Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, в якому просила суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла прабабуся позивача - [PERSON] . Позивач є спадкоємицєю за заповітом. Після смерті прабабусі залишилась спадщина, до складу якої входить - однокімнатна квартира [ADDRESS] . 05 березня 2022 року позивач виїхала з міста Ізюм, так як вже 07 березня 2022 року місто було окуповане військами Російської Федерації. Про смерть [PERSON] позивач дізналася у серпні 2023 року. Приїхати для поховання не мала можливості - у зв`язку з відсутністю коштів на проїзд та відсутністю як закордонного паспорту, так і паспорту громадянки України. Після отримння 27 грудня 2023 року паспорт громадянки України та закордонного паспорту в червні 2024 року, у серпні 2024 року позивач змогла повернутися в Україну та подати заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті моєї прабабусі [PERSON] позивач зазначає, що за таких обставин вона фізично не мала реальної можливості в шестимісячний термін подати заяву про прийняття спадщини. Постановою № 299/02-31 від 04 жовтня 2024 року приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті моєї прабабусі [PERSON] у зв`язку з пропуском строку. Позивач просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова Тимченка А.М. від 26.03.2025 прийнято до розгляду та\~відкрито провадження\~у справі\~за позовною\~заявою в порядку загального позовного провадження. Запропоновано позивачу та відповідачу скористатися можливістю подати відзив, відповідь на відзив та вчинити інші процесуальні дії згідно зі ст. 178-180, 193 ЦПК України. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, ,у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися, позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач про судове засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що громадянка України [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право власності від 06.02.1995, [PERSON] , [PERSON] та членам її сімї [PERSON] належить квартира загальною площею 37,3м кв. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 26.07.2007 [PERSON] отримала 2/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15980748 від 19.09.2007. Згідно із копією свідоцтва прол розірвання шлюбу від 20.04.1998 серії [NUMBER] , шлюб з гр. [PERSON] вона розірвала 20.04.1998\~року. 28 березня 2016 року [PERSON] , [INFO] , складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Я.О.Покровським, зареєстрований в реєстрі за № 267, яким все майно, де б таке не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їх належати на день її смерті, та на що вона за законом буде мати право, вона заповіла [PERSON] , [INFO] . [INFO] у м. Ізюм Харківської області у віці 75 років померла [PERSON] , [INFO] , про що 9 серпня 2023 року Ізюмським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис № 660, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 09 серпня 2023 року. На час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна йому на праві власності квартира [ADDRESS] . На час відкриття спадщини із спадкодавицею [PERSON] не була зареєстрована, заяву про прийняття спадщини у встановлений ст.\~1270\~Цивільного кодексу України строк шість місяців вона не подавала, згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи, вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 04.10.2024 представником [PERSON] - [PERSON] до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилося після померлої [PERSON] , дата смерті- [INFO] . На підставі заяви представника [PERSON] - [PERSON] було зареєстрована спадкову справу № 66/2024 (номер у Спадковому реєстрі - № 73079286). Постановою приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. від 04.10.2024 року відмолено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. Підстава заявник не звернулась до органів нотаріату у встановлений статтею 1270 ЦК України строк - шість місяців з дня відкриття спадщини, не подала заяву про прийняття спадщини, відповідно до ст. 1269 ЦК України. Відповідно до зазначеної постанови приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. від 04.10.2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) N?\~78611739\~від 04 жовтня\~2024\~року, спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , не заводилася. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 04.10.2024\~року у померлої є донька [PERSON] , [INFO] , яка з спадкодавицею зареєстрована не була, з заявою про прийняття спадщини до 6-ти місяців до нотаріуса не зверталася, на день смерті матері була працездатна. Інших спадкоємців передбачених Законом України та ст.\~1261-1265\~ЦК України не має. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до приписів Цивільного кодексу України (статті 1268, 1269) спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України), до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Biдповідно до пункту 3 Пoстaнови KMУ від 28 лютого 2022 року №164«Дeякi питання нотаpіaту в умовах воєнного стану» зі змінами, внесеними постановою КMУ від 06.03.2022 poку №209 та Постaновою KMУ від 19.04.2022 poку №480, встановлено, що на час воєнного станy пepeбiг строку для прийняття спадщини або відмови від неї зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Пocтановою КМУ від 24 червня 2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо нотаріату та державної реєcтрaцiї в yмoваx воєнного стану» знову було врегульоване питання щодо зупинення строку для прийняття або відмови від прийняття спадщини в умовах воєнного стану. Відповідно до змін, які були внесені до пункту 3 Постанови KMУ від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її пpийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Згідно із постановою Верховного суду від 25 січня 2023 у справі № 676/47/21зазначено, що законодавець як у статті 1270 ЦКУ, так і в інших нормах ЦКУ, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові КМУ визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 Постанови КМУ суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин в той момент пункт 3 Постанови КМУ передбачав повне зупинення строку для прийняття спадщини чи відмови від її прийняття на період воєнного стану. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з Інформаційним листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Крім того, як слідує з правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс 12, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . З матеріалів справи встановлено, що інших спадкоємців, які проживали зі спадкодавцем або у встановлений законом строк прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. 04.10.2024 представником [PERSON] - [PERSON] до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Мацокіної Н.О. подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак заяву про прийняття спадщини не було зареєстровано у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена навчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Судом встановлено, що строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини сплинув 9 лютого 2024 року. Оцінюючи причини пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд враховує наступне. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу. Окрім того, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022\~ № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 18 травня 2022 року» з наступними змінами, який діяв до 22.12.2022 м. Ізюм включено до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на\~10 грудня\~2022 року. Тобто строк для подачі заяви про прийняття спадщини закінчився 9 лютого 2024 року. Як зазначено позивачем, вона, не досягнувши повноліття, змушена була виїхати до Польщі 05 березня 2022 року з міста Ізюм, так як вже 07 березня 2022 року місто було окуповане військами Російської Федерації. Відповідно до наданих позивачем документів, нею був отриманий паспорт громадянина України № [NUMBER] лише 27.12.2023. Відсутність документа, що підтверджує особу, було суттєвою перешкодою для повернення позивача до України та реалізації своїх прав. За таких обставин, враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд визнає поважними причини пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки відсутність позивача на території України, відсутність документів, що підтверджують особу позивача, були безумовними перешкодами для подачі заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк. Надаючи оцінку тій обставині, що позивач після отримання паспорту громадянина України № [NUMBER] від 27.12.2023, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише у жовтні 2024 року, суд враховує те, що [PERSON] не мала можливості без документів, що посвідчують особу, ані надати доручення на вчинення дій від її імені щодо подання заяви про прийняття спадщини, ані повернутися до України для особистого вчинення таких дій. Таким чином, хоча пропуск строку для прийняття спадщини становить понад 5 місяців, однак у сукупності з іншими обставинами справи вказує, що причин такого пропуску були поважними і не залежали від волі спадкоємця. Норми європейського законодавства щодо прав людини встановлюють, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці Європейського суду з прав людини на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позбавлення позивача права на спадщину буде занадто надмірним тягарем, що не є пропорційним меті законодавчого обмеження строку подання заяви про прийняття спадщини, відтак, буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №761/42165/17-ц від 28 жовтня 2019 року. З урахуванням викладених обставин, суд визнає поважними причини пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку з чим надає додатковий строк для прийняття спадщини після її смерті. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. За таких обставин суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та встановлює їй додатковий строк у два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved