦМБЛ» [PERSON] . Ухвалою суду від 07.04.2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON]. зобов`язано військову частину [NUMBER] надати суду витяг з наказу про виключення загиблого [PERSON] із списків особового складу військової частини, довідку про обставини загибелі (смерті) військовослужбовця [PERSON] та витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця [PERSON] . 29.04.2025 року до суду від військової частини [NUMBER] надійшла відповідь. 08.05.2025 року представник позивача [PERSON]. надала до суду клопотання, в якому просила долучити до матеріалів справи копію листа Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 615 від 2023 року. Ухвалою суду від 09.05.2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON]. зобов`язано [INFO] надати суду копію обліково-послужної карти на ім`я [PERSON] , [INFO] . 23.05.2025 року від [INFO] надійшли витребувані докази. Ухвалою суду від 09.06.2025 року закрито підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті; зобов`язано позивача забезпечити явку свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також зобов`язано відповідача забезпечити явку свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання. 12.06.2025 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про виклик до суду для допиту свідка [PERSON] . В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Позивачка в судовому засіданні, зазначила, що до смерті [PERSON] в неї з його сестрою [PERSON] були дуже добрі відносини. В день похорону [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийшли для того, щоб з`ясувати де знаходиться свідоцтво про смерть [PERSON] та документи на квартиру, які він просив нікому не віддавати до того часу поки не повернеться з війни. Похованням [PERSON] повністю займалася вона, після чого через два тижні їй, можливо від ТЦК, надійшли кошти в сумі 12 300 грн. За період їх спільного проживання [PERSON] в шлюбі ні з ким не перебував, про реєстрацію шлюбу в рф вона ніколи не знала. На спадщину після смерті [PERSON] вона не претендувала, тому і не зверталася до нотаріуса, просто віддала документи на квартиру [PERSON] . Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи, однак в судові засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерства оборони України Тищенко М.С. просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на підстави, викладені у поясненнях. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, та в судовому засіданні, а також пояснення свідків, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Первомайська Миколаївської області помер [INFO] в м. Кремінна Сєвєродонецького району Луганської області у віці 44 років, актовий запис № 297, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.03.2023 року Відділом ДРАЦС у місті Первомайську Первомайського району Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) /а.с.27/. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00039028228 від 27.03.2023 року підтверджується реєстрація актового запису № 297 про смерть [PERSON] /а.с.28/. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 2456, виданого 20.03.2023 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в н.п. Кремінна Сєвєродонецького району Луганської області в зоні військових дій /а.с.25/. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.01.1979 року міським відділом РАЦС м. Первомайська Миколаївської області /а.с.26/. Крім того, така інформація підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00041754747 від 09.10.2023 року /а.с.84-85/. Батько загиблого військовослужбовця [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 640, мати [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 314, що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00050142969 та № 00050142719 від 19.03.2025 року /а.с.67-68, 72-73/. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 28.03.2023 року Відділом ДРАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 265 від 09.03.1983 року /а.с.82/. З копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 17.03.2020 року Первомайським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище 17.03.2020 року , внаслідок чого після державної реєстрації зміни імені її ПІБ - [PERSON] , актовий запис № 09 /а.с.83/. Тож [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є рідними братом та сестрою. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з цим, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.12.2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03.03.2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц та Верховним Судом у постановах від 09.01.2020 року у справі № 186/421/17; від 09.06.2021 року у справі № 346/5702/18 та від 01.09.2021 року у справі № 523/9720/17. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 588/350/15, від 19.03.2020 року у справі № 303/2865/17, від 23.09.2021 року у справі № 204/6931/20, від 30.06.2022 року у справі № 694/1540/20, від 12.12.2019 року у справі № 490/4949/17). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2023 року у справі № 543/563/22). Отже наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. За змістом ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2022/000724576 від 04.10.2022 року /а.с.14/. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.15.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживала по [ADDRESS] разом з [PERSON] з березня 2019 року /а.с.13/. Актом про фактичне проживання за адресою: [ADDRESS] від 03.04.2025 року № 64, складеним мешканцями [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2019 року по березень 2023 року проживали по [ADDRESS] за зареєстрованим місцем проживання цивільної дружини [PERSON] /а.с.139-140/. Житловий будинок по [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 05.07.2022 року державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сіраченко Т.П., зареєстровано в реєстрі за № 2-132 /а.с.11/. Право власності [PERSON] на зазначений житловий будинок зареєстровано 05.07.2022 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 47244190 /а.с.12/. Відповідно до копій трудових книжок /а.с.16-17/ [PERSON] та [PERSON] разом працювали в ТОВ «АТБ-маркет», [PERSON] продавцем-консультантом з 09.07.2014 року по 21.08.2020 року, а [PERSON] молодшим приймальником товарів та охоронником з 29.10.2018 року по 14.09.2020 року. [PERSON] купував будівельні матеріали та проводив ремонтні роботи в будинку по [ADDRESS] , куди замовляв доставку придбаних матеріалів, що підтверджується товарними чеками від 14.07.2021 року, 21.06.2022 року та 02.08.2022 року /а.с.147-148/. З виписок АТ КБ «ПриватБанк» з карткових рахунків [PERSON] за період з 01.01.2020 року по 31.12.2021 року та з 01.01.2019 року по 01.04.2023 року вбачається, що [PERSON] регулярно здійснював перекази грошових коштів в різних сумах на рахунки [PERSON] /а.с.29-30/. З довідки, виданої військовою частиною [NUMBER] № 125 від 12.01.2023 року, вбачається, що [PERSON] з 29.12.2022 року перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] /а.с.19/. Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] № 136 від 16.05.2023 року підтверджується те, що [PERSON] , який загинув [INFO] в результаті ведення бойових дій в районі н.п. Кремінна Сєвєродонецького району Луганської області, з 18.03.2023 року виключено зі списків особового складу частини /а.с.175/. Такі ж фактичні обставини підтверджені копією облікової картки військовослужбовця [PERSON] /а.с.198, 199/. На ім`я [PERSON] надійшло сповіщення сім`ї № 257 від [INFO] від 20.03.2023 року, а також сповіщення № 178/3 від військової частини [NUMBER] про те, що її чоловік солдат військової частини [NUMBER] [PERSON] , вірний військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконувавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув [INFO] в н.п. Кремінна Сєвєродонецького району Луганської області, внаслідок снайперського обстрілу /а.с.20, 24/. [PERSON] займалася організацією поховання загиблого [INFO] [PERSON] , що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення поховання від 22.03.2023 року з калькуляцією на надання засобів та послуг, а також довідкою КП Первомайської міської ради «КОМУНСЕРВІС» № 01-35/65 від 27.03.2023 року про поховання цивільного чоловіка [PERSON] військовослужбовця [PERSON] /а.с.22, 23/. Тож вищенаведеними доказами дійсно підтверджується факт того, що відносини між [PERSON] та [PERSON] мали ознаки, притаманні подружжю, вони спільно проживали в будинку по [ADDRESS] , який на праві власності належить [PERSON] , відпочивали разом та святкували урочисті події, як вбачається з наданих позивачем фотокарток. Про це також свідчать покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитаних в судовому засіданні, які пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в будинку по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , вони разом займалися побутом, вели спільне господарство, у них був спільний бюджет та відпочинок, відносини між ними були добрими, теплими, притаманними сім`ї. [PERSON] купував будівельні матеріали та проводив ремонтні роботи в будинку по [ADDRESS] . Також [PERSON] любив та дбав про онуків [PERSON] , проводив з ними час. [PERSON] турбувався про матеріальне становище [PERSON] , регулярно здійснюючи перекази грошових коштів в різних сумах на її рахунки. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично, оскільки [PERSON] нечітко відповідала на запитання та постійно плуталася в своїх поясненнях, а [PERSON] є зацікавленою особою, так як відповідач [PERSON] видала їй довіреність на представництво її інтересів в нотаріальних конторах, судах та інших установах і організаціях, зокрема, щодо вирішення питань, пов`язаних з оформленням спадкових прав на майно після смерті [PERSON] з правом одержання присудженого [PERSON] майна або грошей /а.с.91/. Також [PERSON] проживає без сплати орендної плати в квартирі по [ADDRESS] , 1/2 частина якої перейшла у власність відповідачки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] /а.с.93/. Крім того, покази [PERSON] в частині того, що [PERSON] не проживав разом з [PERSON] в одному будинку спростовуються показами інших свідків, кількісна більшість яких переважає, а також сукупністю наведених вище письмових доказів. За положеннями частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Разом з тим встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними. Однак відповідно до частини першої статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. У постановах Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26.09.2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25.04.2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19), від 13.05.2024 року у справі № 727/8026/23 (провадження № 61-5139св24) визначено, що для встановлення факту спільного проживання необхідною умовою є, зокрема, неперебування осіб у будь якому іншому шлюбі. Також у Постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу можливе виключно за умови, що ані чоловік, ані жінка в цей період не перебували в зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Тлумачення наведених вище норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, також визначений принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Дана позиція також висвітлена Верховним Судом від 12.03.2025 року в справі № 336/1978/23 (провадження № 61-15936св24). Позивачем надано копію заяви, посвідченої 04.02.2025 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округ Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстрованої в реєстрі за № 206, відповідно до якої [PERSON] заявила про те, що в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах як в України, так і за її межами ніколи не перебувала та на даний час не перебуває /а.с.36/. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00050142590 від 19.03.2025 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , 02.09.2000 року у Відділі ДРАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] (прізвище після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] »), актовий запис № 237 від 02.09.2003 року /а.с.69/. 30.03.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, актовий запис № 100, [PERSON] після реєстрації розірвання шлюбу повернуто прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 15.08.2013 року Відділом ДРАЦС по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області /а.с.69-71/. В судовому засіданні представницею відповідачки було надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08.12.2017 року відділом РАЦС Приморського району комітету у справах РАЦС Уряду Санкт-Петербургу, відповідно до якого 08.12.2017 року [PERSON] , громадянин України, українець, [INFO] , уродженець м. Первомайська Миколаївської області, зареєстрував шлюб з [PERSON] , громадянкою росії, росіянкою, [INFO] , уродженкою м. Ленінград, актовий запис № 2706 /а.с.248/. Інформація про розірвання вказаного шлюбу відсутня. Позивачкою не надано жодних доказів на спростування зазначених вище обставин та не заявлено клопотання про визнання вказаного доказу недопустимим з будь яких підстав. Таким чином встановлено, що під час спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] . [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою (хоч і громадянкою рф), що унеможливлює встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Крім того, частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. За приписами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 05.02.2023 року, актуальній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на день загибелі військовослужбовця [PERSON] - [INFO] ; оскільки наступна редакція Закону відбулась 31.03.2023 року ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У відповідності до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції від 23.12.2022 року, актуальній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на день загибелі військовослужбовця [PERSON] - [INFO] ; оскільки наступна редакція Закону відбулась 30.06.2023 року) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Згідно з п.1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до п.п.1-3 п.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції від 21.01.2023 року, актуальній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на день загибелі військовослужбовця [PERSON] - [INFO] ; оскільки наступна редакція Закону відбулась 11.08.2023 року) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. В пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» наведений перелік осіб, в разі загибелі яких здійснюється виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 гривень, до якого входять, в тому числі й військовослужбовці Збройних Сил України. Пунктом першим статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Крім того, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 року № 45 відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану. Відповідно до п.1.4 Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану - особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. Отже вищезазначеними нормативно-правовими актами визначено дату виникнення права осіб на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця, водночас Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, актуальній на день виникнення такого права, містить вичерпний перелік осіб, яким надано право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця. Таким чином на момент смерті [PERSON] відсутні норми закону, які б надавали право особам, що спільно проживали із загиблим військовослужбовцем, на отримання одноразової грошової допомоги. Главою 6 ЦПК України передбачений порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту в разі, якщо цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, в тому числі і встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи наведене, факт проживання позивачки однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з [PERSON] не має для неї юридичного значення, оскільки не породжує прав та обов`язків, задля забезпечення яких вона звернулася до суду з наданим позовом, оскільки такий факт не надасть їй право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті [PERSON] . Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed