Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Першина І.М., звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності. Позов обґрунтований тим що 16.03.2020 року [PERSON] (далі за текстом - позивач) на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за № 2302 від 29.10.2019 року, набула права власності на квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 391789634 від 21.08.2024 року. 17.07.2020 року [PERSON] стало відомо про те, що на належну їй квартиру накладені наступні арешти та обтяження, які містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 13227952; Зареєстровано: 09.11.2012 11:44:15 за № 13227952 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 69037 Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України,40, Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження., ВП [NUMBER], 09.11.2012, Державний виконавець Кавраська Олена Сергіївна, Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, т. 236-75-02, виконавчий лист N02-2O9 від 16.06.2010 виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя; Об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; Власник: [PERSON] ; Обтяжувач: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Код: 35037170, 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр.Металургів, 6, тел. (061)236-83-52, т/ф 236-83-48, 236-75-02, 236-84-56, 236-47-31, 236- 98-66; Заявник: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Код: 35037170, 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Металургів,6. У грудні 2020 року Позивач звернулася до суду з позовом до АТ «УкрСиббанк», Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), правонаступником якого є Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про усунення перешкод у здійснені права власності. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог Позивачу відмовлено. Районний суд вважав, що Позивачкою неправильно обрано спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову (https://reyestr.court.gov .ua/Review/103114935). Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2022 року - без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115862515). Постанова апеляційного суду мотивована тим, що посилання суду першої інстанції на те, що позивачкою мала бути подана скарга на дії або бездіяльність виконавчої служби не є правильним з огляду на те, що під час виконання судових рішень лише сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Позивачка не є стороною виконавчого провадження, принаймні вона не надала таких відомостей, хоча отримала за договором право вимоги від попереднього кредитора. Разом з тим таке посилання суду першої інстанції не впливає на остаточне вирішення справи з огляду на те, що підстави для задоволення позову відсутні. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 335/10609/20, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/ Review/117718199). Як зазначено у вказаній постанові, Верховний Суд виходив при прийнятті рішення у справі в тому числі з того, що оскільки позивачка не довела відсутності заборгованості за кредитними зобов`язаннями і виконання судового рішення у справі № 2-209, не заявила вимоги до кредитора, на користь якого накладено арешт на спірну квартиру (останній відомий кредитор - ПАТ «Дельта Банк»), а також боржника [PERSON] . При цьому, під час розгляду справи судом встановлено, що Жовтневим районним судом м.Запоріжжя 16.06.2010 року видано виконавчий лист у справі №2-209 про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11348278000 від 21.05.2008 року у розмірі 479 999,16 грн. На підставі договору купівлі- продажу прав вимоги за кредитним договором від 08.12.2011 року права вимоги за кредитним договором №11348278000 від 21.05.2008 року перейшли від первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк». З метою усунення недоліків позовних вимог, визначених Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 335/10609/20 представником позивача направлено адвокатський запит адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як юридичної особи, якій належить повноваження по ліквідації АТ «Дельта Банк».Листом від 25.07.2024 року вих. № 60-8045/24 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб повідомлено, що з 03.03.2015 року (дати запровадження тимчасової адміністрації в АТ «ДЕЛЬ ТА БАНК»), будь-яка інформація за кредитним договором № 11348278000 від 21.05.2008 року, укладеним з [PERSON] відсутня. Виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-209 про стягнення з [PERSON] заборгованості, на адресу Фонду та АТ «ДЕЛЬТА БАНК» від органів виконавчої служби не надходив. На підставі вищезазначеного позивач просила суд, усунути перешкоди для [PERSON] шляхом зняття арештів та обтяжень з квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2058537223101, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: Зареєстровано: 09.11.2012 11:44:15 за № 13227952 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 69037, Запорізька обл., м. Запоріжжя/ м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 40, (061)213- 08-94, 224-02-67; Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження., ВП [NUMBER], 09.11.2012, Державний виконавець Кавраська Олена Сергіївна, Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, т. 236-75-02, виконавчий лист №2-209 від 16.06.2010 виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя; Об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , Власник: [PERSON] , Обтяжувач: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Код: 35037170, 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр.Металургів, 6, Заявник: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Код: 35037170, 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр.Металургів, б.6. Ухвалою судді від 02.09.2025 року справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 09.09.2024 року від представника відповідача надійшли заперечення про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. 17.09.2025 року від представника Лівобережного відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Південного Міжрегіонального Управління юстиції (м.Одеса) . У відзиві зазначає, що Позивач звернулася до суду з вимогою усунути перешкоди у здійсненні її права власності на квартиру. Суть позовної заяви ґрунтується на тому, що на момент набуття права власності на квартиру, на неї було накладено арешт в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2010 року у справі № 2-209.На примусовому виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження АСВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-209 від 16.06.2010 виданого Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» 481401,19 грн. Так, 12.03.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] . Під час здійснення виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. У даному випадку арешт на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , був накладений 09.11.2012 року на підставі постанови державного виконавця для забезпечення реального виконання виконавчого листа № 2-209 від 16.06.2010, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя. Арешт був накладений на майно боржника - [PERSON] у рамках виконавчого провадження № ВП [NUMBER], що є законною підставою для обмеження права розпорядження майном. 05.05.2015 року виконавче провадження [NUMBER] завершено на підставі п.7 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»(в редакції, чинній на час вчинення дій) -боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Відповідно до положень ч.1,2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Матеріали виконавчого провадження [NUMBER] знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, тому Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не має можливості надати копії відповідних документів. Доказів на підтвердження існування обставин передбачених законом для зняття арешту позивачем не надано. Станом на сьогодні рішення суду боржником не виконано. Таким чином, у зв`язку з тим, що зняття арешту можливе лише після виконання боржником своїх зобов`язань, позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими та безпідставними. 30.09.2024 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити у задоволені позову. Ухвалою суду від 21.11.2024 року клопотання представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб -Шутова Олексія Олеговича про перехід до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, задоволено. Здійснено перехід у розгляд справи в порядок загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 02.04.2025 року від представника позивача Першина І.М. надійшла заява про заміну первісного відповідача належним відповідачем. 13.05.2025 року від представника позивача Першина І.М. надійшла заява про повернення справи до стадії підготовчого судового засідання. 14.05.2025 року ухвалою суду клопотання представника позивача задоволено, суд постановив повернутися на стадію підготовчого провадження. 03.06.2025 року ухвалою суду клопотання позивача про заміну неналежного відповідача задоволено. Замінено первісного відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». 19.06.2025 року від представника відповідача ПАТ «Дельта Банк» надійшов відзив, в якому представник зазначає, що АТ «Дельта Банк» проти вимог якого заперечує з огляду на допущений Позивачем при зверненні до Суду дефект суб`єктного складу сторін даного цивільного спору (у зв`язку з визначенням АТ «Дельта Банк» відповідачем у правовідносинах, які складають предмет розгляду даної цивільної справі), а також невідповідністю та недоведеністю обставин, які свідчать про порушення прав та охоронюваних інтересів Позивачки саме з боку АТ «ДельтаБанк». Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується Позивачкою, арешт на Нерухоме майно було накладено на підставі Постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 09.11.2012р. в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-309, виданого 16.06.2010р. Жовтневим районним судом міста Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11348278000 від 21 травня 2008 року у розмірі 479 999,16 грн. Інформація про заміну стягувача у вказаному виконавчому провадженні згідно встановленого чинним законодавством порядку, матеріали справи не містять. Відсутня відповідна ухвала й у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того, матеріали справи та позовної заяви не містять доказів відсутності заборгованості за кредитними зобов`язаннями [PERSON] і виконання судового рішення у справі Жовтневого районного суду міста Запоріжжя № 2-209. З наведеного слідує, що стягувачем за вказаним виконавчим листом є АТ «УкрСиббанк», а боржником - [PERSON] .В матеріалах справи відсутня будь-яка інформація та докази на підтвердження того, що АТ «Дельта Банк» є боржником, або особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, або особою, якій передано реалізоване майно в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2-209.Відсутня така інформація й у Інформаційні довідці від 21.08.2024р. № 391789634, на яку Позивач посилається у своєму позові. З наведеного вище у сукупності слідує, що АТ «Дельта Банк» не є належним, в розумінні ЦПК України, висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) щодо кола відповідачів у даній категорії судових спорів, а також фактичних обставин справи, відповідачем у даній цивільній справі № 335/9470/24, що є окремою підставою для відмови у позові. У своєму позові [PERSON] посилається на те, що нібито під час розгляду справи № 335/10609/20 (учасником якої АТ «Дельта Банк» не був), встановлено, що Жовтневим районним судом міста Запоріжжя 16.01.2010р. було видано виконавчий лист у справі№ 2-209 про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11348278000 від 21.05.2008р. у розмірі 479 999,16 грн., право вимоги за яким перейшли від АТ «Укрсиббанк» до АТ «Дельта Банк».У зв`язку з цим звертає увагу на те, що а ні Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 12 січня 2022 року, а ні Постанова Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у справі № 335/10609/20 (повні тексти яких наявні у Єдиному державному реєстрі судових рішень) не містять будь-якої інформації про встановлення вказаних обставин, оскільки останні не встановлювались. У зазначених рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій по справі № 335/10609/20 взагалі відсутні будь-які посилання а ні кредитний договір, а ні на АТ «Дельта Банк», а ні на те, що згідно виконавчого листа Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 16.01.2010р. № 2-209 стягувалась заборгованість за відповідним кредитним договором на відповідну суму. Більш того, у Рішенні Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 12 січня 2022 року та Постанові Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у справі № 335/10609/20 зазначено зовсім протилежне. Також у відзиві ВДВС зазначено, що за виконавчим листом, стягнення за яким було забезпечено арештом, існує непогашена сума боргу, виконавчий лист неодноразово надсилався на виконання. Разом з тим, позивачем не залучені до участі в справі ані боржник, зобов`язання якого були забезпечені арештом, ані особи, які залучені до участі в кримінальній справі як потерпілі стосовно злочину про неправомірне заволодіння їх квартирою тощо.» Матеріали справи не містять відомостей про те, ким неодноразово надсилався виконавчий документ до виконання, як про це стверджував ВДВС у згаданому вище відзиві у справі № 335/10609/20, адже завдяки даній обставині у відповідній мірі може встановити стягувача у виконавчому провадженні№ [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-309, виданого 16.06.2010р., а відповідно й належного співвідповідача, поряд з боржником - [PERSON] . При цьому, інформація відносно відступлення прав вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11348278000 позичальника [PERSON] була вперше озвучена АТ «УкрСиббанком» лише при касаційному розгляді справи № 335/10609/20 у своєму відзиві, про що безпосередньо зазначає Верховний Суд у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 335/10609/20 (копія повного тексту якої наявна у Єдиному державному реєстрі судових рішень).Касаційний розгляд справи № 335/10609/20 було закінчено ухваленням остаточного рішення - постанови від 13 березня 2024 року, судова справа № 335/10609/20 не поверталася Верховним Судом на повторний розгляд до судів попередніх інстанцій для вставання вказаних обставин. Більше того, в рамках вказаного судового провадження не ініціювалося питання про заміну процесуального правонаступника та, відповідно, не встановлювались відповідні обставини. Щодо не доведення Позивачем порушення, невизнання або оспорення його прав з боку відповідача. З наведених вище обставин слідує, що в рамках спірних правовідносин у даній цивільній справі № 335/9470/24, які виникли на підставі укладеного між Відповідачем-2 ( [PERSON] ) та АТ «УкрСиббанк» Договору про надання споживчого кредиту № 11348278000 від 21.05.2008р., а також арешту на Нерухоме майно, накладеного в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-209, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за вказаним Договором про надання споживчого кредиту, управненими суб`єктами в світлі висновків згаданої вище постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) є: Позивачка, як власник / особа, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику,а також належний відповідач: [PERSON] , як боржник в рамках виконавчого провадження, на майно якого було накладено арешт, та, в решті решт, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях (в рамках розгляду даної цивільної справи такою особою є АТ «УкрСиббанк»), оскільки матеріали справи не містять інформації про заміну його як стягувача у вказаному виконавчому провадженні згідно встановленого чинним законодавством порядку. Відсутня відповідна ухвала й у Єдиному державному реєстрі судових рішень),але у будь якому разі не АТ «Дельта Банк», який не є учасником таких правовідносин, та не може бути відповідачем у даній цивільній справі. На переконання ПАТ «Дельта Банк» Позивачем при зверненні до Суду з даними позовом допущено дефект суб`єктного складу сторін даного цивільного спору в частині визначення АТ «Дельта Банк», які складають предмет розгляду цієї цивільної справі, та не доведено належними та допустимими доказами порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів саме з боку АТ «Дельта Банк». 20.06.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначити справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав і просить їх задовольнити у повному обсязі, зазначаючи, що порушені права позивача підлягають судовому захисту, оскільки позивач не має жодного відношення до боргу [PERSON] і набула права власності на квартиру на підставі договору про відступлення права вимоги. Вказав, що арешти у кримінальному провадженні були зняті Жовтневим районним судом м.Запоріжжя. Наполягає, що належними відповідача у цій справі є [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», що встановлено судом касаційної інстанції і доказуванню не підлягає. Судові витрати просить залишити за позивачем. Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти задоволення позову, на підставах, які викладені у заявах по суті спору, наполягаючи на тому, що ПАТ «Дельта Банк» не є належним відповідачем у справі і права позивача не порушив. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 08.11.2024 року (до заміни відповідача, та до повернення до стадії підготовчого провадження)подав до суду заяву про визнання позову [PERSON] та розгляд справи у його відсутність, у подальшому заяв про відкладення розгляду справи або інших заяв по суті справи не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. В поясненнях, наданих до суду, просив розглядати справу без їх участі. З урахуванням думки учасників процесу, суд ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності осіб, які належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.С торони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Подібні висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц,від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 рокуу справі № 372/51/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17,від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 227/5540/18 сформульовано висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19, від 06 вересня 2023 року у справі № 712/3869/20, провадження № 61-5621св22). Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.08.2024 року № 391789634 , на нерухоме майно -квартиру [ADDRESS] накладено арешт Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Реєстраційний номер обтяження: 13227952; Зареєстровано: 09.11.2012 11:44:15 за № 13227952 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 69037 Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України,40, Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження., ВП [NUMBER], 09.11.2012, Державний виконавець Кавраська Олена Сергіївна, Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, т. 236-75-02, виконавчий лист №2-209 від 16.06.2010 виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя; Об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; Власник: [PERSON] ; Обтяжувач: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Код: 35037170, 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр.Металургів, 6, тел. (061)236-83-52, т/ф 236-83-48, 236-75-02, 236-84-56, 236-47-31, 236- 98-66; Заявник: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Код: 35037170, 69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Металургів,6. Встановлено, що у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 335/10609/20 за позовом [PERSON] до АТ «Укрсиббанк», Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про усунення перешкод у здійсненні права власності, у якій вона просила :усунути перешкоди, шляхом зняття арештів та обтяжень з квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2058537223101, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: Реєстраційний номер обтяження 13227952, зареєстрований 09.11.2012 року, реєстратором Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП [NUMBER], 09.11.2012, Державний виконавець Кавраська Олена Сергіївна, Орджонікідзевським відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, виконавчий лист №2-209 від 16.06.2010 року, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішень, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи викладене, суд вважав, що позивачкою неправильно обрано спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2022 року залишено без змін. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що посилання суду першої інстанції на те, що позивачкою мала бути подана скарга на дії або бездіяльність виконавчої служби не є правильним з огляду на те, що під час виконання судових рішень лише сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Позивачка не є стороною виконавчого провадження, принаймні вона не надала таких відомостей, хоча отримала за договором право вимоги від попереднього кредитора. Разом з тим таке посилання суду першої інстанції не впливає на остаточне вирішення справи з огляду на те, що підстави для задоволення позову відсутні. Позивачкою не залучені до участі у справі ані боржник, зобов`язання якого були забезпечені арештом, ані особи, які залучені до участі у кримінальній справі як потерпілі від злочину про неправомірне заволодіння їхньою квартирою. Заявляючи вимоги до АТ «Укрсиббанк» та відділу державної виконавчої служби, позивачка не зазначила чим саме цими особами порушуються її права. Натомість до участі в справі не залучені належні відповідачі, які мали матеріальні права на спірну квартиру та чиї права й обов`язки були забезпечені накладеними арештами. Постановою Верховного Суду у справа № 335/10609/20 провадження № 61-1109св24 від 13.03.2024 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року залишено без змін. Згідно вказаної постанови суд касаційної інстанції погодився з судами попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка не довела відсутності заборгованості за кредитними зобов`язаннями і виконання судового рішення у справі № 2-209, не заявила вимоги до кредитора, на користь якого накладено арешт на спірну квартиру (останній відомий кредитор - ПАТ «Дельта Банк»), а також боржника [PERSON] . Звертаючись вдруге із аналогічним предметом позову про зняття арешту з нерухомого майно до іншого суб`єктного складу відповідачів до суду позивач послалася на висновки судів під час розгляду справи № 335/10609/20 вказавши, що Верховний Суд встановив, що на підставі договору купівлі- продажу прав вимоги за кредитним договором від 08.12.2011 року права вимоги за кредитним договором №11348278000 від 21.05.2008 року перейшли від первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», а відтак відповідачами у справі позивач визначив боржника - [PERSON] та відповідачем з урахуванням заміни первісного відповідача під час судового провадження - ПАТ «Дельта Банк». У даній справі [PERSON] звернулася до суду, посилаючись у позові на те, що вона є власником нерухомого майна, набуте нею на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим 29.10.2019р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим № 2302. Позивач вдруге звертаючись до суду із позовом про зняття арешту з майна, як власник об`єкта нерухомості не врахувала, що договір про відступлення права вимоги не породжує автоматично право власності на об`єкт забезпечення, і вдруге не надала суду і не долучила до матеріалів справи документ, який посвідчує її право власності з зазначенням правової підстави. Аналогічні обставини мали місце і під час розгляду справи № 335/10609/20, про що зазначено в постанові суду апеляційної інстанції від 12.12.2023 року. Суд зазначає, що договір уступки права вимоги (цесії) передає лише право вимоги, а не право власності на сам предмет забезпечення, такий як нерухомість чи інше майно. Для виникнення права власності на майно, що є забезпеченням, потрібні інші правові механізми, наприклад, договір купівлі-продажу з відповідною реєстрацією або реалізація такого майна у встановленому законом порядку, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або інші. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав)- це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної вище норми права державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, у постанові від 17 січня 2024 року по справі №522/3999/23. Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Позивач у позові зазначає про позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, яке вважається таким, що погашає всі вимоги кредитора до боржника, вказуючи, що набула права власності на зазначену квартиру на підставі договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29.10.2019 року, разом з тим, під час судового розгляду, як і під час перегляду справи №335/10609/20, позивачем так і не було надано документ, який посвідчує її право власності на вказаний об`єкт нерухомості з зазначенням правової підстави, внаслідок чого неможливо встановити підстави набуття нею права власності іна яких умовах та, головне, з ким укладався вказаний правочин цесїї прав вимоги за іпотекою, що позбавляє суд встановити, враховуючи предмет позову, вказані обставини, адже відступати право вимоги за забезпечувальним зобов`язанням може лише одна управнена особа кредитор/ іпотекодержатель, яка в свою чергу, може відноситься до кола відповідачів у даній категорії спорів. Про відсутність в матеріалах справи вказаного документа зазначав і відповідач, як під час судових засідань, так і відзиві на позовну заяву. З урахуванням вищенаведеного, в матеріалах справи відсутній документ, який посвідчує право власності [PERSON] із зазначенням правової підстави та підстав реєстрації права власності за позивачем 16.03.2020 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 19.03.2020 року у період коли на майно перебувало під арештом з урахуванням обтяження № 4311840 від 28.12.2006, № 4384518 від 22.01.2007, № 4592836 від 05.03.2007, №13227952 від 09.11.2012, а позивачем не доведено належними доказами підстав набуття права власності або речового права на чуже майно на вказаний об`єкт, тоді як позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Також, згідно інформаційної довідки Державного реєстру прав на нерухоме майно за вказаним об`єктом нерухомості зареєстровано іпотеку номер запису 36025299 від 28.12.2006 року, договір іпотеки №1-1816 від 28.12.2006 приватним нотаріусом Запорізького міського округу Гришиною В.І. за зобов`язаннями [PERSON] перед ВАТ «Родовід Банк» строк виконання 28.12.2011 року розмір зобов`язання 73000 доларів США. Відомості про припинення іпотеки (право першої іпотеки, яке регулюється статтею 17 Закону України «Про іпотеку») ВАТ «Родовід Банк» в матеріалах справи відсутні. Позовні вимоги про визнання права власності позивачем не заявлялися, як і під час судового розгляду справи №335/10609/20, про що встановлено і в постанові суду апеляційної інстанції від 12.12.2023 року, так і у даному позові з тим же предметом, але до іншого кола відповідачів і не є доведеним право [PERSON] бути позивачем у позові про зняття арешту з майна як власником або особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Щодо арешту на вказаний об`єкт нерухомості запис про який просить зняти позивач, то встановлено таке. З інформації Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2010 року у справі № 2-209/10 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (61050, м. Харків, пр. Московський, 60, МФО 351005, ЄДРПОУ 09807750, к/с 32009100100 в УНБУ в Харківській області) суму заборгованості за договором споживчого кредиту №11348278000 від 21.05.2008р. у розмірі 479 999, 16 грн. та 1 402, 03 грн . пені. із них: - 453 717, 09 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 26 282, 07 грн. - заборгованість по простроченим процентам; 425, 01 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 977, 02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, судові витрати. https://reyestr.court.gov.ua/Review/12966656. Пошуком судом інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень не встановлено будь-яких даних щодо наявності судових рішень за вказаною справою відносно [PERSON] після ухвалення судового рішення (заміна сторони виконавчого провадження, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, скарги на дії державного виконавця і т.п.) Згідно відкритих даних Автоматизованої системи виконавчого провадження стосовно боржника [PERSON] відсутні відомості про завершення або перебування на виконанні виконавчого документа, стягувачем за яким би був ПАТ «Укрсиббанк», або ПАТ «Дельта Банк», або [PERSON] , або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Статус завершених виконавчих проваджень мають провадження стягувачами за якими є інші фінансові установи. Відповідно до інформації третьої особи, на примусовому виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження АСВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-209/10 від 16.06.2010 виданого Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» 481401,19 грн. 12.03.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] . Під час здійснення виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження 09.11.2012 року на підставі постанови державного виконавця для забезпечення реального виконання виконавчого листа № 2-209 від 16.06.2010, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя. Арешт був накладений на майно боржника - [PERSON] у рамках виконавчого провадження № ВП [NUMBER]. 05.05.2015 року виконавче провадження [NUMBER] завершено на підставі п.7 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»(в редакції, чинній на час вчинення дій) -боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Відповідно до положень ч.1,2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Матеріали виконавчого провадження [NUMBER] знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання Згідно відзиву ВДВС обставин передбачених законом для зняття арешту позивачем не надано. Станом на сьогодні рішення суду боржником не виконано. Матеріали справи та позовної заяви з урахуванням відсутності документа, який посвідчує право власності [PERSON] із зазначенням правової підстави та підстав реєстрації права власності за позивачем, не містять доказів відсутності заборгованості за кредитними зобов`язаннями [PERSON] і виконання судового рішення у справі Жовтневого районного суду міста Запоріжжя № 2-209/10. При цьому, суд зазначає, що підставою залишення без змін попередніх судових рішень Верховним Судом у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 335/10609/20, зазначено те, що : «…З урахуванням викладеного, слід погодитися з судами попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка не довела відсутності заборгованості за кредитними зобов`язаннями і виконання судового рішення у справі № 2-209, не заявила вимоги до кредитора, на користь якого накладено арешт на спірну квартиру, а також боржника». У даній цивільній справі позивачем вдруге не доведено відсутність заборгованості за кредитними зобов`язаннями і виконання судового рішення у справі № 2-209/10 з урахуванням відсутності у матеріалах справи документів, які посвідчують її право власності з зазначенням правової підстави та підстав реєстрації права власності за позивачем і за відсутності доказів позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, позивачкою не надано доказів на підтвердження виконання судового рішення, при примусовому виконанні якого накладено арешт на спірну квартиру. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Встановлено, що листом від 25.07.2024 року вих. № 60-8045/24 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб повідомлено, що з 03.03.2015 року (дати запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк»), будь-яка інформація за кредитним договором № 11348278000 від 21.05.2008 року, укладеним з [PERSON] відсутня. Виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя у справі № 2-209 про стягнення з [PERSON] заборгованості, на адресу Фонду та АТ «Дельта Банк» від органів виконавчої служби не надходив. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У своєму позові [PERSON] залучаючи до участі у справі в якості відповідача ПАТ «Дельта Банк», посилається на те, що під час розгляду справи № 335/10609/20 (учасником якої а ні Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а ні АТ «Дельта Банк» не були), встановлено, що Жовтневим районним судом міста Запоріжжя 16.01.2010р. було видано виконавчий лист у справі № 2-209 про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11348278000 від 21.05.2008р. у розмірі 479 999,16 грн., право вимоги за яким перейшли від АТ «Укрсиббанк» до АТ «Дельта Банк», що встановлено постановою суду касаційної інстанції у справі № 335/10609/20, а відтак, вважає, що вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України. Разом із тим, ані рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 12 січня 2022 року, а ні постанова Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у справі № 335/10609/20 не містять будь-якої інформації про встановлення вказаних обставин, оскільки останні судами не встановлювалися. У зазначених рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій по справі № 335/10609/20 взагалі відсутні будь-які посилання а ні кредитний договір, а ні на АТ «Дельта Банк», а ні на те, що згідно виконавчого листа Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 16.01.2010р. № 2-209/10 стягувалась заборгованість за відповідним кредитним договором на відповідну суму. Більш того, у рішенні Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 12 січня 2022 року та постанові Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у справі № 335/10609/20 зазначено протилежне, а саме:«...Арешт накладався на спірну квартиру у рамках розслідування кримінальної справи за фактом заволодіння кількома особами житловими квартирами в особливо великих розмірах у тому числі спірною квартирою». Інформація відносно відступлення прав вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11348278000 позичальника [PERSON] була вперше зазначена суду АТ «УкрСиббанком» лише при касаційному розгляді справи № 335/10609/20 у своєму відзиві, про що безпосередньо зазначає Верховний Суд у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 335/10609/20, вказавши, що: «….у поданому відзиві на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» посилалося на те, що Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 16 червня 2010 року видано виконавчий лист у справі № 2-209 про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11348278000 від 21 травня 2008 року у розмірі 479 999, 16 грн. На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 08 грудня 2011 року права вимоги за кредитним договором № 11348278000 від 21 травня 2008 року перейшли від первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» до нового кредитора ПАТ «Дельта Банк».АТ «УкрСиббанк» наголошувало на тому, що після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитом від 08 грудня 2011 року АТ «УкрСиббанк» не є стороною правовідносин з позивачем, відповідно і належним відповідачем у цій справі..» Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. З урахуванням положень ст. 400 ЦПК, касаційний розгляд справи № 335/10609/20 було закінчено ухваленням остаточного рішення - постанови від 13 березня 2024 року, на підставі якого касаційну скаргу [PERSON] , залишено без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року залишити без змін. Судова справа № 335/10609/20 не поверталася Верховним Судом на повторний розгляд до судів попередніх інстанцій для вставання вказаних обставин, а відтак обставини щодо переходу права вимоги від АТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» не є встановленими, положення ст. 82 ЦПК України на них не розповсюджується і вони підлягають доказуванню в загальному порядку. В межах розгляду даної цивільної справи позивач вказані обставини, а саме перехід права вимоги від АТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» не довела жодним доказом, АТ «Укрсиббанк» до справи не залучила, як і не заявляла клопотання про витребування доказів щодо відступлення прав вимоги особи, в інтересах якої було накладено арешт на нерухоме майно залученому відповідачу, хоча позивач не позбавлена права була це зробити протягом розгляду справи, у тому числі і при поверненні до стадії підготовчого провадження, враховуючи про те, що про необхідність надання таких доказів зазначалося відповідачем як у первісному відзиві на позовну заяву, так і подальших заявах по суті спору, у судових засіданнях представник відповідача неодноразово зазначав, що АТ «Укрсиббанк» як стягувач не залучений учасником даного спору. В матеріалах справи відсутня будь-яка інформація та докази на підтвердження того, що ПАТ «Дельта Банк» є боржником, або особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, або особою, якій передано реалізоване майно в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2-209, виданого 16.06.2010р. Жовтневим районним судом міста Запоріжжя і є особою, яка порушує, не визнає або оспорює її права. Відсутня така інформація й у Інформаційній довідці (Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 21.08.2024р. № 391789634), на яку Позивач посилається у своєму позові. З урахуванням відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів переходу права вимоги за кредитом від АТ «Укрсиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», як і заміни стягувача у виконавчому провадженні № [NUMBER] АТ «Укрсиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» підстав вважати ПАТ «Дельта Банк», поряд з боржником - [PERSON] , особою, в інтересах якої накладено арешт, а відтак і належним відповідачем судом не встановлено. Більш того, у своєму листі від 25.07.2024 за № 60-845/24 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як державна установа, яка здійснює виведення неплатоспроможних банків з ринку, зазначив про те, що за наявними у нього даними (тобто даними які містяться у Єдиній операційно-інформаційній системі, у якій зберігається інформація щодо кредитів неплатоспроможних банків, рахунків, руху коштів по рахунках, відкритих в неплатоспроможних банках з дати запровадження тимчасової адміністрації в них) відсутня будь-яка інформація за Кредитним договором № 11348278000 від 21.05.2008р., укладеним з [PERSON] . У вказаному листі Фонд повідомив, що виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом міста Запоріжжя у справі № 2-209 про стягнення [PERSON] заборгованості, на адресу Фонду та АТ «Дельта Банк», від органів виконавчої служби, за вказаним номером судової справи, не надходив. Учасники судового процесу та їхні представники, як зазначено у частині першій статті 44 ЦПК України, повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. У справі, позивач, користуючись належним чином своїми процесуальними правами, мав реальну можливість як звернутись із позовом до належних відповідачів, так і подати клопотання про залучення співвідповідача у цій справі, проте пред`явила позовні вимоги до ПАТ «Дельта Банк»», яке не є ні особою, за заявою якої накладено обтяження, ні особою, в інтересах якої таке обтяження було вчинене. З наведеного вище у сукупності слідує, що ПАТ «Дельта Банк» не є належним, в розумінні ЦПК України, у даній категорії судових спорів, відповідачем у даній цивільній справі. Статтею 51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. В той же час, позивач вказаним вище правом не скористалась, особу в інтересах якої було накладено арешт - АТ «Укрсиббанк», в якості відповідача не залучила, суду відповідних відомостей не надала, чим позбавила суд залучити відповідну особу принаймні у якості третіх осіб. Отже, якщо предмет позову стосується іншої особи, окрім визначеного стороною відповідача, то незалучення останнього та/або розгляд справи та прийняття судового рішення, яке зачіпає права та інтереси іншої зацікавленої особи є процесуальною підставою для відмови в позові та/або скасуванні судового рішення без дослідження правильності та аргументованості його прийняття. Суд вважає, що задоволення позовних вимог та зняття оскаржуваного арешту без участі осіб, в інтересах яких накладались таке обтяження очевидно порушить права таких осіб (стягувачів), що є не припустимим. Отже, заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків АТ «Укрсбибанк», а відтак такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. Суд наголошує на тому, що у разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків стягувача за виконавчим провадженням, а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача лише з боржником виконавчого провадження, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Враховуючи встановлені фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Суд звертає увагу позивача на те, що відмова в задоволенні позовних вимог у зв`язку із вказаних вище підстав не позбавляє права на захист порушених прав шляхом звернення до суду із відповідним позовом до всіх належних учасників справи, тому її право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушене. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed