Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

02 травня 2025 року до суду надійшла позовна заява Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки. Позивач Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що 11 березня 2010 року відповідач [PERSON] , громадянин Російської Федерації, набув право власності на земельну ділянку площею 1,1341 га (кадастровий номер - 6821881800:04:008:0241, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташовану на території Голозубинецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на даний час - Дунаєвецької міської територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області). Проте, в порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України відповідач [PERSON] , будучи іноземцем, протягом року не відчужив вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення. На підставі викладеного позивач Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області просить суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку площею 1,1341 га (кадастровий номер - 6821881800:04:008:0241). 02 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 02 травня 2025 року в порядку забезпечення позову: -накладено арешт на земельну ділянку площею 1,1341 га (кадастровий номер - 6821881800:04:008:0241, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташовану на території Дунаєвецької міської територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області - на період до набрання законної сили судовим рішенням в даній цивільній справі; -заборонено відповідачу [PERSON] розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки площею 1,1341 га (кадастровий номер - 6821881800:04:008:0241, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташовану на території Дунаєвецької міської територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, з іншими земельними ділянками - на період до набрання законної сили судовим рішенням в даній цивільній справі. 09 червня 2025 року від позивача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшла копія документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) на території Голозубинецької сільської Дунаєвецького району Хмельницької області. Копія документації приєднана до матеріалів цивільної справи. 18 червня 2025 року від позивача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надійшла інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 червня 2025 року № 431904687. Інформаційна довідка приєднана до матеріалів цивільної справи. В судовому засіданні представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Плюх В.О. підтримала позов. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, відзиву на позовну заяву не подавав. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 жовтня 2008 року державним нотаріусом Дунаєвецької державної нотаріальної контори Хмельницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 2126, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідач [PERSON] , громадянин Російської Федерації, набув право на земельну частку (пай) розміром 1,98 в умовних кадастрових в землі, яка перебувала у колективній власності колгоспу "Голозубинецький" в с.Голозубинці Дунаєвецького району Хмельницької області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). В подальшому земельна частка (пай), право на яку набув відповідач [PERSON] , була виділена в натурі, внаслідок чого сформована земельна ділянка площею 1,1341 га (кадастровий номер - 6821881800:04:008:0241, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що є предметом спору в даній цивільній справі. 11 березня 2010 року відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 1,1341 га (кадастровий номер - 6821881800:04:008:0241, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташовану на території Голозубинецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на даний час - Дунаєвецької міської територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області). Право власності відповідача [PERSON] на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 197741 від 11 березня 2010 року, виданим на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 07 травня 2009 року № 444/2009-р. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за 011075300009. В судовому засіданні достовірно встановлено, що як на час набуття права власності на вказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення, так і на час розгляду справи в суді, відповідач [PERSON] є громадянином Російської Федерації. Згідно ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно ч.1, ч.2 ст.14 Конституції України з емля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.6 ст.41 Конституції України конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.125 ЗК України п раво власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України "Про міжнародне приватне право", положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Згідно ч.1 ст.38 Закону України "Про міжнародне приватне право" п раво власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч.2 ст.38 Закону України "Про міжнародне приватне право" н алежність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч.1 ст.39 Закону України "Про міжнародне приватне право" в иникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна, знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Згідно ч.1 ст.22 ЗК України з емлями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Згідно ч.1 ст.80 ЗК України с уб`єктами\~права власності\~на землю\~є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Згідно ч.2 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч.3 ст.81 ЗК України і ноземці та\~особи без\~громадянства можуть\~набувати права\~власності на\~земельні ділянки\~відповідно до\~частини другої\~цієї статті\~у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Згідно ч.4 ст.81 ЗК України з емлі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно ч.5 ст.122 ЗК України н абуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130\~цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.130 ЗК України н абувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б) юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; в) територіальні громади; г) держава. Згідно ч.3 ст.130 ЗК України п орушення вимог частин першої і другої цієї статті є підставою для визнання правочину, за яким набувається право власності на земельну ділянку, недійсним, а також для конфіскації земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.145 ЗК України я кщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Згідно ч.2 ст.145 ЗК України у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Згідно ч.4 ст.145 ЗК України п озов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Згідно ч.1, ч.3, ч.4, ч.7 ст.319 ЦК України в ласник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В ласність зобов`язує. Д іяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України п раво власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.321 ЦК України о соба може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п.10 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації. Згідно ч.1 ст.348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Згідно ч.1 ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Згідно ч.2 ст.354 ЦК України обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи громадянином Російської Федерації, набув право власності на вказану вище земельну ділянку сільськогосподарського призначення та протягом року не відчужив її. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність правових підстав для конфіскації вказаної земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність держави. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч.4 ст.81 ЗК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 18 вересня 2013 року в цивільній справі № 6-92цс13. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного суд вважає можливим припинити відповідачу [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,1341 га (кадастровий номер - 6821881800:04:008:0241, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташовану на території Дунаєвецької міської територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України с удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 4542,00 грн.

Outcome: approved