Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

До Голосіївського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання позивачки, з якою проживає дитина з інвалідністю. В обґрунтування позову зазначено, що 28 липня 2017 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, з 05 квітня 2025 року сторони фактично проживають окремо. Від шлюбу у позивачки та відповідача є одна дитина: малолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Син [PERSON] має інвалідність, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] про надання державної соціальної допомоги; потребує постійного домашнього догляду, що підтверджується довідкою ЛКК № 547 від 02 січня 2025 року про потребу дитини (дитини-інваліда) в домашньому догляді. Клініко - функціональний діагноз дитини та код за МКХ-10 - F 84.0 - дитячий аутизм. Позивачка вказує, що вона не працює, так як постійно здійснює догляд за сином. Дохід позивачки складається лише з державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю з надбавкою на догляд, розмір якого становить 3250,70 грн щомісячно, а також матеріальну допомогу за програмою «Турбота. Назустріч киянам» у розмірі 2 000,00 грн щомісячно. Інших доходів позивачка не має. Повідомляє, що у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною з інвалідністю, позивачка позбавлена можливості працювати, забезпечувати себе належним чином. Ураховуючи те, що єдиним їх доходом є вищезазначена соціальна та матеріальна допомога, позивачка перебуває у скрутному матеріальному стані та потребує фінансової допомоги від батька дитини, який є працездатного віку, інших дітей, в тому числі неповнолітніх, не має. З наведених підстав, позивачка просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю та якою вона опікується, аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з стягнення з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідач про судовий розгляд повідомлявся судом за останнім відомим місцем його реєстрації. Копії ухвали суду та примірника позовної заяви отримано відповідачем особисто, про що міститься підпис відповідача у повідомленні про вручення поштового відправлення. Крім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 11 цієї статті, зокрема, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Відзиву на позов не подавав. Дослідивши матеріали цивільної справи, отримані у ході судового розгляду докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 28 липня 2017 року, виданого Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, 28 липня 2017 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу прізвище подружжя - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 січня 2018 року, виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягів з Реєстру територіальної громади від 30 квітня 2025 року позивачка [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, що вбачається з посвідчення серії [NUMBER] , виданого УСЗН Голосіївської РДА в м. Києві. У посвідченні зазначено, що законним представником дитини з інвалідністю є [PERSON] . Згідно з формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда від 03 жовтня 2024 року у малолітньої дитини [PERSON] діагностовано дитячий аутизм (F84,0). Окрім того, дитина потребує домашнього нагляду, що вбачається із довідки № 258 від 17 липня 2025 року. Позивачка зазначає, що потребує допомоги на утримання, оскільки не має можливості працювати, так як доглядає за сином, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість. Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України» дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 88 СК України передбачено, що розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Із аналізу норм ст. 88 СК України випливає, що право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів, а саме: проживання одного з подружжя з дитиною з інвалідністю та опікування нею; нездатністю дитини обходитися без постійного стороннього догляду; спроможністю другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Суд враховує те, що право того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, на утримання, пов`язане з виникненням досить складних життєвих обставин, у яких останній з об`єктивних причин значно більшою мірою виконує обов`язки по догляду і розвитку дитини, зазнає більших фізичних та психологічних навантажень і у зв`язку з цим потребує додаткової підтримки. А тому відповідач зобов`язаний брати участь у забезпеченні матеріального благополуччя позивачки, з якою проживає їх спільна дитина з інвалідністю, як це визначено приписами ч. 2 ст. 88 СК України. Відповідно до ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. На підставі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що позивачка проживає разом із неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , якому встановлено інвалідність, у зв`язку із чим дитина потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідними медичними документами, довідками закладів. Отже, факт спільного проживання дитини з позивачем, здійснення нею постійного догляду за сином та неможливості працевлаштування підтверджується сукупністю наданих доказів та не заперечується сторонами. Окрім того, за матеріалами справи встановлено, що відповідач, відповідно до відповіді № 1748586 від 08 вересня 2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, є працевлаштованим у ТОВ «Укрнпіцивільбуд» та ТОВ «Архізем». У січні - квітні 2025 року відповідачу нараховано 67 990,59 грн заробітної плати та 6 600,00 грн доходу за цивільно-правовим договором. Також за даними інформаційної довідки № 42691226 від 14 травня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна у власності відповідача перебувають об`єкти нерухомого майна. Наявність у відповідача інших утриманців судом не встановлена. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, також не встановлено. Оскільки позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання, як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду та якою вона опікується, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, тому право позивачки на аліменти підлягає захисту судом шляхом стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки. З огляду на викладене, а також виходячи з принципів розумності, справедливості та добросовісності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку із чим з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивачки у вигляді 1/8 частини від усіх видів доходу відповідача, щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, визначений судом розмір аліментів підлягає стягненню із 03 червня 2025 року та на весь час проживання та опікування позивачкою дитиною з інвалідністю. Суд звертає увагу сторін, що згідно зі статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial