Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

14.04.2025 позивач [PERSON] звернулась до суду через свого представника [PERSON] з вказаним позовом до відповідача Девладівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. В обґрунтування якого вказала, що 10 березня 1964 року [PERSON] за договором купівлі-продажу набув у власність житловий будинок в с. Девладове Софіївського району Дніпропетровської області. Договір купівлі продажу житлового будинку посвідчено 10.03.1964 року виконкомом Водянської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області в книзі записів нотаріальних дій за №14. [INFO] [PERSON] помер, [PERSON] ,\~яка на\~момент смерті\~чоловіка була\~зареєстрована та\~проживала разом\~з ним\~ в\~житловому будинку\~ [ADDRESS] відповідно\~ст.\~549\~Цивільного кодексу\~УРСР прийняла\~спадщину,\~але юридично\~право на\~ спадщину\~не оформила. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадина, яка складалася з житлового будинку [ADDRESS] , яку відповідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР прийняв шляхом вступу протягом шести місяців з дня її відкриття в фактичне управління та володіння спадковим майном\~син - [PERSON] ,\~але юридично\~не оформив\~своїх прав.\~За життя,\~10.07.2012\~року,\~ [PERSON] \~зробив заповіт,\~яким на\~випадок своєї\~смерті зробив\~розпорядження:\~належний йому\~житловий будинок\~з господарськими\~побудовами та\~земельну ділянку\~відповідною площею,\~надану для\~їх обслуговування,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~заповідає \~ [PERSON] .\~ Житловий будинок [ADDRESS] розташований та не приватизованій присадибній земельній ділянці. З 10 липня 2012 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує десять років, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіла домоволодінням [ADDRESS] , що відповідно до положення ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття нею права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю. Посилаючись на те, що позивачка [PERSON] відкрито, добросовісно та безперервно з 2012 року володіє вищевказаним житловим будинком, представник позивача просив суд визнати за нею право власності на цей будинок за набувальною давністю. У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідач, Девладівська сільська рада, подала до суду лист про розгляд справи за відсутності відповідача, позовні вимоги підтримують повному обсязі, заперечень до позову не мають. Представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Судом встановлено, що 10 березня 1964 року [PERSON] за договором купівлі-продажу набув у власність житловий будинок в с. Девладове Софіївського району Дніпропетровської області. Договір купівлі продажу житлового будинку посвідчено 10.03.1964 року виконкомом Водянської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області в книзі записів нотаріальних дій за №14. (а.с.17) Відповідно витягу про державну реєстрацію прав від 11.12.2012 року, номер запису:3-3 в книзі: 4 , будинок [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] .(а.с.9) За життя, 31.05.1993 року, [PERSON] зробив заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження: житловий будинок, все моє майно де б воно не було і з чого б не складалося,і взагалі все те, що буде належати на день моєї смерті і за що я за законом матиму право заповідаю своїй дружині: [PERSON] . (а.с.8) [INFO] [PERSON] помер згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.22). [PERSON] , яка на момент смерті чоловіка була зареєстрована та проживала разом з ним в житловому будинку [ADDRESS] відповідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР прийняла спадщину, але юридично право на спадщину не оформила.(а.с.30) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [INFO] [PERSON] померла (а.с.23) \~ \~ \~ \~Після її смерті відкрилася спадина, яка складалася з житлового будинку [ADDRESS] , яку відповідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР прийняв шляхом вступу протягом шести місяців з дня її відкриття в фактичне управління та володіння спадковим майном\~син - [PERSON] , але юридично не оформив своїх прав. За життя, 10.07.2012 року, [PERSON] зробив заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження: належний мені житловий будинок з господарськими побудовами та земельну ділянку відповідною площею, надану для їх обслуговування, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповідає [PERSON] (а.с.28). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.27). Житловий будинок [ADDRESS] належить в розмірі 1/1 на праві приватної власності [PERSON] (а.с.7,9). Житловий будинок [ADDRESS] розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці. Відповідно інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно від 10 жовтня 2024 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Вартість домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] відповідно звіту про оцінку майна від 31 жовтня 2022 року, становить \~107\~344.00 гривень. (а.с.13-21). Житловий будинок [ADDRESS] відповідно технічного паспорта загальною площею 43,7 кв.м., житловою 20,6 кв.м.(а.с.10-12). Згідно відповіді Першої Криворізької нотаріальної контори спадкові справи після померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2025 року (а.с.104). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першоїстатті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦКпро те, що правиластатті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, щоЦКнабрав чинності з 1 січня 2004 року, положеннястатті 344 ЦКпоширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,\~16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першоїстатті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Згідно ч. 2 ст. 344 ЦК України Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. З наведеного, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом від 2012 року на будинок [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що позивач на підставі положень ч. 2 ст. 344 ЦК України, більше 15 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, а тому набула право власності за набувальною давністю на домоволодінням [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1,2 ст. 5 ЦПК України 1. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Таким чином, суд вважає до застосування в даних правовідносинах як підставу ч. 3 ст. 344 ЦК України. Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивачка понесла при зверненні до суду з цим позовом, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved