Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

12 червня 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК «Гарант Капітал» про розірвання договору та стягнення коштів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 19 травня 2014 року між АТ АКБ «Аркада» та ТОВ «Будеволюція» було укладено Генеральний договір, за умовами якого ТОВ «Будеволюція» як забудовник зобов`язане організувати спорудження об`єкта будівництва у встановлені строки та належної якості, ввести об`єкти будівництва (його окремі складові частини) в експлуатацію та передати довірителям закріплені за ними об`єкти інвестування, натомість АТ АКБ «Аркада» має своєчасно здійснювати фінансування будівництва на умовах цього договору. Для виконання умов Генерального договору від 19 травня 2014 року АТ АКБ «Аркада» було створено Фонд фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція». 29 травня 2017 року рішенням правління АТ АКБ «Аркада» (протокол №45) були затверджені Правила Фонду фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція». Метою створення Фонду фінансування будівництва було отримання довірителями у власність об`єктів інвестування. АТ АКБ «Аркада» залучав кошти довірителів для фінансування будівництва житлових будинків та об`єктів соціально-побутової сфери. 30 листопада 2017 року [PERSON] та АТ АКБ «Аркада» уклали договір про участь у Фонді фінансування будівництва №83513 та додаткову угоду до договору №83513 щодо зобов`язання [PERSON] не змінювати об`єкт інвестування та надання права АТ АКБ «Аркада» відмовити довірителю в оформленні операції зміни об`єкта інвестування. [PERSON] виконала умови Правил ФФБ та договору, перерахувавши на рахунок АТ АКБ «Аркада» кошти у розмірі 601 731,79 грн. 04 лютого 2019 року [PERSON] та АТ АКБ «Аркада» уклали договір про уступку майнових прав №83513. 4 лютого 2019 [PERSON] отримала Свідоцтво про участь у Фонду фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» №309145. Відповідно до умов договорів, запланованою датою введення в експлуатацію об`єкта інвестування є липень 2019 року; запланованою датою передачі об`єкта будівництва під заселення є жовтень 2019 року відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у справі № 910/14861/20 управитель ФФБ виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» змінений на ТОВ «ФК «Гарант Капітал». На даний час об`єкт фінансування в експлуатацію не зданий кошти інвестору не повернені, у зв`язку із чим [PERSON] просить суд розірвати договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 83513 від 30 листопада 2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ АКБ "Аркада"; стягнути із ТОВ «ФК «Гарант Капітал»: сплачені за договором грошові кошти у розмірі 601 731,79 грн, неустойку у розмірі 578 276,08 грн, реальні збитки у розмірі 331 629, 92 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. та понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 45000,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року вищезгадану ухвалу було залишено без змін. 20 січня 2025 року справа надійшла до Дарницького районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2025 року цивільну справу № 761/21737/25 було передано судді Шаповаловій К.В. Разом із позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову у справі. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31 січня 2025 року, заяву про забезпечення позову у справі було передано судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 4 березня 2025 року на 11:30 год. 4 березня 2025 року підготовче засідання у справі не відбулось через відсутність судді на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у період з 3 по 7 березня 2025 року включно. 28 лютого 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов лист Київського апеляційного суду про витребування матеріалів цивільної справи № 761/21737/24. Вказаний лист був переданий судді 10 березня 2025 року. Ухвалою суду від 10 березня 2025 року провадження по справі було зупинено до перегляду ухвали суду від 03 лютого 2025 року судом апеляційної інстанції та повернення матеріалів цивільної справи до суду першої інстанції. Постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року цивільну справу № 761/21737/24 було повернуто до Дарницького районного суду м. Києва для усунення недоліків оформлення, а саме - надсилання на адресу Київського апеляційного суду лише матеріалів оскарження ухвали від 03 лютого 2025 року. 07 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач виклав заперечення щодо заявлених позовних вимог та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви повністю. Фактично матеріали цивільної справи були повернуті до Дарницького районного суду м. Києва 25 березня 2025 року. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року було поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовче засідання на 24 квітня 2025 року на 14:30 год. 21 квітня 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладені заперечення сторони позивача. Підготовче засідання призначене на 24 квітня 2025 року було відкладено на 21 травня 2025 року на 10:00 год. за клопотанням представника відповідача, подане 23 квітня 2025 року. 16 травня 2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 21 травня 2025 року закрито підготовче засідання у справі та призначено розгляд справи по суті на 17 липня 2025 року. У судовому засіданні 17 липня 2025 року представник позивача підтримав заявлені вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позов, вказала, що вини в діях відповідача немає, вони стали управителем лише на підставі рішення суду в 2021 році та були визначені нові строки для введення будинку в експлуатацію, які на цей час ще не настали, а отже відсутні підстави для розірвання договору, стягнення коштів та пені, яка взагалі, на її думку, є необґрунтованою. Крім того, вказала, що позивач має право звернутись до відповідача із заявою про розірвання договору в позасудовому порядку та кошти будуть повернуті позивачу у такому випадку після повторної реалізації її квартири. У судовому засіданні 19 серпня 2025 року було досліджено письмові докази у справі, проведено судові дебати та оголошено про перехід суду до стадії ухвалення рішення у справі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30 листопада 2017 року між [PERSON] та АТ АКБ «Аркада» укладено договір № 83513 про участь у Фонді фінансування будівництва. За цим договором довіритель на підставі повного визнання ним Правил фонду фінансування будівництва «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволіюція», що затверджені рішенням Правління ПАТ АКБ «Аркада» (протокол № 45 від 29 травня 2017 року) надає свою згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволіюція» (п. 1 договору). Як передбачено пунктом 4 договору про участь у ФФБ, після отримання від довірителя коштів управитель закріплює за довірителем об`єкт інвестування та видає довірителю свідоцтво про участь у фонді, в якому зазначаються, зокрема, запланована дата введення об`єкта будівництва в експлуатацію (місяць і рік). У разі зміни будь-яких даних, що зазначені у свідоцтві про участь у фонді, таке свідоцтво підлягає заміні. Відповідно до пункту 5 цього договору об`єктом будівництва за цим договором є житлові масиви у Дарницькому районі м. Києва: складова частина об`єкта будівництва житловий будинок, 34 у складі: багатоповерхові житлові будинки з об`єктами торгівельно-офісно-розважального та соціально-побутового призначення між вул. Бориса Гмирі та вул. Колекторною у Дарницькому районі м. Києва Запланована дата введення Забудовником об`єкта будівництва в експлуатацію: липень 2019 року. Пунктом 6 договору про участь у ФФБ за довірителем закріплюється об`єкт інвестування з такими характеристиками - вид об`єкта: квартира; номер об`єкта інвестування 515; поверх: 19; кількість кімнат 1; загальна площа об`єкта інвестування відповідно до проекту 36.61 кв. м; вимірна одиниця об`єкту інвестування - 1 кв. м. Згідно з п. 15 договору про участь у ФФБ для закріплення об`єкт інвестування довіритель протягом 2 банківських днів з дня підписання цього договору вносить на рахунок управителя кошти в розмірі 177384,42 грн, що становить не менше 30 відсотків вартості об`єкта інвестування. Після 100% інвестування довірителем закріпленого за ним об`єкта інвестування управитель передає довірителеві майнові права на цей об`єкт інвестування за договором про уступку майнових прав. У період з 30 листопада 2017 року по 4 лютого 2019 року [PERSON] відповідно до умов договору про участь у ФФБ сплатила управителю грошові кошти у розмірі 601731,79 грн. 4 лютого 2019 року між АТ КБ «Аркада» та [PERSON] укладено договір № 83513 про уступку майнових прав. АТ АКБ «Аркада» також видало [PERSON] свідоцтво про участь у ФФБ виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» на об`єкт будівництва. Відповідно до свідоцтва від 4 лютого 2019 року № [NUMBER] запланована дата введення в експлуатацію об`єкта будівництва - липень 2019 року, запланована дата передачі об`єкта будівництва під заселення - жовтень 2019 року. Як передбачено підпунктом 12 пункту 7 договору про участь у ФФБ, управитель зобов`язаний, зокрема письмово повідомити довірителю про: збільшення строків будівництва більш як на 90 днів; введення об`єкта будівництва в експлуатацію з наданням на його письмову вимогу копії відповідного акта. Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у справі № 910/14861/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93436125) замінено управителя Фонду фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» з Акціонерного товариства Акціонерного комерційного банку «Аркада» на нового управителя Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал». Зобов`язано Акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Аркада» передати новому управителю Фонду фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» майно, що перебуває у довірчій власності управителя Фонду фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція», в тому числі кошти оперативного резерву Фонду фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» та документи, що регламентують функціонування Фонду фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція». Судом також встановлено, що станом на день подання позову (червень 2024 року) та вирішення спору об`єкт будівництва, визначений договором про участь у ФФБ в експлуатацію не введено, нового свідоцтва (на заміну попереднього) про участь у ФФБ виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» на об`єкт будівництва, де зокрема визначені нові строки здвачі будинку в експлуатацію, позивачу не видавалось. Відповідно до Угоди №1-Ф на об`єкт будівництва до Генерального договору № 2 від 19.05.2014 між ПАТ АКБ «Аркада», з однієї сторони та ТОВ «Будеволюція», з другої сторони укладено угоду про організацію будівництва житлового масиву у Дарницькому р-ні м. Києва між вул. Б. Гмирі та вул. Колекторною мкрн. 1,2,2а,3,4,5,6 Осокорки-Центральні у Дарницькому р-ні м. Києва із запланованою датою введення об`єкта в експлуатацію IV квартал 2022 року ( а.с. 7,т.2 додатків до відзиву). 8 серпня 2019 року відповідно до листа №2926/7/1 АТ АКБ «Аркада» повідомлено [PERSON] про невиконання будівництва значний період часу з причин, незалежних від забудовника та перенесення запланованих дат введення будинку в експлуатацію на жовтень 2019 року ( а.с.8, том 2 додатків до відзиву). 7 квітня 2021 року між Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством розвитку громад та територій України, Службою безпеки України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, Київською міською державною адміністрацією, ПАТ ДТЕК «Київські електромережі», модератором [PERSON] , ТОВ «Столиця-Груп», ГО «Об`єднання інвесторів ЖК «Еврика», «Патріотика» та «Патріотика на озерах», народним депутатом Ісаєнком Дмитром Валерійовичем , ТОВ ФК «Гарант Капітал», ТОВ ДК «Фундамент» укладено меморандум ( а.с. 10-25, том 2 додатків до відзиву). 1 листопада 2021 року ТОВ «Будеволюція» повідомлено ТОВ ФК «Гарант-Капітал» про зміни строків спорудження об`єктів будівництва, зокрема по будинку № 34 запланований строк введення в експлуатацію- грудень 2025 року. 19 січня 2021 року ТОВ ФК «Гарант-Капітал» надіслано уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ АКБ «Аркада» копію наказу Господарського суду м. Києва від 31.12.2020 про примусове виконання рішення про передачу від АТ АКБ «Аркада» новому управителю ТОВ ФК «Гарант Капітал» майно, що перебуває у довірчій власності та документи. 24 лютого 2021 року уповноважений на ліквідацію АТ АКБ «Аркада» Луньо І.В. повідомив ТОВ ФК «Гарант-Капітал» про те, що станом на 29.12.2020 на рахунку оперативного резерву 0 грн., залишок коштів на рахунках складає 230 540 грн.92 коп. 25 жовтня 2021 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в АТ АКБ «Аркада» І.В. Луньо повідомлено ТОВ «Гарант Капітал» про передачу документації ФФБ та завершення процедури передачі ФФБ від АТ АКБ «Аркада» до ТОВ ФК «Гарант Капітал» документації, складення актів. 6 грудня 2021 року ТОВ «Будеволюція» повідомлено ТОВ ФК «Гарант Капітал» про розробку уточнень та коригувань календарного графіку фінансування об`єкту будівництва на виконання умов Генерального договору №2 від 19.05.2014 орієнтовно у лютому 2022 року . 13 січня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за фактом заволодіння чужим майном у кримінальному провадженні №12022000000000042 ( а.с 132, т.2 додатків до відзиву). 22 лютого 2022 року ТОВ «Будеволюція» повідомлено ФК «Гарант Капітал» про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АКБ «Аркада». 26 лютого 2024 року ТОВ «Будеволюція» на виконання запиту ТОВ ФК «Гарант Капітал» надано фінансову звітність за період з 2021 року по грудень 2023 року. 14 березня 2024 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ АКБ «Аркада» Луньо І. повідомлено ТОВ ФК «Гарант Капітал» про задоволення вимог 7-ої черги відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.02.2023 №243 та 09.03.2023 грошові кошти в сумі 244 811 113 грн. 14 коп. було перераховано від АТ АБ «Аркада» на користь ТОВ ФК «Гарант Капітал». 29 березня 2024 року, 28 червня 2024 року, 27 вересня 2024 року ТОВ ФК «Гарант Капітал» запитано у ТОВ «Будеволюція» інформацію та звітність. 25 жовтня 2024 року ТОВ «Будеволюція» надано ТОВ ФК «Гарант Капітал» фінансову звітність за 2024 рік. 8 листопада 2024 року ТОВ ФК «Гарант Капітал» повідомлено непоіменованого довірителя Фонду фінансування будівництва про зміну технічних характеристик об`єкта будівництва мкрн. 1,2,2а,3,4,5,6 жм Осокорки-Центральні у Дарницькому р-ні м. Києва та про запис на прийом. 13 січня 2025 року, 10 березня 2025 року ТОВ «Будеволюція» надано ТОВ ФК «Гарант Капітал» фінансову звітність за 2024 рік. Представником відповідача додано до відзиву акти приймання-передачі виконаних робіт ТОВ «Аркада-Будівництво», ТОВ «Будеволюція», інформацію з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва станом на 14 жовтня 2024 року по будинку № 28 на підтвердження того, що роботи поступово виконуються та будівництво триває. Предметом спору у цій справі є питання наявності підстав для розірвання договору про участь у ФФБ та підстав і порядку повернення внесених за цим договором коштів. В свою чергу, відповідач зазначає, що не з його вини збільшені строки будівництва. Також зазначає, що з метою вирішення соціально важливої ситуації для міста, з метою добудови житлових комплексів банку АТ АКБ «Аркада» укладено 07 квітня 2021 року Меморандум щодо вирішення питання добудови та передачі квартир інвесторам ЖК «Еврика», «Патріотика», «Патріотика на озерах», який підписано 10-ма сторонами Меморандуму, копія якого міститься в матеріалах справи. Як передбачено частиною першою статті 15 ЦК України, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу У частині другій статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. (частина перша, друга статті 530 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до частини першої, другої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Таким чином, закон пов`язує можливість зміни чи розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір. Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Водночас загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами визначені Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі - Закон). Статтею 18 Закону «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що управитель здійснює контроль за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до: -змін технічних характеристик об`єктів будівництва та/або об`єктів інвестування; -погіршення споживчих властивостей об`єктів будівництва та/або об`єктів інвестування; -зростання вартості будівництва більше ніж на двадцять відсотків; -збільшення строків будівництва більш як на 90 днів порівняно із строками, зазначеними в договорі між управителем та забудовником станом на день його підписання. У разі порушення забудовником строків спорудження об`єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов`язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФФБ з підстав, визначених цією частиною. Отже підстави для дострокового розірвання договору та виплати коштів довірителю за частиною четвертою статті 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»: 1) у разі порушення забудовником строків спорудження будівництва; 2) у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою статті 18 Закону (тобто контроль за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором). Таким чином порушення забудовником строків спорудження будівництва є самостійною обставиною, за наявності якої довіритель у праві вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати коштів, які він вніс до Фонду фінансування будівництва. Як вбачається у пункті 5 договору № 83513 про участь у ФФБ від 30 листопада 2017 року запланована дата введення забудовником об`єкта будівництва в експлуатацію - липень 2019 року. Також згідно з свідоцтва про участь у Фонді фінансування будівництва від 4 лютого 2019 № 309145, запланованою датою введення в експлуатацію визначено липень 2019 року, датою передачі під заселення - жовтень 2019 року. Відповідач не заперечував факт того, що будівництво об`єкту інвестиції [PERSON] не закінчено, не введено в експлуатацію і не передано у право власності останній станом на дату розгляду справи. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилається на порушення її прав, як довірителя та учасника ФФБ, внаслідок прострочення терміну виконання будівельних робіт та введення об`єкта будівництва в експлуатацію. Таким чином, суд, вважає, що у зв`язку із перенесенням визначеного терміну прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва, що за обставинами даної справи є порушенням забудовником строків спорудження будівництва, право особи на розірвання договору в судовому порядку на її вимогу у разі істотного порушення договору другою стороною у такому разі встановлено ч. 4 ст. 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». З наведеного слідує, що строки будівництва об`єкта інвестування фактично збільшено більш як на 90 днів внаслідок не виконання відповідачем, як управителем, контролю за дотриманням забудовником умов та зобов`язань щодо строків будівництва. Суд при цьому враховує, що згідно із статтею 11 Закону для ФФБ виду А саме забудовник приймає на себе ризик щодо недостатності залучених коштів на спорудження об`єкта будівництва та зобов`язаний своєчасно ввести його в експлуатацію відповідно до проектної документації і виконати усі необхідні роботи для дотримання технічних характеристик об`єктів інвестування та об`єкта будівництва, незалежно від обсягу фінансування. Доводи відповідача про те, що він здійснює контроль цільового використання коштів забудовником не спростовують невжиття ним інших дій, передбачених частиною другою, третьою статті 18 Закону внаслідок неналежного виконання забудовником зобов`язань зі спорудження об`єкта будівництва. Наведені обставини свідчать про істотне порушення умов укладеного між сторонами договору про участь у ФФБ, оскільки позивач, сплативши кошти відповідачу, позбавлений протягом тривалого часу можливості отримати житло, на яке розраховував, про що свідчить істотне збільшення строків будівництва, нового свідоцтва позивачу не видавалось, невчинення відповідачем достатніх дій щодо здійснення контролю за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором. Наведені підстави на переконання суду надають право позивачу вимагати розірвання укладеного між сторонами у справі договору про участь у ФФБ від 30 листопада 2017 року № 83513 на підставі статті 651 ЦК України та статті 18 Закону. Згідно з частиною третьою статті 18 Закону управитель зобов`язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФФБ з підстав, визначених цією частиною. Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що винагорода управителя ФФБ - грошові кошти, які відповідно до цього Закону установники управління (довірителі ФФБ) сплачують управителю для відшкодування необхідних витрат, зроблених управителем у зв`язку з управлінням майном (коштами), переданим йому в управління за договорами про управління майном (договорами про участь у ФФБ), а також для забезпечення його діяльності з управління майном. Довірителі ФФБ сплачують управителю таку винагороду у строки, розмірі та в порядку, визначені договором про участь у ФФБ. Управитель може отримувати винагороду або утримувати її самостійно в інших випадках, передбачених цим Законом. Частиною 1 статті 18 Закону визначено, що управитель здійснює контроль за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до: змін технічних характеристик об`єктів будівництва та/або об`єктів інвестування; погіршення споживчих властивостей об`єктів будівництва та/або об`єктів інвестування; зростання вартості будівництва більше ніж на двадцять відсотків; збільшення строків будівництва більше ніж на дев`яносто днів. Частинами 2 та 3 цієї статті визначено право управителя на вчинення певних дій у разі виявлення управителем ризику порушень умов договору, а також обов`язок забудовника на вимогу управителя протягом строку, визначеного в договорі, повернути грошові кошти на рахунок ФФБ або уступити майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, чи на інші предмети іпотеки управителю з додержанням вимог статті 10 цього Закону, якщо інше не передбачене договором. Види винагороди управителя ФФБ та порядок її сплати визначені статтею 21 Закону. Згідно умов договору № 83513 про участь у Фонді фінансування будівництва від 30 листопада 2017 року сторонами визначено сплату довірителем винагороди управителю за надання послуг, зокрема, із здійснення управління коштами, переданими в управління, у розмірі 1,9% від суми таких коштів (підпункт 1 пункту 24 договору). Оскільки управителем не вчинено належних дій із управління коштами, підстав для відмови у задоволенні вимог щодо стягнення цієї суми не має. Також суд зазначає, що частиною четвертою статті 20 цього Закону визначено, що сума коштів, що підлягає поверненню довірителю при відмові від участі у ФФБ, визначається управителем, виходячи з кількості закріплених за довірителем вимірних одиниць об`єкта інвестування, поточної ціни вимірної одиниці цього об`єкта інвестування на день передачі коштів в управління управителю ФФБ. Суд погоджується з позицією позивача про те, що статтею 18 Закону визначено лише суму, яка підлягає виплаті довірителю у випадку дострокового розірвання договору, а не порядок її виплати, що слідує з буквального тлумачення формулювання норми цієї статті. З цих підстав суд відхиляє заперечення відповідача про те, що внесені позивачем кошти повертаються протягом 5 днів після здійснення управителем наступної повної реалізації відповідного об`єкта інвестування або після введення будинку в експлуатацію, а тому на цей час відсутні підстави для сплати коштів позивачу. Щодо посилання сторони відповідача на те, що прострочення запланованої дати введення в експлуатацію будинку не є тотожним порушенню забудовником строків спорудження, оскільки сторонами договору про участь у ФФБ був визначений лише запланований термін введення будинку в експлуатацію та він є орієнтовним, що свідчить про те, що дата введення будинку в експлуатацію може змінюватись, слід вказати наступне. Суд вважає за необхідне зазначити, що положення договору щодо встановлення нечіткого та некоректного строку завершення будівництва та введення об`єкта будівництва в експлуатацію (можливість його змінювати безліч разів за ініціативою забудовника в односторонньому порядку) повинно тлумачитись на користь споживачів і таким чином застерігати забудовника у можливості наступної зміни терміну завершення будівництва та введення об`єкта нерухомості в експлуатацію без реального виконання робіт по будівництву, а лише посилаючись на таку умову договору. Верховним Судом неодноразово застосовувався принцип «contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem» слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), зокрема в постановах від 30 січня 2024 року у справі № 910/903/23, від 17 січня 2024 року у справі № 201/5221/21, від 11 січня 2024 року у справі № 902/113/23, від 12 грудня 2023 року у справі № 910/2443/22, від 16 листопада 2023 року у справі № 910/15587/21, від 08 листопада 2023 року у справі № 700/740/17, від 24 жовтня 2023 року у справі № 920/1396/15. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 615/1410/17 з посиланням на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц вказано, що: «Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party)». Отже, саме відповідач повинен нести ризик, пов`язаний з неясністю умови договору щодо строку завершення будівництва, а сама по собі умова договору про можливість змінювати терміни будівництва з ініціативи забудовника не повинна бути тягарем для споживача його послуг та позбавляти права на своєчасне отримання житла. За наведених обставин позовні вимоги в частині розірвання договору та стягнення вартості фінансування об`єкту інвестування у розмірі 601731,79 грн, що є внесеними коштами до фонду на інвестування будівництва підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивачки про стягнення неустойки у розмірі 578276,08 грн, суд зазначає таке. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Позивачка мала на меті задовольнити власні потреби у житлі, вона є споживачем, зокрема фінансової послуги, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів» . Позивачка у розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачі», має право на захист свого порушеного права шляхом стягнення неустойки відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 % загальної вартості послуги. Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 501/3038/16-ц (провадження № 61-264св19), а також від 08 вересня 2021 року у справі № 755/17909/19 (провадження № 61-10431св21). Твердження представника відповідача, що відповідач не здійснює безпосередньо будівництво, а відтак відсутня відповідальність за порушення строків будівництва суд відхиляє, оскільки в цьому випадку відповідальність обумовлена не самим фактом порушення строків будівництва, а відсутністю контролю за дотриманням забудовником своїх зобов`язань. При цьому, слід враховувати, що згідно підпункту 1 пункту 3.10 Правил Фонду фінансування будівництва виду А «Патріотика» за програмою ТОВ «Будеволюція» банк при здійсненні управління ФФБ несе відповідальність за виконання своїх зобов`язань перед довірителями ФФБ у межах Закону України № 978-ІV, цих Правил та Договорів про участь у ФФБ. Твердження представника відповідача про те, що звертаючись до суду, позивачка не вказувала на те, що відповідач не проконтролював дотримання строків будівництва та не вживав заходів для усунення недоліків у роботі забудовника, а правова позиція позивачки гуртувалась на тому, що порушення зобов`язань відповідачем полягало у несвоєчасному будівництві та введенні в експлуатацію об`єкта інвестування, відхиляються судом, оскільки із змісту позовної заяви убачається, що позивачкою зазначено підстави для розірвання договору як порушення забудовником строків спорудження об`єкту будівництва, так і допущення управителем збільшення строків будівництва більше ніж на дев`яності днів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у відповідності до умов договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 83513 від 30 листопада 2017 року за управління коштами було сплачено управителю винагороду у розмірі 11432,90 грн. Як вже вказувалося вище, відповідно до умов договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 30 листопада 2017 року № 83513 термін здачі об`єкта будівництва під заселення був погоджений сторонами - липень 2019 року. На момент вирішення цієї справи будинок № 34 введено в експлуатацію не було та не здано під заселення. З наведеного слідує, що Фонд належним чином не виконав зобов`язань за договором про участь у фонді фінансування будівництва від 30 листопада 2017 року, зокрема щодо контролю за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором, що призвело до збільшення строків будівництва більше ніж на дев`яносто днів. Відповідач, як правонаступник Фонду, не надав доказів, які б могли свідчити про те, що він дбав про інтереси установника управління, вживав заходів впливу до забудовника з метою дотримання погоджених сторонами у договорі строків завершення будівництва, а також вживав заходів щодо вирішення конфлікту із споживачем. Послуги за договором 30 листопада 2017 року № 83513 не можуть бути визнані такими, що були надані замовнику належним чином. Будівництво об`єкту фактично було зупинено. Метою створення ФФБ є отримання довірителями ФФБ у власність житла, і ця мета досягнута не була. За наведених обставин суд доходить висновку, що відповідач несе відповідальність лише в межах суми отриманої винагороди за управління коштами. Відтак, суму пені необхідно обраховувати від розміру винагороди 11432,90 грн, яку отримав відповідач, як управитель грошовими коштами. Таким чином, розмір пені за пред`явлений позивачем період з 1 листопада 2019 року по 12 червня 2024 року становить 578276,08 грн. Разом з тим, суд вважає, що такий розмір пені підлягає зменшенню. Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду з метою дотримання балансу між інтересами боржника й кредитора зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Подібний висновок висловлений Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15 і Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц. Як вже вказувалося вище, позивачем у відповідності до умов договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 30 листопада 2017 року за управління коштами було сплачено відповідачу винагороду у розмірі 11432,90 грн, однак взяті на себе зобов`язання відповідно до умов зазначеного договору Фонд належним чином не виконав. Визначаючи розмір пені за вказаним договором, суд враховує, що заявлений пеня у розмірі 578276,08 грн в 50 разів перевищує вартість винагороди управителя за договором, є непропорційним і таким, що спрямований на безпідставне збагачення, що в свою чергу впливає на інші негативні обтяжливі наслідки (зокрема невиконання інших зобов`язань) для відповідача, які можуть настати, враховуючи кількість інвесторів у будівництво, з якими ТОВ «ФК «Гарант Капітал» має подібні правовідносини. Із урахуванням зазначеного, а також беручи до уваги, що первісного управителя замінено на ТОВ "ФК "Гарант Капітал" лише в січні 2021 року на підставі судового рішення, тоді як позивач просить стягнути пеню за період з 1 листопада 2019 року по 12 червня 2024 року суд дійшов висновку про наявність істотних обставин, які є підставою для зменшення пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, і визначення її у розмірі суми винагороди управителя, тобто у розмірі 11432,90 грн. Стосовно вимоги про стягнення реальних збитків у розмірі 331629,92 грн, суд зазначає таке. Згідно із статтею 1043 ЦК України управитель, який не виявив при управлінні майном належної турботливості про інтереси установника управління або вигодонабувача, зобов`язаний відшкодувати установникові управління завдані збитки, а вигодонабувачеві - упущену вигоду. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. При цьому, цією ж статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони. Згідно частин першою, п`ятою, шостою та сьомою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено понесення збитків, не обґрунтовано їх розмір саме в сумі 165 100,00 грн, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками. З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків, згідно статті 1043 ЦК України, у розмірі 331629,92 грн, задоволенню не підлягають за недоведеністю. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн, суд зазначає таке. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів"). Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд доходить висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору участі в ФФБ від 30 листопада 2017 року, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих неправомірними діями відповідача, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди. Наданими суду документами позивачем не було доведено обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірі 50 000,00 грн, тому з урахуванням викладених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань позивача, суд доходить висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Відповідно до приписів частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 6181,65 грн.

Outcome: partial