Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Хлібопродукт» про розірвання договору оренди землі та стягнення коштів. Мотивуючи свої вимоги зазначає, що 01.10.2018 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП «ХЛІБОПРОДУКТ» був укладений договір оренди землі відносно земельної ділянки площею 5,9370 га, кадастровий номер 5121282000:01:002:0179, яка розташована за адресою: Одеська обл., Березівський район, Заводівська сільська рада. Державна реєстрація вказаного договору здійснена 23.10.2018 року державним реєстратором Березівської міської рада Одеської області, що підтверджується інформаційним листом від 24.07.2025 року. Відповідачем вимоги закону та умови договору оренди виконані не були в повному обсязі, орендна плата за земельну ділянку площею 5,9370 га, кадастровий номер 5121282000:01:002:0179 за останні п`ять років позивачу сплачена не була, а тому останній змушений звернутись до суду з даним позовом. Також представник позивача зазначає, що утворилась заборгованість за період з 2020 по 2024 роки, яка розраховується наступним чином. Згідно Витягу № НВ-9971988352025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки 5121282000:01:002:0179 складає 230846,86 грн. Тобто, загальний розмір заборгованості зі сплати оренди за період з 2020 по 2024 роки включно становить (230 846,86х0,03х5)= 34627,03 грн. Наявність заборгованості, у зв`язку з систематичною, повного несплатою орендної плати за період з 2020 по 2024 роки підпадає під дію пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та є самостійною і достатньою підставою для розірвання договору. Враховуючи наведене, представник позивача просить: 1. розірвати договорі оренди землі від 01.10.2018 року щодо земельної ділянки площею 5,9370 га, кадастровий номер 5121282000:01:002:0179, яка знаходяться за адресою: Одеська область, Березівський район, Заводівська сільська рада, укладений між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП «ХЛІБОПРОДУКТ»; 2. стягнути з ПП «ХЛІБОПРОДУКТ» на користь [PERSON] орендну плату в розмірі 34627,03 грн. та судові витрати. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 05.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, з приводу задоволення позовних вимог не заперечив. Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача був належним чином повідомлений про розгляду справи, що вбачається з повідомлення про вручення 14.08.2025 року поштового відправлення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Частиною 1 ст. 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по об`єкту нерухомого майна 652556151212, земельна ділянка, кадастровий номер 5121282000:01:002:0179, площею 5,9370 га, що розташована за адресою: Одеська область, Березівський район, с/р Заводівська; підстава виникнення іншого речового права: договір оренди землі від 01.10.2018 року, видавник ПП «Хлібопродукт», вид іншого речового права: право оренди; орендар: ПП «Хлібопродукт»; орендодавець: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; відомості про суб`єкта права власності: [PERSON] ; підстава права власності: свідоцтво про право на спадщину від 14.03.2018 №232, видавник: Березівського державна нотаріальна контора Одеської області. У ст. 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 629 ЦК України закріплено обов`язковість виконання договору сторонами. Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. У відповідності з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно зі ст. 125 ЗК України право на земельну ділянку, а також право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У ст. 13 Закону України «Про оренду землі» надано визначення договору оренди землі, а саме договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У ч. 1 ст. 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору та зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Таким чином, сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть змінювати строк, наближати або віддаляти його настання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). 01 жовтня 2018 року між [PERSON] та ПП «Хлібопродукт» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 5,9370 га, кадастровий номер 5121282000:01:002:0179. Відповідно до п. 9 договору, орендна плата вноситься у грошовій формі та в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки за рік. Пунктом 8 договору встановлено, що договір укладено на 10 років. Пунктом 10 договору передбачена, що розмір орендної плати за землю здійснюється з урахуванням (без урахування) індексу інфляції. Орендна плата вноситься кожного року до 15 жовтня (пункт 11 Договору). Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірванні договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України). У відповідності з п. 39 договору, його розірвання в односторонньому порядку не допускається. Згідно з п. 38 вказаного договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором. Як вбачається з доводів представника позивача та відповідача, який визнав заявлені вимоги, з 2020 по 2024 відповідач не сплатив орендної плати. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до положень абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про оренду землі», у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Згідно Витягу № НВ-9971988352025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки 5121282000:01:002:0179 складає 230 846,86 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості зі сплати оренди за період з 2020 по 2024 роки включно становить (230846,86x 0,03х 5) = 34627,03 грн. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, враховуючи те, що оскільки відповідачем не спростовано систематичне порушення ПП «ХЛІБОПРОДУКТ» умов договору оренди від 01.10.2018 та невиконання обов`язку стосовно сплати орендної плати є порушенням істотних умов договору, які містять системний характер та тягне за собою припинення договору оренди землі та стягнення орендної плати, беручи до уваги позицію відповідача про визнання позовних вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 1937,93 грн.

Outcome: approved