Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] посилається на те, що до початку повномаштабного вторгнення російської федерації мала стабільне, щасливе життя в колі своєї родини. 24 лютого 2022 року позивач завершувала лікування від коронавірусу, коли сторона агресор розпочали бомбардування території України, тому сім`єю вирішили поїхати на дачу в Броварському районі, а саме в с. Богданівка. У березні 2022 року позивач разом із донькою та мамою виїхали за кордон України, а чоловік та тато позивача залишились в селі. 08 березня 2022 року село окупували російські загарбники, а 23 березня розстріляли батька позивача. Родина позивача проживає в будинку, де вбили батька [PERSON] , і кожен день остання переживає весь спектр душевних, моральних та психологічних страждань, яких завдала та продовжує завдавати сторона відповідача. Також, [PERSON] вказує, що крім моральної шкоди, понесла матеріальні витрати, оскільки на власному автомобілі пересувалась із України до Франції, ремонтувала авто, заправляла його, несла витрати на оренду житла. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з держави російська федерація моральну шкоду в розмірі 379\~705, 00 євро, та 8\~777, 92 євро на відшкодування матеріальної шкоди. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до роз`яснень Міністерство закордонних справ, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України МЗС України 24.02.2022 нотифікувало МЗС рф про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, які були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між країнами від 14.02.1992. відтак, діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції 1961 року. Отже, подальше отримання згоди рф на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів у даній категорії справ до російської сторони дипломатичними каналами унеможливлюється. Відповідача, Російську Федерацію суд повідомляв про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов відповідач не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями ст. 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] . Батьком у свідоцтві записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . [INFO] народилась [PERSON] , про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER] . Батьком у свідоцтві записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно даних перетину кордону, що відображено в закордонних паспортах № [NUMBER] [PERSON] , та № [NUMBER] [PERSON] , позивач з донькою виїхала з України 09.03.2022 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 28.01.2022 року, [PERSON] належить на праві спільної часткової власності частина земельної ділянки з кадастровим номером 3221280801:01:067:0094. До справи долучено витяг із сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України, відповідно до якого зафіксовано початок будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №225 та довідку про причину смерті, [PERSON] помер внаслідок наскрізного вогнепального кульового поранення голови з ушкодженням кісток черепа та головного мозку. 28 березня 2022 року до ЄРДР зареєстровано заяву про вчинення кримінального правопорушення в кримінальне провадження № 120220041030000336, із якого видно, що 23 березня 2022 року, приблизно о 11:30, більш точного часу не встановлено, представники підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, із застосуванням військової техніки та зброї, здійснили збройний напад на цивільних громадян, цивільні споруди та транспортні засоби, що перебували у с. Богданівка Броварського району Київської області та допустили порушення законів та звичаїв війни. Зокрема, останні відкрили вогонь із автоматичної зброї у напрямку [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . За результатами обстрілу [PERSON] отримав вогнепальні поранення, від яких помер на місці. 19 вересня 2023 року постановою Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, [PERSON] залучено як потерпілу у кримінальному провадженні №120220041030000336. До матеріалів справи долучено службові характеристики [PERSON] , із яких видно, що останній працював із 1999 року в [INFO] , та характеризувався лише з позитивної сторони, та нагороди [PERSON] , і фотокартки із останнім. Крім того, позивачем додатково подано заяви [PERSON] та [PERSON] від 20.03.2025, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мужейдовою Т.О., відповідно яких [PERSON] здійснював активні заходи щодо захисту населення села Богданівка Броварського району Київської області в період з 25.02.2022 року по 23.03.2022 року, та був розстріляний під час окупації села російськими військовими. Відповідно до довідки від 10 березня 2025 року адвокатським об`єданням [PERSON] та партнери, адвокат Гудій Валерія Вікторівна працює в АО «Юридична фірма «Ілляшев та Партнери» з 2008 року. У період з 24.03.2022 року по 01.10.2022 року дія трудового договору з останньою припинена в зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, неможливістю виконання роботи адвокатом Гудій В.В. та неможливістю забезпечити роботою працівника через вимушений переїзд [PERSON] до Франції в зв`язку з окупацією російськими військами території її фактичного проживання. Також, позивачем долучено довідкову інформацію з відкритих онлайн ресурсів із інформацією про вартість життя у Франції. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Указом Президента України від 24.02.2022року №64/2022в Україні з 24.02.2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та на час розгляду справи судом, військовий стан в Україні не скасовано. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно ст.22ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права. Національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). Російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Наслідком саме збройної агресії російської федерації відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами ч.3 ст.82 ЦПК України) на території України ведуться бойові дії та відбулася окупація частини території України. Російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. У ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, Європейський суд з прав людини в п. 37 Рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Відповідно вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п.15 п.3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Отже російська федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. У разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й рф, може бути розглянутим та вирішеним судом України як належним та повноважним судом. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23ЦКУкраїни та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Беззаперечним є те, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, [PERSON] був розстріляний посійськими військовими, внаслідок чого позивач зазнала душевних страждань у звязку з його втратою. Позивач просить стягнути з російської федерації в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 379\~705, 00 євро. Врахувавши конкретні обставини справи, глибину завданої позивачу моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, з урахуванням приписів розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, а також врахувавши характер та тривалість порушення, яке продовжувало існувати на час розгляду справи, наслідки такого порушення для позивача, який внаслідок збройної агресії російської федерації проти України зазнала втрат в зв`язку зі смерті батька, суд дійшов обґрунтованого висновку, що визначений розмір моральної шкоди є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди, а тому дійшов висновку про задоволення позовної вимоги в частині моральної шкоди. Стосовно стягнення матеріальної шкоди суд вказує наступне. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у частинах першій, другій статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем до матеріалів справи долучено посилання на інтернет-ресурс, що містить інформацію про середню вартість життя у Франції. На підставі цього позивач заявляє вимогу про стягнення витрат на проживання та пальне. Водночас, відповідно до статей 366, 1197 та 22 Цивільного кодексу України, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне понесення зазначених витрат, їх обсяг та безпосередній зв`язок із підставою позову. Слід зазначити, що загальна інформація з інтернет-ресурсів не може замінювати первинні документи, які підтверджують фактичні витрати особи. До таких доказів відносяться, зокрема: квитанції, чеки або банківські виписки про оплату проживання та транспортних послуг; договори про надання житлових послуг або оренди; інші документи, що прямо засвідчують факт та обсяг понесених витрат. Відсутність таких документів у справі свідчить про те, що заявлені позивачем витрати не доведені належним чином. Відповідно, вимоги про стягнення витрат на проживання та пальне не можуть бути задоволені, оскільки суд при розгляді цивільних справ керується принципом необхідності наявності достовірних доказів для підтвердження заявлених сум. Практика Верховного Суду підтверджує зазначену позицію: для стягнення витрат необхідно надати належні та допустимі докази фактичного понесення витрат, і загальні довідки чи інформація з інтернет-ресурсів не можуть слугувати самостійною підставою для стягнення (Рішення ВС, справа №?755/2751/14-ц, 2014 р.). Таким чином, інформація з інтернет-ресурсу може розглядатися лише як допоміжний матеріал для оцінки орієнтовних витрат, але не може бути підставою для стягнення коштів із відповідача. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, оскільки така не підтверджена належними доказами. Щодо судових витрат. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладені норми чинного законодавства, та враховуючи ті обставини, що позивач звільнений від сплати судового збору, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 15 140, 00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial