Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Позивач 31.12.2024 року через підсистему «Електронний суд» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини, у якому просив суд: Визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Позов обґрунтовано тим, що 12.06.2021 року між Позивачем, [PERSON] та Відповідачем, [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 745, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] . Від згаданого шлюбу у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , про що 12.10.2022 складено відповідний актовий запис, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] . Спільне життя між Позивачем та Відповідачем поступово погіршувалося, що в подальшому призвело до припинення шлюбних відносин. Рішенням Святошинського районного суду міста Києві по справі №759/2220/24 від 04 березня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач, [PERSON] винаймає житло, а отже фактично Позивач разом із своєю донькою [PERSON] проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] (копія договору найму житла додається). У доньки в даній квартирі є окреме дитяче ліжко, речі, одяг, багато іграшок тощо. Квартира облаштована всім необхідним для комфортного проживання дитини. [PERSON] має офіційне місце роботи, з 06 грудня 2021 року і по теперішній час працює на посаді фахівця з продажу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Метінвест СМЦ» (копії довідки з місця роботи від 11.10.2023 року №21 та наказ №481-к від 03.12.2021 року - додаються). З 07.12.2022 р. по 03.10.2025 р. включно [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, що підтверджується розпорядженням №2214131732 від 07.12.2022 року. У зв`язку із вищевикладеним, у Позивача постало питання щодо встановлення місця проживання спільної малолітньої дитини, адже вона не має на меті чинити перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, проте бажає захистити права та інтереси своєї доньки. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025 року визначено головуючого суддю Ключника А.С. (а.с. 38-39). Ухвалою суду від 14.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 41). 27.01.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що позивачка з`їхала від нього ще під час вагітності, раптово, повідомивши йому про своє рішення повідомленням через Телеграм. На переконання відповідача даний позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідачем не вчинялось жодних протиправних дій по відношенню до позивача та їх спільної дитини (а.с. 79-85). 28.04.2025 року до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини (а.с. 162-165). Ухвалою суду від 16.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі, та призначено судовий розгляд по суті (а.с. 181). У судове засідання позивач та його представник не з`явились та подали до суду заяву про можливість розгляду справи без їх участі. Відповідач та його представник - адвокат Малиновська А.Б. у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився та подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 166). Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що 12.06.2021 року між Позивачем, [PERSON] та Відповідачем, [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 745, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] . Від згаданого шлюбу у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , про що 12.10.2022 складено відповідний актовий запис, що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] . Спільне життя між Позивачем та Відповідачем поступово погіршувалося, що в подальшому призвело до припинення шлюбних відносин. Рішенням Святошинського районного суду міста Києві по справі №759/2220/24 від 04 березня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. З 07.12.2022 р. по 03.10.2025 р. включно [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, що підтверджується розпорядженням №2214131732 від 07.12.2022 року. У Позивача постало питання щодо встановлення місця проживання спільної малолітньої дитини, адже вона не має на меті чинити перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, проте бажає захистити права та інтереси своєї доньки. В силу положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 25.04.2025 року №3/02-1472 відповідний орган рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 163-165). При обстеженні умов проживання та рівня забезпечення потреб малолітньої дитини, Службою було встановлено, що дитина мешкає з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . В квартирі в якій вони проживають створені всі належні умови для повноцінного розвитку, виховання та проживання. Мати дитини [PERSON] турбується про стан здоров`я дитини, створює належні умови для повноцінного розвитку дитини. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо посилання відповідача на наявність непорозумінь та розголосу між ним та позивачем у вихованні спільної дитини, суд звертає увагу сторін на те, що батькам необхідно усвідомлювати, що на психофізичному стані дітей також позначається спроможність (чи нездатність) батьків ладнати між собою. Потенційно вона впливає на все: від психічного здоров`я до успіхів у навчанні та стосунків у майбутньому. Цілком імовірно, що налагодження стосунків між батьками також досить швидко принесе свої плоди - велику користь дитині, якій в майбутньому буде легше підтримувати нормальні стосунки з людьми. Розуміння батьками, як їхні стосунки впливають на розвиток дітей, означає підготувати основу для здоров`я дітей сьогодні - та здорової сім`ї в майбутньому. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved