Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

У березні 2025 року уповноважений представник позивача, [PERSON] , звернувся до Личаківського районного суду м. Львова із позовною заявою до [PERSON] , у якій просила суд стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого майнового відшкодування у розмірі 22 646,74 грн та вирішити питання про розподіл судових справ. Позовні вимоги мотивовані наявністю у позивача справи №93000, в межах якої з фонду захисту потерпілих здійснено регламентну виплату власнику автомобіля «Dacia Logan» реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , у зв`язку з пошкодженням його припаркованого автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась з вини відповідача, який керував транспортним засобом «Honda Dio», без реєстраційного номерного знаку, без чинного поліса цивільно-правової відповідальності та будучи в стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням додаткових пояснень, вказує на відсутності підстав для застосування п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин). Відтак, просить стягнути з відповідача на свою користь 22 646,74 грн., що складається із: - 21 496,74 грн регламентної виплати потерпілому; - 1 150,00 грн витрат на проведення автотоварознавчого дослідження №79 від 11.06.2023. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.03.2025 матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова, за місцем заподіяння шкоди. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2025 відкрито провадження у справі, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Окрім цього, вжито заходів для витребування інших даних, які стосувалися встановлення місця проживання відповідача, наявності статусу військовослужбовця та пов`язаних із цим статусом пільг, з метою забезпечення реалізації його процесуальних прав та виконання обов`язків (а.с. 35-39). Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористався, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 6 травня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь Військової частини [NUMBER] , яка повідомила про те, що відповідач проходив військову службу в указаній військовій частині та наказом командира військової частини (по стройовій частині) №50 від 19.02.2024 виключений зі списків особового складу частини із направленням для зарахування на військовий облік до [INFO] (а.с. 46-50). 16 травня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь Міністерства соціальної політики України про відсутність інформації щодо [PERSON] , [INFO] у Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб (а.с. 51б-52). Із актуалізованої відповіді № 1409180 від 23.05.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55). Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.05.2025 судове засідання відкладено з подальшим викликом відповідача за адресою: [ADDRESS] та шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 56-57). 20 червня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення (а.с. 67-69). У судові засідання, призначені на 18.06.2025 та 03.09.2025, сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на його зареєстроване місце проживання (штрихкодові ідентифікатори ПАТ «Укрпошта» 0610255230274, 0610271343356). При цьому, повідомлення про час і місце розгляду справи, призначеної на 18.06.2025 позивачем отримано, а повідомлення про час і місце розгляду справи, призначеної на 03.09.2025 повернулося на адресу суду без вручення у зв`язку із відсутністю адресата за указаною адресою (а.с. 61, 66, 76). Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Окрім цього, відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 65, 75). Відтак, судом створено всі можливості для належної реалізації відповідачем своїх процесуальних прав і обов`язків. Однак, він такими не скористався, відзиву на позовну заяву не подав та допустив повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Представник позивача, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подав клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, із зазначенням про відсутність заперечень щодо винесення заочного рішення (а.с. 59-60). Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Настання дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП встановлена постановою Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2023 у справі № 465/4098/23 (провадження 3/465/2232/23). Відповідно до указаної постанови, [PERSON] , [INFO] , громадянин України, проживаючий за адресою: [ADDRESS] , 28.05.2023 року о 07 год. 49 хв., за адресою: м. Львів на вул. Лазаренка, 5, керуючи транспортним засобом «Honda Dio», без реєстраційного номерного знаку, був неуважним за кермом, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не дотримався безпечної дистанції до інших транспортних засобів, в результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб, що стояв, а саме на автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.3.б, 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок чого [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9). Крім цього, відповідно постановою Франківського районного суду м. Львова від 16.10.2023 у справі № 465/4298/23 (провадження 3/465/2312/23) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до указаної постанови, 28.05.2023 року о 07 год. 49 хв. у м. Львові по вул. Академіка Лазаренка, 5, водій [PERSON] керував транспортним засобом «Honda Dio», без реєстраційного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві (а.с. 10). Станом на 28.05.2023 [PERSON] , водій транспортного засобу «Honda Dio», без реєстраційного номерного знаку, не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Власником пошкодженого автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є [PERSON] (а.с. 7). Цивільно-правова відповідальність потерпілого, [PERSON] , [INFO] , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №214258981) (а.с. 8). Власник пошкодженого автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] , 30.05.2023 повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду та звернувся із заявою про отримання відшкодування шкоди (а.с. 6). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №79 від 11.06.2023, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 28.05.2023, з урахуванням результатів його обстеження 08.06.2023, в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали, становить 21 496,75 грн (а.с. 15). На підставі вказаного висновку експертного автотоварознавчого дослідження №79 від 11.06.2023 Моторне (транспортне) страхове бюро України 04.08.2023 склало довідку №1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, згідно із якою розмір регламентної виплати має складати 21 496,74 грн (а.с. 29, зворот). На підставі наказу №3/13974 від 08.08.2023 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 21 496,74 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 974239 від 09.08.2023 (а.с. 29, 30). Крім цього, витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження №79 від 11.06.2023 склали 1150,00 грн, оплата яких підтверджується платіжною інструкцією № 972195 від 16.06.2023 (а.с. 30). Відповідно до листа Військової частини [NUMBER] , відповідач проходив військову службу в указаній військовій частині та наказом командира військової частини (по стройовій частині) №50 від 19.02.2024 виключений зі списків особового складу частини (а.с. 46-47). Із витягу наказу командира військової частини (по стройовій частині) №50 від 19.02.2024 вбачається, що відповідача 19.02.2024 виключено із списків особового складу Військової частини [NUMBER] і направлено для зарахування на військовий облік до [INFO] . Станом на 19.02.2024 його вислуга років становила понад один рік (а.с. 50). Оцінка суду. Між сторонами у справі, у зв`язку із завданням шкоди (збитків), виникли цивільні права та обов`язки в силу статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), від 20 листопада 2019 року в справі № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). За правилами статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на час виникнення спірних правовідносин, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Моторному (транспортному) страховому бюро України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями Моторного (транспортного) страхового бюро України є зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункт 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Пунктом 41.4 статті 41 Закону передбачено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата. Згідно з пунктом 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених в пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 450/4163/18, провадження № 61-21017 св 21. Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2019 року у справі № 521/10891/15 (провадження № 61-26689св18) дійшов висновку про те, що на відміну від суброгації у страхових відносинах, де право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим, в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України. Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18). Як встановлено судом, Моторним (транспортним) страховим бюро України сплачено власнику автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] регламентну виплату у розмірі 21 496,74 грн у зв`язку з пошкодженням його автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась з вини відповідача, без реєстраційного номерного знаку, без чинного поліса цивільно-правової відповідальності та будучи в стані алкогольного сп`яніння. Скутер «Honda Dio», без реєстраційного номерного знаку, є транспортним засобом з об`ємом двигуна 50 см3, який за характеристиками подібний мопеду, тому підлягає обов`язковій реєстрації, а керування ним зобов`язує мати при собі посвідчення водія відповідної категорії та наявність страхового поліса. Відтак, судом не встановлено підстав для застосування п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Виплата страхового відшкодування, а також вартість послуг зі складання автотоварознавчого дослідження №79 від 11.06.2023 встановлені судом та підтверджені матеріалами справи, а тому вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача (а.с. 3, 29). Позовні вимоги задоволені повністю, а тому, судовий збір потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved