Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін разом із матір`ю. В позовній заяві (а.с. 2 - 5) викладено наступну позицію. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Проживання сина з матір`ю, на думку [PERSON] , відповідає інтересам дитини. Відзив на позов не надходив. В судове засідання позивач, її представник не з`явилися; представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився вдруге, про причини неявки, їх поважність суд не оповістив; будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. В судове засідання представник третьої особи не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно із якої позов підтримала. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності її учасників. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 січня 2024 року, є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29 листопада 2024 року (а.с.11), малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, бабусею та малолітньою сестрою за адресою: [ADDRESS] ; для дитини створені необхідні умови для виховання, розвитку, навчання та відпочинку. Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Як встановлено ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ст. 161 СК України). Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов`язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім`ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 04 червня 2025 року № 770 затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю - [PERSON] (а.с. 61 - 62). Відповідач не заперечує проти визначення місця проживання сина разом з матір`ю. Враховуючи вік [PERSON] , який на день ухвалення судового рішення не може дати самостійно об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків, суд вважає, що на цей час проживання малолітнього з матір`ю відповідатиме саме інтересам дитини, позитивно сприятиме розвитку, як психологічному, так й фізичному. При цьому батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з сином, на турботу відносно нього та участь у вихованні малолітнього, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з позивачем щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, чи за судовим рішенням.

Outcome: approved