Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позиція сторін у справі [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , ТОВ «ДИНАМОМАНІЯ», [PERSON] , про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що [PERSON] у всесвітній мережі «Інтернет» на відеохостингу YouTube, який надає послуги розміщення відеоматеріалів, веде особистий канал (посилання: [INFO] що має понад 43 000 підписників. Із інформації про цей канал, розміщеної за вказаним посиланням, вбачається, що «[INFO]» - авторський проект [PERSON] . На каналі представлені різні жанри зі світу українського та світового футболу. На наведеному каналі розміщено відео, в яких містяться відомості такого змісту стосовно [PERSON] , як Заслуженого працівника фізичної культури і спорту України та особи, що бере активну участь у соціально-політичному житті держави, які безумовно мають негативну семантичну спрямованість щодо нього, оскільки містять відомості про нібито вчинення ним дій, які суперечать суспільній моралі та законам, а отже є інформацією, яка має негативний характер стосовно [PERSON] . При цьому, інформація висловлена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень. Зміст спірної інформації вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для [PERSON] , поставити під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. Тому, поширена відповідачами інформація складає негативне враження у суспільства про позивача як про людину, яка своїми вчинками порушує приписи закону. У зв`язку з тим, що негативна та недостовірна інформація висловлена у відповідних відео саме [PERSON] і [PERSON] позивач вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 1 грн. 00 коп., і ця шкода полягає відшкодуванню солідарно лише вказаними відповідачами. Відзив на позов не надходив. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] , у всесвітній мережі «Інтернет» на відеохостингу YouTube, який надає послуги розміщення відеоматеріалів, веде особистий канал (посилання: [INFO] що має понад 43 000 підписників. Із інформації про цей канал, розміщеної за вказаним посиланням, вбачається, що «[INFO]» - авторський проект [PERSON] . На каналі представлені різні жанри зі світу українського та світового футболу. 15.10.2024 на наведеному вище каналі розміщено відео з підзаголовком « [INFO]» (посилання: [INFO]), кількість переглядів відео перевищує 24 000, у якому починаючи з 47 хв. 10 сек., [PERSON] повідомив, серед іншого, наступну інформацію про [PERSON] : «[INFO]». 28.10.2024 на зазначеному вище каналі також розміщено відео з підзаголовком: «[INFO]» (посилання: [INFO]), кількість переглядів понад 21 000, у якому починаючи з 37 хв. 00 сек., [PERSON] повідомив, серед іншого, наступну інформацію про [PERSON] : «[INFO]». Крім того, 02.12.2024 на вказаному вище каналі розміщено відео з підзаголовком: «[INFO]» (посилання: [INFO] кількість переглядів понад 23 000, у якому починаючи з 19 хв. 42 сек., [PERSON] повідомив, серед іншого, наступну інформацію про [PERSON] : «[INFO]». У свою чергу, [INFO] на сайті [INFO] на якому, зокрема, публікуються новини по футбольних подіях, розміщено статтю з цитатами з зазначеного вище відео [PERSON] та посиланням на його канал (посилання на статтю: [INFO] ), що свідчить про те, що висвітлена останнім неправдива інформація про [PERSON] почала набувати загального розголосу. При цьому, в розділі «Інформація» на сайті [INFO] вказано, що керівником даного проекту та головним редактором є [PERSON] (посилання: [INFO] Із загальнодоступних у мережі «Інтернет» відомостей вбачається, що [PERSON] є засновником і керівником ТОВ «ДИНАМОМАНІЯ» (код ЄДРПОУ 35917742, адреса: 01001, м. Київ, вул. Еспланадна, 32), основний вид діяльності якого є « [INFO] » (посилання: [INFO] [PERSON] , у всесвітній мережі «Інтернет» на відеохостингу [INFO] ), що має понад 41 000 підписників. 04.11.2024 на наведеному вище каналі розміщено відео з підзаголовком: «[INFO]» (посилання: [INFO] кількість переглядів відео перевищує 54 000, у якому починаючи з 15 хв. 35 сек., [PERSON] повідомив, серед іншого, наступну інформацію про [PERSON] : «[INFO]». 25.11.2024 на зазначеному вище каналі також розміщено відео з підзаголовком: «[INFO] (посилання: [INFO] кількість переглядів понад 58 000, у якому починаючи з 18 хв. 10 сек., [PERSON] повідомив, серед іншого, наступну інформацію про [PERSON] : «[INFO]». [INFO] на сайті [INFO], розміщено статтю з цитатами з зазначеного вище відео [PERSON] , а також авторським текстом такого змісту: «[INFO] » та посиланням на вказаний канал [PERSON] (посилання на статтю: [INFO] ). Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. За змістом частин першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантовані права на свободу слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань, вільне поширення інформації, зокрема письмово. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина третя статті 34 Конституції України). Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (частина перша статті 68 Конституції України). Положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації. Фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (частина перша статті 302 ЦК України). Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності (абзац перший частини другої статті 302 ЦК України). За приписами частин першої, четвертої, шостої та сьомої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж медіа є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому медіа, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Факт поширення спірної інформації підтверджено під час розгляду справи шляхом переходу на відповідні посилання у мережі інтернет. Зі змісту спірної інформації вбачається, що вона висловлена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень. Суд погоджується із доводами позивача про те, що твердження [PERSON] і [PERSON] у відповідних відео, поширені в тому числі ТОВ «ДИНАМОМАНІЯ» на веб-сайті [INFO], формують негативну громадську думку про [PERSON] , руйнують його репутацію, а тому є такими, що порушують його право на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Зокрема, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для [PERSON] , поставити під сумнів дотримання ним законодавства України та його моральних якостей. Тому, поширена відповідачами інформація складає негативне враження у суспільства про позивача як про людину, яка своїми вчинками порушує приписи закону. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що поширена відповідачами інформація не відповідає дійсності, є негативною, створює негативне уявлення про [PERSON] та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частини третьої статті 23 ЦК України). Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали, зокрема, у зв`язку з приниженням її ділової репутації. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 383/596/15 моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Суд погоджується із доводами сторони позивача проте, що поширення відповідачами недостовірної та неправдивої інформації створює негативне уявлення про [PERSON] та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. З огляду на наведене та враховуючи, що мало місце поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивача, яка негативно впливає на ділову репутацію останнього та відповідно призвела до порушення особистих немайнових прав, суд, з урахуванням вимог розумності і справедливості, приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 грн. 00 коп. в солідарному порядку. За правилами статті 141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 6 056, 00 грн з кожного.

Outcome: approved