Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до територіальної громади\~в особі\~Широківської \~сільської ради\~Запорізького району\~Запорізької області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заява мотивована тим, що їй на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколай-Пільської сільської ради 23.03.2007 належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок зареєстроване в Орендному підприємстві Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 30.03.2007 року. Право власності на належній заявнику житловий будинок [ADDRESS] оформлено на заявника згідно до Рішення № 23 Виконавчого комітету Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 07 березня 2007 року про оформлення права приватної власності на домоволодіння зі всіма будівлями що знаходяться в [ADDRESS] гр. [PERSON] . Маючи намір отримати в установленому законом порядку кадастровий номер на земельну ділянку, яка знаходиться під належним заявнику на праві власності житловим будинком [ADDRESS] , заявник зайнялася підготовкою документів. У процесі підготовки документів було встановлено, що при оформленні на ім`я заявника правових документів, а саме Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколай-Пільської сільської ради 23.03.2007 року на житловий будинок [ADDRESS] , яке видано на підставі Рішення № 23 Виконавчого комітету Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 07 березня 2007 року про оформлення права приватної власності на домоволодіння зі всіма будівлями що знаходяться в [ADDRESS] гр. [PERSON] , була допущена помилка, яка перешкоджає заявнику на теперішній час володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, а саме, в Свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколай-Пільської сільської ради 23.03.2007 року допущено помилку, а саме: замість населеного пункту с. Миколай-Поле Запорізького району, помилково зазначено м. Запоріжжя. Така помилка зазначена також у Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Орендним підприємством Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 30.03.2007. Для виправлення помилки заявник звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Шаповалова О.Є. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, проте їй було відмовлено. Також заявнику було й відмовлено у виправленні помилки Широківською сільською\~радою Запорізького\~району Запорізької\~області. Наявність такої помилки унеможливлює реалізацію нею права власності належним їй нерухомим майном, тому за вказаних обставин заявник змушена звернутися до суду та просить суд встановити факт належності заявнику Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколай-Пільської сільської ради 23.03.2007 року щодо належності їй права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Заявниця у судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій вказує, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, та просить справу розглядати за її відсутності. Представник заінтересованої особи не з`явився у судове засідання. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, у відповідності до вищезазначеної норми, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Миколай-Пільської сільської ради 23.03.2007 [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Свідоцтво видане згідно рішення № 23 виконавчого комітету Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 07 березня 2007 року (а.с. 8) Відповідно до рішення № 23 Виконавчого комітету Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 07 березня 2007 року про оформлення права приватної власності на домоволодіння зі всіма будівлями, було вирішено оформити право власності на домоволодіння зі всіма будівлями, за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с. 9) Згідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Орендним підприємством Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 30.03.2007, право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 23.03.2007, реєстровий номер запису 217, в книзі № 2. (а.с. 8) Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній документи, суд приходить до висновку, що дійсно допущено помилку в частині зазначення населеного пункту місцезнаходження будинку в Свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколай-Пільської сільської ради 23.03.2007 та у Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданих Орендним підприємством Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 30.03.2007, які на той час мали повноваження реєстрації права власності правових документів на нерухоме майно. З огляду на зазначене убачається, що належний на праві власності заявнику житловий будинок [ADDRESS] , який передано заявниці у власність згідно до Рішення № 23 Виконавчого комітету Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 07 березня 2007 року про оформлення права приватної власності на домоволодіння зі всіма будівлями, фактично знаходяться в с. Миколай-Поле Запорізького району Запорізької області та є одним і тим самим будинок який, а відтак в Свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколай-Пільської сільської ради 23.03.2007 року заявнику на житловий будинок [ADDRESS] було допущено помилки, а саме зазначено помилково м. Запоріжжя, замість правильного с. Миколай-Поле Запорізького району Запорізької області, тобто в даному випадку виникла технічна помилка в правовому документі. Згідно до відповіді територіальної громади в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 06.06.2025 з приводу звернення заявниці про виправлення помилки в написанні населеного пункту житлового будинку відмовлено, оскільки на теперішній час не можна вносити відповідні зміни. Наявність неточності у написанні місця знаходження житлового будинку заявниці у правовстановлюючому документі на нерухоме майно унеможливлює реалізацію нею прав щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном у зв`язку чим, остання вимушена звернутися до суду. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявниці є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що заявнику належить правовий документ Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколай-Пільської сільської ради 23.03.2007 року в якому зазначена не вірна адреса знаходження належного їй на праві власності житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається з викладеного, згідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаних документів дає змогу заявнику зареєструвати своє право власності в реєстрі на нерухоме майно, який виник після 01.01.2013 року, яке вона не може оформити через ЦНАП у зв`язку з помилками, які виникли при реєстрації правового документи Орендним підприємством Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації від 30.03.2007 року. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved