Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

11.10.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, Перший відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. Зазначає, що 12 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАЦСу Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом № 676. За час перебування у шлюбі у сторін народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить повторно видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.07.2024 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 2-2096/12 від 28.08.2012 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Після розлучення у сторін [INFO] народилась друга дитина син [PERSON] , про що свідчить повторно видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.07.2024 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.06.2013 року у справі № 727/4931/13 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітків (доходів), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 червня 2013 року і до повноліття дітей. З грудня 2023 року відповідач [PERSON] залишила дітей на проживання зі [PERSON] та виїхала за кордон. Починаючи з грудня 2023 року сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] постійно проживають разом зі позивачем за адресою [ADDRESS] , та не зареєстровані за жодною адресою і зняті з реєстрації з адреси: [ADDRESS] , згідно витягів з реєстру територіальної громади №2024/007815174 від 03.07.2024, №2024/007872564 від 04.07.2024. Даний факт підтверджується актом № 154 від 05.07.2024 року, складеним комісією ПП «Ремжитлосервіс». За станом свого фізичного та психичного здоров?я [PERSON] може здійснювати та здійснює самостійне виховання та утримання своїх дітей, що підтверджується довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 766 від 02.07.2024 року та медичною довідкою 10ААД №356784. Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» позивач до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Позивач є працевлаштованою особою, яка отримує постійний середньомісячний дохід в розмірі 40 000 гривень, що підтверджується довідкою про доходи від 15.07.2024 № 253 виданою Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області. [PERSON] повністю матеріально утримує синів, займається їх вихованням. Зокрема, відводить та забирає зі школи, купує необхідні речі та продукти харчування. Створив для дітей належні умови проживання та навчання, піклується про їхній фізичний, духовний та моральний розвиток. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 21.10.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.12.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 14 липня 2025 року позивач подав до суду заяву, в якому просив змінити предмет позову, виклавши прохальну частину позовної заяви у наступній редакції: залишити проживати разом зі [PERSON] на його самостійному вихованні та утриманні його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Встановити юридичний факт проживання разом зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та самостійного виховання і утримання [PERSON] його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки під час провадження в справі питання щодо проживання, утримання та виховання дітей між позивачем та відповідачкою [PERSON] було узгоджено взаємними домовленостями малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , надалі проживатиме зі позивачем та знаходитиметься на його самостійному вихованні та утриманні, а старший син [PERSON] , [INFO] , проживатиме разом з [PERSON] та знаходиться на її самостійному вихованні та утриманні. 17 липня 2025 року надійшло клопотання від позивача про повернення до стадії підготовчого провадження. Необхідність повернення до підготовчого провадження обґрунтовує тим, що бажає змінити предмет позову, оскільки домовленість щодо проживання, утримання та виховання дітей між позивачем та відповідачем виникла після закриття судом підготовчого провадження. Ухвалою суду від 01.08.2025 року було задоволено клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого провадження, суд ухвалив повернутися на стадію підготовчого провадження у цивільній справі № 727/11099/24. Ухвалою суду\~від 01.08.2025\~року було\~задоволено заяву\~позивача про\~зміну предмету\~позову,\~прийнято заяву\~про зміну\~предмету позову\~у цивільній\~справі №\~727/11099/24\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору:\~Служба у\~справах дітей\~Чернівецької міської\~ради,\~Перший відділ\~державної виконавчої\~служби у\~місті Чернівці\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції про\~визначення місця\~проживання дитини,\~припинення стягнення\~аліментів та\~стягнення аліментів. Суд постановив в подальшому розглядати справу з урахуванням заяви про зміну предмета позову. Також було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачкою відзив на позов подано не було. Позивач у судове засідання не з`явився, однак його представник подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу в їх відсутності, заявлені змінені позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання також не з`явилася, однак її представник спрямувала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести в їх відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Згідно положень ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі №2-2096/12 від 28.08.2012 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , про що свідчить повторно видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.07.2024 року. Починаючи з грудня 2023 року син [PERSON] , [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом зі батьком за адресою [ADDRESS] , та не зареєстрований за жодною адресою і знятий з реєстрації з адреси: [ADDRESS] , згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/007815174 від 03.07.2024 року. Даний факт підтверджується актом №154 від 05.07.2024 року, складеним комісією ПП «Ремжитлосервіс». Частина житлового будинку в якому позивач проживає зі своїм сином за адресою [ADDRESS] , належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.2018 року, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотарілаьного округу Махеєвою Н.В. та зареєстрованого за № 2641 у спадковій справі № 6/2018. За станом свого фізичного та психичного здоров?я позивач може здійснювати та здійснює самостійне виховання та утримання дітей, що підтверджується довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 766 від 02.07.2024 року та медичною довідкою 10ААД №356784. Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» позивач до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. [PERSON] є працевлаштованою особою, яка отримує постійний середньомісячний дохід в розмірі 40 000 гривень, що підтверджується довідкою про доходи від 15.07.2024 №253. Також позивач має можливість і повністю матеріально утримує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та займається його вихованням, відводить та забирає зі школи, купує необхідні речі та продукти харчування, створив для нього належні умови проживання та навчання, піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток. Вказані обставини підтвреджуються довідкою з ДУ «ТМО МВС України по Чернівецький області» від 27.03.2025 року; характеристикою на [PERSON] , [INFO] Чернівецького ліцею № 18; поясненнями сусідів з вулиці Вільнюської в місті Чернівці: [PERSON] та [PERSON] . Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». За змістом положень статті 7\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 29\~Цивільного кодексу\~України регламентовано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 2 статтею 160\~СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно витягу із рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 29.07.2025 року № 367/18 та Висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] , зазначено, що Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю не порушуючи право батька на участь у вихованні. Даний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Проживання дитини разом із батьками є водночас її правом, а обов`язком батьків є утримання дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2024 року ( справа № 753/16535/22) - аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У своїй Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.04.2025 вказав , що колегія суддів вважає, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив порядок установлення факту самостійного виховання та утримання дитини виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. Наданими суду доказами доведено, що у зв`язку із окремим проживанням матері від сина, його вихованням та утриманням займається батько самостійно. Враховуючи всі обставини справи в сукупності, діючи винятково в інтересах дитини, враховуючи її вік , приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи факт окремого проживання відповідачки від чоловіка та сина, інші обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного вище,

Outcome: approved