Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

11.03.2025 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що сторони перебували в шлюбі з 15.06.2013 року по 17.03.2022 року. [INFO] в них народилася донька [PERSON] . Під час шлюбу подружжям було придбано майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем, а саме 08.11.2014 року квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32 кв.м. Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільної квартири. Оскільки вищезазначене нерухоме майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя вказану квартиру, в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем та за відповідачем право власності по частині квартири, припинити право спільної сумісної власності сторін на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32 кв.м. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 28.05.2025 року від представника відповідача адвоката Тураєвої О.М. надійшов відзив на позов, у якому заперечувала проти позовних вимог. Заперечення мотивовано тим, що відповідач заперечує орієнтовну вартість квартири, зазначену позивачем у розмірі 582\~400 грн. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. 12.06.2025 року від представника позивача адвоката Годько І.О. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначила, що заперечення відповідача не обґрунтовані. відповідач не згоден з проведеною оцінкою, але при цьому не надає доказів щодо проведення ним оцінки вартості спірного майна. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 20.06.2025 року, постановленою без оформлення окремого документа, закрито підготовче провадження та призначено справe до судового розгляду по суті. Від представника позивача [PERSON] адвоката Годько І.О. надійшла заява про розгляд справи без її участі і без участі позивача, у якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином. однак, про причини неявки суд не повідомив. У відзиві його представник просила в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, встановив такі обставини справи. У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2013 року. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу [PERSON] за договором купівлі-продажу частини квартири від 08.11.2014 року було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , право власності згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зареєстровано в реєстрі 08.11.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 485777212101. Відповідно до звіту у стислій формі про оцінку майна квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проведену оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість зазначеної квартири станом на 31.03.2025 року становить 568 560 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2022 року по справі № 205/621/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Зі змісту п. п.23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, оскільки квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , було придбано відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі, на підставі\~ст.\~60\~СК України на вищевказане майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України\~закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із ч. 1 ст. 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання.\~Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. При ухваленні рішення суд здійснює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. У позові [PERSON] просить стягнути судові витрати по справі з відповідача та наводить попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, зазначивши, що витрати на професійну правову допомогу становлять 3\~500 грн. за підготовку та подачу позовної заяви (з години), 1\~000 грн. участь в одному судовому засіданні. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат позивачем надано ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір № 17 про надання правничої допомоги від 07.03.2025 року, відповідно до пп. 4.2 якого факт надання правничої допомоги підтверджується актом здачі-приймання робіт (послуг) відповідно до додатку 1 до договору. Враховуючи, що позивачем не надано докази понесення нею судових витрат на правову допомогу, у суду відсутні правові підстави для стягнення таких витрат з відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що судовий збір за подання позову в даній справі становить 2\~842,80 грн. та був сплачений позивачем, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved