Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

До провадження Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана позовна заява, яку представник позивача обґрунтував тим, що 09 листопада жовтня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11248973000, за умовою якого відповідач отримав кредитні кошти (кредит), в іноземній валюті, в сумі: 35 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі: 13,90 % річних. Вказує, що 21.12.2009 АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» та 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передає, а ТОВ «Кей-Колект» набуває право вимагати від боржника реального та належного виконання зобов`язань за кредитним договором від 09.11.2007 № 11248973000. Зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору ТОВ «Кей-Колект» звернулось до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.03.2015 по справі № 128/6313/14-ц позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] загальну суму заборгованості в розмірі 40 801,78 дол. США., однак на сьогоднішній день відповідачем заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.03.2015 по справі № 128/6313/14-ц не виконано. Окрім цього представник вказує, що нарахування 3 % річних, інфляційних витрат є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Таким чином вважає, що сума 3 % річних нарахована на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.03.2015 по справі № 128/6313/14-ц за період з «01» серпня 2017 року по «23» лютого 2022 року становить: 5 590,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України розміщеному на офіційному сайті (https://bank.gov.ua) станом на 20.06.2024 (1 дол. США = 40,5381 грн.) складає 226 623,79 грн., а тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» вищевказану суму заборгованості 3 % річних. 03.09.2025\~до судового\~засідання представник\~позивача ТОВ\~«Кей-Колект»\~-\~адвокат Грабік\~М.С.\~не з`явився,\~попередньо через\~канцелярію суду\~подав заяву,\~в якій\~просив розгляд даної цивільної справи проводити у відсутності представника позивача, в разі неявки відповідача, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в порядку ч.10 ст. 187 ЦПК України. Заяв та (або) клопотань про розгляд справи у його відсутності або відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що постановив відповідну ухвалу. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі. Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 09.11.2007 відповідач [PERSON] уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11248973000 (а.с.10-12), права вимоги за яким відповідно до договору факторингу № 1 від 12.12.2011 передано позивачу ТОВ ««Кей-Колект». Згідно з зазначеним кредитним договором Банк надав [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача в сумі 35000 доларів США, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені цим договором, відповідно до графіку погашення кредиту, з кінцевим терміном повернення до 08.11.2012 року. Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.03.2015 у справі №128/6313/14-ц, позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково та стягнуто з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11248973000 від 09.11.2007 в розмірі 40801 (сорок тисяч вісімсот один) долар США 78 центів, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 15.12.2014 року становить 643036 (шістсот сорок три тисячі тридцять шість) грн. 05 коп., з яких заборгованість по основній сумі кредиту 24499,31 доларів США, що становить 386109,13 грн.; заборгованість за процентами 16302,47 доларів США, що становить 256926,93 грн. (а.с.15-16). Згідно з наданим позивачем розрахунком суми 3 % річних за період з 01.08.2017 по 23.02.2022, відповідач [PERSON] має заборгованість суми 3 % річних нарахованих на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.03.2015 по справі № 128/6313/14-ц, у розмірі 5 590,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України розміщеному на офіційному сайті (https://bank.gov.ua) станом на 20.06.2024 (1 дол. США = 40,5381 грн.) складає 226 623,79 грн. (а.с.9). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом положень частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, положення цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З ухваленням Вінницьким районним судом Вінницької області рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20), від 17.02.2021 року у справі № 303/7132/18 (провадження № 61-8487св20). Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що на сьогоднішній день відповідач заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.03.2015 по справі № 128/6313/14-ц не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом. За таких обставин, враховуючи не виконання грошового зобов`язання відповідачем, розмір якого визначений рішенням суду, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог до відповідача, у зв`язку з виникнення у нього заборгованості перед позивачем за період з 01.08.2017 по 23.02.2022. За підрахунками позивача заборгованість за ставкою 3% річних становить 5590,39 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.06.2024 становить 226\~623,79 грн. З 17 березня 2022 року набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вимоги позивача про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за період, який не стосується періоду дії в країні воєнного стану. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає суду підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 у аналогічній цивільній справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зробила такий правовий висновок: «Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення». Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому суд вважає, що по заявлених вимогах строк позовної давності позивачем пропущено не було, зважаючи на положення п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків, визначених ст.257,258 ЦК України, під час дії карантину, який було встановлено постановою КМ України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено послідуючими постановами КМА України № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року, № 760 від 26 серпня 2020 року, № 956 від 13 жовтня 2020 року. У постанові від 22.09.2022 у справі № 920/724/21 Верховний Суд зазначив, що автоматичне продовження строків позовної давності пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягненню на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми боргу за період з 01.08.2017 по 23.02.2022 у розмірі 5590,39 доларів США., що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 20.06.2024 становить 226623,79 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути у рахунок повернення сплаченого судового збору в розмірі 3399,36 гривень. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved