Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

В травні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» звернулося суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №08551-09/2024 від 07.09.2024 року в розмірі 12960 грн, а також 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що 07.09.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання фінансового кредиту № 08551-09/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» надало відповідачці фінансовий кредит в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, в відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та на умовах, визначених цим договором. ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало для [PERSON] грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами договору. Відповідач у порушення вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов`язання не виконав, платежі на повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом не вносив, у зв`язку з чим утворилась вище вказана заборгованість. 23.12.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 23122024, за умовами якого Товариство отримало право грошової вимоги, зокрема, до [PERSON] за кредитним договором № 08551-09/2024 від 07.09.2024 року. Оскільки заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, Товариство звернулось з позовом про її стягнення в судовому порядку. Ухвалою суду від 20.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилася, згідно наданого клопотання просить справу розглянути за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено факту укладення сторонами кредитного договору, а також належних доказів перерахування відповідачу певної суми за кредитним договором, оскільки цими доказами є лише первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Вимоги позивача є необгрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами. Представник позивача подав відповідь на відзив, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки матеріали справи містять всі належні та допустимі докази щодо укладання сторонами договору, перерахунку коштів для відповідача та перехід права вимоги до відповідача за договором факторингу. Наведені у відзиві аргументи відповідача є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦК України, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.09.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання споживчого кредиту № 08551-09/2024, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором W3601, що підтверджується розділом 8 «Реквізити та підписи сторін» вказаного договору та довідкою про ідентифікацію. Згідно з умовами кредитного договору ТОВ «Стан Файненс Груп» надає клієнту кредит в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту: 07.09.2024. Дата погашення кредиту 04.01.2025 (п.1.2 розділу 1 Договору). Відповідно до п.1.4. та пп.1.4.1. розділу 1 Договору за користування кредитом нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Денна процентна ставка становить 1% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2. цього Договору. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору (п.1.5 розділу 1 Договору). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4441-11хх-хххх-8873 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п.1.6 Договору). Відповідачем вказаним електронним підписом також підписано додаток № 1 до Договору Графік платежів, яким їй доведено до відома реальну річну процентну ставку, загальну вартість кредиту, строки та розмір платежів, необхідних для внесення для погашення кредиту та процентів за користування ним. [PERSON] до укладення договору про споживчий кредит ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту, умови якого відповідають умовам укладеного договору. Так, ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 4000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3426_250416092151 від 16.04.2025 та листом АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-Е/10850-Л від 26.06.2025. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав, кредитні кошти не повернув, проценти за користування ними не сплатив. Відповідно до наданого ТОВ «Стар Файненс Груп» розрахунку заборгованості за кредитним договором № 08551-09/2024 від 07.09.2024 за [PERSON] рахується заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4000 грн, за простроченими відсотками 4320 грн, штрафами 4640 грн. 23.12.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 23122024, за умовами якого Товариство за плату набувало прав грошових вимог до боржників ТОВ «Стар Файненс Груп» за кредитними договорами (портфель заборгованості), вказаних в реєстрі боржників, та оплатило їх, що підтверджується платіжною інструкцією № 9471 від 23.12.2024. Відповідно до акту приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 23.12.2024 та витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 08551-09/2024 від 07.09.2024 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у розмірі заборгованості 12960 грн, яка складається з 4000 грн заборгованості за тілом кредиту, 4320 грн заборгованості за відсотками, 4640 грн заборгованості за пенею/штрафами. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зіст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів Україниможе мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію`пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір [PERSON] підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «W3601» направленим на вказаний ним засіб мобільного зв`язку - « [NUMBER] », що підтверджується довідкою про ідентифікацію, наданою ТОВ "СТАР ФАЙНЕНСГРУП", а також заявкою-анкетою Клієнта на отримання фінансового кредиту, в якій відповідач надав кредитору всі особисті дані, в тому числі і номер мобільного телефону та номер банківської картки. Аргументи відповідача щодо відсутності доказів виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин суд не бере до уваги, оскільки матеріали справи містять інформацію про надсилання відповідачу одноразового ідентифікатору, за допомогою якого було здійснено підписання кредитного договору, укладеного в електронній формі. Також на виконання ухвали суду, АТ "Універсал Банк" повідомив, що 07.09.2024 року о 13.25 год. нам платіжну картку [PERSON] [NUMBER] було зараховано платіж в сумі 4000 грн. Крім того, позивачем надано Договір доручення на здійснення переказу коштів № ФК-П-2022/07-3 від 22.02.2022 року, на підставі якого ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" доручило ТОВ "Універсальні платіжні рішення" здійснити грошовий переказ коштів за кредитним договором. В той же час, відповідач не надав суду доказів на підтвердження обставин щодо неукладення ним кредитного договору, а також того, що відповідна банківська картка йому не належить (постанова Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту першого частини першоїстатті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальниці шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам до кредитних договорів. Як вбачається із матеріалів справи, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, ТОВ «Стар Файненс Груп» було перераховано на картковий рахунок відповідача кошти в розмірі 4000 грн. Відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав та не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом в обумовлений договором строк. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитний договір та договір факторингу позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за користування ними з боржниці. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділIVПрикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч.5ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно з п.17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 07.09.2024. На підставі викладеного, виходячи з розміру зобов`язання за основною сумою боргу, умов укладеного договору, враховуючи вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, суд вважає, що розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом за кредитним договором №08551-09/2024 від 07.09.2024 року відповідає вимогам чинного законодавства, а тому з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами у сумі 4320 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки штрафу, суд зазначає про таке. Розділом 5 кредитного договору визначена, зокрема, відповідальність сторін. Пункт 5.3. та підпункт 5.3.1. Договору передбачають, що у випадку прострочення клієнтом сплати процентів до термінів, встановлених в графіку платежів, Товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості з урахуванням обмежень встановлений чинним законодавством; у випадку прострочення клієнтом сплати тіла кредиту відповідно до терміну, встановленого в графіку платежів, Товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості з урахуванням обмежень встановлений чинним законодавством. У випадку, коли сума кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру подвійної суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Разом з тим, положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за штрафом у розмірі 4640 грн за кредитним договором, оскільки такий нарахований кредитодавцем у період дії в Україні воєнного стану. Відтак, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 8320 грн. В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 64,20 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1555,12 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, підтверджуються наданими копіями: договору про надання правової допомоги від 01.03.2024 року №0103, замовлення від 15.04.2025 року до договору про надання правової допомоги №0103 від 01.03.2024 року, детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних за договору про надання правової допомоги №0103 від 01.03.2024 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером на надання правничої допомоги, рахунок на оплату від 25.04.2025 року, відповідно до яких витрати на правничу допомогу у справі про стягнення заборгованості з [PERSON] склали 7000 грн. Виходячи із задоволення позовних вимог на 64,20 %, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4494 грн.

Outcome: partial