Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б. про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказано [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . [PERSON] проживала разом із померлою [PERSON] , то вона вважається такою, що прийняла спадщину. 04 листопада 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округ було виявлено розбіжності в написані прізвища померлої, а саме: у свідоцтві про право власності на житло « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть « [PERSON] », у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] № 00047788256 від 04 листопада 2024 року, відомості про матір - « [PERSON] ». У зв`язку з цим, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Зважаючи на вищенаведені обставини та положення закону, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Ухвалою судді від 16 травня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б. про визнання права власності в порядку спадкування залишено без руху. 22 травня 2025 року судом зареєстровано заяву представника позивачки [PERSON] адвокатки Бай М. В. про долучення квитанції про сплату судового збору та висновок про вартість майна. Ухвалою судді від 02 червня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №607/9647/25; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 20 червня 2025 року, витребувано від приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б. належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 73/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 24 липня 2025 року судом зареєстровано лист приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б., на виконання ухвали суду від 20 червня 2025 року надано копію матеріалів спадкової справи № 73/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . У судовому засіданні, яке відбулося 05 серпня 2025 року суд протокольною ухвалою, без оформлення окремого документа, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Представник позивачки [PERSON] - адвокатка Бай М. В. в судове засідання не з`явилася, проте у подала заяву у якій просила проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялися належним чином, відзиву не подали. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Третя особи приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б., в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, у якій просить суд справу розглядати без її присутності. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. [PERSON] народилася [INFO] , батьками вказані - [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10 січня 1950 року міським бюро ЗАГС м. Тернополя (документ заповнено російською мовою). Згідно свідоцтва про право власності від 12 серпня 1994 року, виданого згідно розпорядження від 05 серпня 1994 року № 8484, квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] 1/5; [PERSON] 1/5; [PERSON] 1/5; [PERSON] 1/5. [INFO] [PERSON] померла у віці 84 роки, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 липня 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану міського управління юстиції Тернопільської області. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за №14049, виданого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б., після смерті [PERSON] , 1943 року народження, який помер [INFO] , успадкувала 1/5 частки квартири [ADDRESS] , його донька [PERSON] , [INFO] . Постановою № 843/02-31 від 05 листопада 2024 року приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б. відмовив у вчинені нотаріальних дій видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з виявленням розбіжності в написанні прізвища померлої, а саме: у свідоцтві про право власності на житло « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] № 00047788256 від 04 листопада 2024 року, відомості про матір « [PERSON] ». Як убачається із наданих на запит суду приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б. матеріалів спадкової справи № 73/2024, заведеної після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася [PERSON] 04 листопада 2024 року. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00047788256 від 04 листопада 2024 року, [PERSON] , [INFO] , її матір`ю вказана - [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09 листопада 1979 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 09 листопада 1979 року та зроблено актовий запис 1296. Відповідно до довідки № 356 від 16 серпня 2021 року ТзОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Тернопіль 1», [PERSON] була зареєстровано за адресою [ADDRESS] , з 08 вересня 1989 року по 21 вересня 2001 року. Разом із померлою проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України). За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності\~до приписів\~статті 328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України). Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. [PERSON] 04 листопада 2024 року звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н. Б. про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] в якій зазначила про те, що крім неї інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Отож, за встановлених обставин, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст.\~263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину,\~а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відтак, у виниклих спірних правовідносинах позов заявлено до неналежних відповідачів, якими зазначено [PERSON] та [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказане зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16ц. Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 619/2796/19ц). Суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Вказана правова позиція викладена 19 січня 2022 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 280/4/18. Відтак,\~оскільки [PERSON] \~та [PERSON] \~не приймали\~спадщину після\~смерті [PERSON] ,\~суд доходить\~до висновку,\~що останні є неналежними відповідачами у даній справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Отож, установивши, що позивачка пред`явила позов до неналежних відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд обґрунтовано відмовляє у задоволенні позову [PERSON] через неналежний суб`єктний склад. Відповідно до\~ч.\~1,\~п.\~2\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: dismissed