Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

03 липня 2025 року від позивача надійшов до суду позов до Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно, яке складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] та земельних ділянок. За життя заповіт від імені померлого не посвідчувався. Зазначає, що крім нього інших спадкоємців, які прийняли спадщину або претендують на неї немає. 18 березня 2025 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини в приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області відкрито спадкову справу № 66/2025 до майна померлого [PERSON] . На частину спадкового майна, а саме на земельні ділянки позивач отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Просить визнати за ним, [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а також судові витрати залишити за ним. Ухвалою судді від 04 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 05 серпня 2025 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 05 серпня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 09 вересня 2025 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 73). До позовної заяви позивач долучив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 54). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 72 на звороті). 05 серпня 2025 року від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, просить винести рішення по справі на розсуд суду (а.с. 67). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 66/2025 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Кисилин, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 30 вересня 2024 року виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради (а.с. 7, 19). Після його смерті відкрилася спадщина. Із довідки Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області №417 від 01 листопада 2024 року вбачається, що в с. Кисилин Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] , та який на день смерті був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] . Після смерті покійного у володіння спадковим майном вступив син [PERSON] , який на день смерті батька проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Спадкове майно складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, як розташований у [ADDRESS] та земельних часток (паїв) розміром 0,8366 га, 2,3563 га та 4,68 га, які розташовані на території Затурцівської сільської ради (бувшої Кисилинської). Інші спадкоємці не зверталися. Заповіт від імені покійного не посвідчувався (а.с. 9, 19 на звороті). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. [PERSON] за життя заповіту не склав, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80492962 від 18.03.2025 року (а.с. 23 на звороті). Відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Дружина спадкодав ця [PERSON] (укладення шлюбу підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00051540598 від 02.06.2025 року, а.с. 32-33) померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 жовтня 2015 року (а.с. 8, 20). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 грудня 1969 року (а.с. 6, 22). Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст. 1270 ЦК України. 18 березня 2025 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , на підставі якої нотаріус завів спадкову справу №66/2025 до майна померлого [PERSON] (а.с. 18 на звороті). Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 66/2025 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. 02 червня 2025 року позивач [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті батька [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , а також земельних ділянок площами 3,7856 га, 0,8907 га, 2,3563 га, 2,3563 га звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 25). 02 червня 2025 року [PERSON] було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площами 3,7856 га, 2,3563 га, 0,8907 га та 0,8366 га (а.с. 47, 48 на звороті, 50, 51). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [PERSON] було відмовлено через відсутність відповідних правовстановлюючих документів, про що винесено постанову вих. №209/02-31 від 02.06.2025 року (а.с. 17, 52 на звороті-53). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Із копії технічного паспорта від 19 березня 2025 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1973 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 12-15). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 12-27 за 2024-2028 роки, яка видана виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області 19 березня 2025 року за № 53, згідно запису в погосподарській книзі, номер об`єкта погосподарського обліку 12-0110-1, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , рік побудови 1973 рік (а.с. 10). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 429470030 від 02.06.2025 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 46). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємець за законом майна померлого [PERSON] , підставно просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які прийняли спадщину та претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ним, підлягає до задоволення.

Outcome: approved