Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ. Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Бродівське лісове господарство» (далі ДП «Ліси України») звернулося до суду із позовом до [PERSON] відповідно до якого просило стягнути із останнього завдану матеріальну шкоду в сумі 56 425,90 грн. У обґрунтування зазначеного ДП «Ліси України» повідомило, що [PERSON] у період із 27 березня 2023 року по 29 листопада 2024 року перебував на посаді директора філії «Бродівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». У листопаді 2024 року позивачем проведено службове розслідування в ході якого працівниками державного підприємства виявлено пошкодження автомобіля MITSUBISHI L-200 д.н.з. [NUMBER] і RENAULT DUSTER д.н.з. [NUMBER] , які відповідно до наказу директора філії «Бродівське лісове господарство» № 153 від 23 серпня 2024 року були закріплені за відповідачем, як директором філії, а також за головним інженером філії Ярошовим В.П., водієм [PERSON] , головним лісничим філії Дубовим А.П. і начальником лісового фонду філії Кінаш Л.Л. Разом із тим, вказаним службовим розслідуванням встановлено, що зазначені вище автомобілі зазнали механічних ушкоджень внаслідок протиправних дій відповідача, а тому така шкода має бути відшкодована ним у порядку, визначеному Кодексом законів про працю України в частині матеріальної відповідальності працівника перед роботодавцем. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН. Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. [PERSON] , в свою чергу, скерував на адресу суду відзив на позовну заяву в якому проти вимог ДП «Ліси України» заперечив у повному обсязі, оскільки відсутні докази заподіяння ним будь-якої шкоди позивачеві. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ. [PERSON] у період із 27 березня 2023 року по 29 листопада 2024 року працював на посаді директора філії «Бродівське лісове господарство» ДП «Ліси України», що підтверджується копією трудового договору від 24 березня 2023 року та копією додаткової угоди № 2 до цього договору від 25 березня 2024 року, а також наказом № 369-К від 24 березня 2023 року «Про призначення [PERSON] », наказом № 206-к від 26 березня 2024 року «Про продовження терміну дії трудового договору з [PERSON] » та наказом № 812-К від 26 листопада 2024 року «Про звільнення [PERSON] » (а.с. 16, 32 зворот, 33-36, 36 зворот, 37). 03 серпня 2024 року наказом № 153 «Про закріплення автотракторної техніки за водіями і механізаторами», зокрема, за [PERSON] закріплений автомобіль MITSUBISHI L-200 д.н.з. [NUMBER] та автомобіль RENAULT DUSTER д.н.з. [NUMBER] (а.с. 26-29). 27\~листопада 2024\~року начальником\~відділу №\~1\~Управління безпеки\~Департаменту безпеки\~ДП «Ліси\~України» затверджений\~висновок службового\~розслідування відповідно\~до відповідача притягнено до дисциплінарної відповідальності відповідно до п.п. 5.14. та 6.2 Положення про філію «Бродівське лісове господарство» Державного підприємства «Ліси України» (а.с. 17-18). Підставою для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є те, що 30 жовтня 2024 року [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пошкодив автомобілі MITSUBISHI L-200 д.н.з. [NUMBER] і RENAULT DUSTER д.н.з. [NUMBER] . Зазначене підтверджується письмовиви поясненнями очевидців - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17-18, 29 зворот, 30). Відповідно до рахунків № № 0000003163 та № 0000000862 від 25 листопада 2024 року, що видані Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО-ЗАХІД», сума завданих автомобілю MITSUBISHI L-200 д.н.з. [NUMBER] збитків вцілому становить 17\~536 грн (а.с. 31). Із рахунку на оплату № 0000012923 від 25 листопада 2024 року, що виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.Р.К.», встановлено, що сума завданих автомобілю RENAULT DUSTER д.н.з. [NUMBER] збитків складає вцілому 38\~889,90 грн (а.с. 32). 02 грудня 2024 року позивачем у листі № 744/21.15-2024 запропоновано [PERSON] відшкодувати завдані збитки в сумі 56 425,90 грн (а.с. 14 зворот). IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ. За правилами ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно із правовим висновком Верховного Суду, що відображений у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 463/4040/15-ц (провадження № 61-23441св18) та у поставі від 26 липня 2021 року у справі № 592/8140/20 (провадження №№ 61-7226св21) відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; нанесення прямої дійсної шкоди; вина в діях або бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Правила ст. 131 КЗпП України передбачають, що працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Згідно із приписами ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані. У ч.ч. 1- 3 ст. 135-3 КЗпП України зазначено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Положення ст. 138 КЗпП України передбачають, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Згідно із положеннями п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Також у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року з при розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності за п. 4 ст.134 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову із огляду на наступне. Судом установлено та сторонами не спростовувалося, що вони у період із 27 березня 2023 року по 29 листопада 2024 року перебували між собою у трудових правовідносинах. Разом із тим, відповідно до висновку службового розслідування позивача від 27 листопада 2024 року встановлено, що [PERSON] 30 жовтня 2024 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пошкодив автомобілі MITSUBISHI L-200 д.н.з. [NUMBER] і RENAULT DUSTER д.н.з. [NUMBER] і загальна вартість такої шкоди склала 56\~426,90 грн. Водночас, висновок вищевказаного службового розслідування відповідачем у судовому порядку не оспорений і матеріальна шкода, завдана позивачеві, не відшкодована. За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, завдав своєму роботодавцеві матеріальної шкоди і не відшкодував її, то розмір такої шкоди підлягає до стягнення на підставі рішення суду. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ. У порядку ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім та документально підтверджені судові витрати за розгляд цієї справи, що складаються із витрат по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved