Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

24 червня 2025 року до Хорольського районного суду Полтавської області звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Павелко Р. С. з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві представник позивача зазначив, що з 16 жовтня 2004 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом РАЦС Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 16 жовтня 2004 року (актовий запис № 62). Від даного шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Підставами для розірвання шлюбу позивач вказує на відсутність взаєморозуміння та поваги, наявність різних поглядів на життя. Подальше спільне життя вважає неможливим, сім`я існує формально, сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Просив зменшити судові витрати на правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом РАЦС Хорольського районного управління юстиції Полтавської області (актовий запис № 62), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16 жовтня 2004 року. Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно серії [NUMBER] від 13 серпня 2019 року. Відповідно до статей 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до статті 109 СК Україн шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд, здійснивши оцінку доказів, що містяться у матеріалах справи, встановив, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є втрата почуття любові й поваги одне до одного, кожен проживає окремо та спільного господарства не ведуть, фактично шлюбні відносини припинені. Подальше спільне проживання подружжя зі збереженням шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб підлягає розірванню. При цьому суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 24 червня 2025 року, сторони з клопотанням про надання строку на примирення до суду не зверталися, а тому суд доходить до висновку про те, що у позивачки та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу. Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат за винятком суми сплаченого нею судового збору. Судом встановлено, що представник позивача адвокат Павелко Р. С. у позовній заяві зазначив про те, що орієнтовна сума витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 4000 (чотири тисячі) грн, проте всупереч вимогам частини третьої статті 137 ЦПК не надав суду детального опису виконаних ним робіт (наданих послуг) на підтвердження цієї суми. За таких умов, питання щодо стягнення судом витрат на правову допомогу із відповідача може бути вирішено за заявою позивача у визначеному частиною восьмою статті 141 ЦПК України порядку.

Outcome: approved