Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Прокурор звернувся в суд з позовом в інтересах держави у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1356 від 28 грудня 2016 року та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права приватної власності Громадської організації «Дністрова Хвиля» на елінг з кімнатами відпочинку площею 379,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Калюс», вул. Соснова, 16/1. В обґрунтування вимог посилається на те, що рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03 серпня 2016 року частково задоволено позов заступника прокурора Хмельницької області та зобов`язано [PERSON] та [PERSON] знести самочинне будівництво за адресою [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 03 лютого 2021 року. В подальшому, 27 квітня 2021 року Новоушицьким районним судом Хмельницької області видано виконавчий лист у справі №680/214/16-ц про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] знести самочинно побудований елінг з кімнатами відпочинку. 09 квітня 2021 року державним виконавцем Новоушицького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Виконавче провадження №65074930 від 09 квітня 2021 року (відносно [PERSON] ), №65075530 від 09 квітня 2021 року (відносно [PERSON] ). винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На момент відкриття виконавчого провадження, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржниками відсутні зареєстровані речові права на нерухоме майно. Однак, 28 грудня 2016 року між [PERSON] , [PERSON] та Громадською організацією «Дністрова хвиля» укладено Договір купівлі-продажу елінгу з кімнатами відпочинку №1356. Предметом даного договору є елінг з кімнатами відпочинку площею 379,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить продавцям на праві приватної власності. У зв`язку із зазначеним, 04 жовтня 2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022242000001014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України за фактом невиконання рішення суду щодо знесення самочинного будівництва. Засновниками ГО «Дністрова хвиля» є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , керівником юридичної особи є [PERSON] . Вказане свідчать про наявність взаємозв`язків між сторонами оскаржуваного договору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зважаючи на момент винесення судового рішення у справі №680/214/16- ц, а також той факт, що договір купівлі-продажу укладено в період судового розгляду вказаної справи, наявні обґрунтовані підстави вважати, що такий договір укладено боржниками з метою недопущення звернення стягнення на майно та уникнення виконання судового рішення. Укладення боржником договору купівлі-продажу може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами, спрямованість такого правочину на недопущення виконання рішення суду в частині знесення самочинного будівництва. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи пов`язаним з ГО «Дністрова хвиля», знаючи про наявність судового рішення про знесення самочинно збудованого елінгу з кімнатами відпочинку, шляхом укладення оспорюваного Договору купівлі-продажу нерухомого майна намагались уникнути від виконання рішення суду, за виконавчим провадженням про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] знести самочинно побудований елінг з кімнатами відпочинку. Отже, очевидно, що сторони оспорюваного договору купівлі-продажу «вживали право на зло», а укладення договору купівлі-продажу використано учасниками для недопущення знесення елінгу з кімнатами відпочинку у справі №680/214/16-ц. Враховуючи вищевикладене, договір купівлі-продажу є фраудаторним та направлений на ухилення від виконання рішення суду, а тому підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Вважає, що належним способом захисту інтересів держави є заявлення вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державної реєстрації права приватної власності ГО «Дністрова хвиля» на елінг з кімнатами відпочинку за адресою [ADDRESS] , садово-огороднє товариство «Калюс» Вільховецької сільської ради Новоушицької селищної об`єднаної територіальної громади Кам`янець-Подільського району. Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року задоволено заяву керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Хмельницької обласної державної адміністрації про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії. Ухвалою суду від 04 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 17 березня 2025 року відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву у якому вказав, що позовна заява не містить жодних вимог до [PERSON] , тому [PERSON] є неналежним відповідачем у справі. Вважає, що позовні вимоги не ставляться до нього, тому в силу ст. 141 ЦПК України з нього не можуть бути стягнуті жодні судові витрати. Також, вказав, що про відсутність зареєстрованих речових прав в [PERSON] та [PERSON] та укладенням договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та відповідно [PERSON] та [PERSON] , стало відомо ще в березні 2016 року при подачі позовної заяви за позовом заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Новоушицької районної державної адміністрації до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Державної архітектурно-будівельної інспекції України , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова Володимира Юрійовича, приватного нотаріуса Красилівського районного нотаріального округу Грибчука Анатолія Мусійовича про визнання недійсною та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішень державних реєстраторів, договорів купівлі-продажу. Отже, хоч до [PERSON] не ставиться жодна з вимог позовної зави, проте будь-які строки подачі позовної заяви до [PERSON] пройшли. Вважає, що він мав право законно розпорядився своїм майном, а саме елінгом з кімнатами відпочинку площею 379,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, Вільховецька сільська рада. На момент розпорядження належним майном (елінгом) в силу ст. 319 ЦК України він вправі був відчужити своє майно, право власності не було ні оспорене, ні обмежене. За таких обставин, просив суд відмовити в позові. Представник позивача у підготовче засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомленими про таке. Відповідач ГО «Дністрова Хвиля» в судове засідання представника не направив будучи належним чином повідомленим про таке. Суд, заслухавши прокурора, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні спірні правовідносини. Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03 серпня 2016 року №680/214/16-ц позов прокурора задоволено частково. Серед іншого, зобов`язано [PERSON] та [PERSON] знести самочинне будівництво за адресою [ADDRESS] в садово-городньому товаристві «Калюс» Вільховецької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області (Том 1 а.с.13-43). Рішення суду щодо вказаного зобов`язання набрало законної сили 03 лютого 2021 року. 28 грудня 2016 року між [PERSON] , [PERSON] та Громадською організацією «Дністрова хвиля» укладено Договір купівлі-продажу елінгу з кімнатами відпочинку №1356. Предметом даного договору є елінг з кімнатами відпочинку площею 379,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить продавцям на праві приватної власності (Том 1 а.с.44-53). Станом на дату укладення оскаржуваного договору, засновниками ГО «Дністрова хвиля» були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , керівником громадської організації вказаний [PERSON] (Том 1 а.с.54-67, 95-97). Кам`янець-Подільська окружна прокуратура повідомила Хмельницьку обласну державну адміністрацію про пред`явлення позову та представництва інтересів держави у суді (Том 1 а.с.68, 69). Прокурор звертався до Новоушицького районного суду Хмельницької області щодо надання копії рішення суду по справі №680/214/16-ц (Том 1 а.с.12). Під час судового розгляду також з`ясовано, що 27 квітня 2021 року Новоушицьким районним судом Хмельницької області видано виконавчий лист у справі №680/214/16-ц про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] знести самочинно побудований елінг з кімнатами відпочинку. 09 квітня 2021 року державним виконавцем Новоушицького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Виконавче провадження №65074930 від 09 квітня 2021 року (відносно [PERSON] ), №65075530 від 09 квітня 2021 року (відносно [PERSON] ). винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Пред`явлення прокурором цього позову не порушує принципу рівності сторін, адже його процесуальні права мають такий же обсяг як і відповідача по справі, оскільки органи або інші особи, які відповідно до ст.56 цього ЦПК звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Окрім цього, представництво інтересів відповідача в ході судового розгляду здійснював адвокат. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності на господарювання, тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів. Частиною 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При вирішенні спору суд враховує, що звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст.131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Також суд враховує, що звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес. Так, реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, а саме усунення перешкоди у виконанні рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 03 серпня 2016 року в частині знесення елінгу з кімнатами відпочинку. Частиною 3 ст. 2 ЦПК України встановлено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права; обов`язковість судового рішення. За змістом ст. 326 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно із ч 1 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, у момент вчинення якого сторонами (стороною) не було додержано вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 цього Кодексу). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Отже, порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (ч. 3 ст. 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину (такий висновок викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18, Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р (II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)). Недійсність договору як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто правовим наслідком недійсності договору є за своєю суттю «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанови Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 201/3274/21, від 22 листопада 2023 року в справі № 128/1878/20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати. Метою доброчесного боржника повинно бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18, цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про знесення самочинного будівництва, діє очевидно недобросовісно. Тому, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 747/306/19. Критеріями, для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про знесення самочинного будівництва; майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення знесення об`єкту нерухомого майна (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 754/2450/18). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта\~статті 82 ЦПК України). Так, постановою Хмельницького апеляційного суду 680/214/16-ц від 03 лютого 2025 року (Том 1 а.с.38-41) були встановлені факти: 16 серпня 2013 року ДП «Красилівський агрегатний завод», [PERSON] та [PERSON] уклали договори суборенди земельних ділянок № 06-201 та №06/200, за умовами яких підприємство передало останнім в строкове платне користування частину орендованої ним земельної ділянки площею 0,0158 га та площею 0,0298 га для рекреаційного призначення (облаштування пляжу і встановлення інших споруд) строком на 48 років з моменту державної реєстрації цих договорів. 19 вересня 2013 року реєстраційна служба зареєструвала договори суборенди земельних ділянок. Хмельницька обласна державна адміністрація своїм листом № 99/68-26-4450/2013 від 13 серпня 2013 року погодила укладення відповідачами договорів суборенди земельних ділянок. Протягом 2009-2010 років [PERSON] та [PERSON] побудували елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ), загальною площею 379,6 кв.м на земельній ділянці за межами с. Рудківці, Новоушицького району Хмельницької області, що не була відведена їм для цієї мети, без належного дозволу. 29 жовтня 2013 року Інспекція державного архітектурного-будівельного контролю у Хмельницькій області зареєструвала їх декларацію про готовність вказаного об`єкта до експлуатації. 24 листопада 2013 року реєстраційна служба прийняла рішення про державну реєстрацію прав і видала [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності серії [NUMBER] та серії [NUMBER] на 1/2 частину елінгу з кімнатами відпочинку кожному. При цьому була здійснена державна реєстрація права власності останніх на нерухоме майно, яке розташоване по [ADDRESS] (записи № 3518388, 3518374). 02 вересня 2014 року [PERSON] продав [PERSON] 1/2 частину елінгу з кімнатами відпочинку, а той в свою чергу, за договором іпотеки від 03 вересня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Хмельницької області Грибчиком А.М., передав [PERSON] указане нерухоме майно в іпотеку. 08 вересня 2014 року [PERSON] продав [PERSON] 1/2 частину елінгу з кімнатами відпочинку, а той, у свою чергу, за договором іпотеки від 08 вересня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю., передав [PERSON] указане нерухоме майно в іпотеку. Рішенням Новоушицького районного суду від 23 грудня 2014 року, залишеним в цій частині без змін рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 04 березня 2015 року, було визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 0,0298 га, що розташована на території Вільховецької сілької ради, укладений 16.08.2013 року між ДП «Красилівський агрегатний завод» і [PERSON] і скасовано його державну реєстрацію. Іншим рішенням Новоушицького районного суду від 24 грудня 2014 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10.03.2015 року було визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 0,0158 га, що розташована на території Вільховецької сільської ради, укладений між ДП «Красилівський агрегатний завод» і [PERSON] скасовано його державну реєстрацію. Зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що передані в оренду земельні ділянки віднесені до земель рекреаційного призначення. Спірні договори суборенди від 16 серпня 2013 року укладені з порушенням вимог статті 8 Закону України «Про оренду землі», оскільки сторони самовільно включили до умов договорів право суборендаря на встановлення на орендованій земельній ділянці, яка була надана для облаштування пляжу, інших споруд. Встановлено, що елінг з кімнатами відпочинку не може бути визнаний гідротехнічною спорудою. Поряд із зазначеним, дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджується те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений після пред`явлення позову у справі №680/214/16-ц та після ухвалення рішення у справі. Отже, відповідачі усвідомлювали настання можливих наслідків у вигляді знесення самочинно побудованого елінгу з кімнатами відпочинку. У судовому засіданні доведено те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений між пов`язаними між собою особами, хоча і покупцем виступила громадська організації. Вказане свідчить, що учасники правочину діяли недобросовісно та зі зловживанням правами, а правочин був спрямований на недопущення виконання рішення суду, отже оспорюваних правочин є фраудаторним. Наведені відповідачем [PERSON] у відзиві обставини не спростовують обставин на які посилається прокурор та не доводять правомірність укладеного договору купівлі-продажу. Зважаючи на викладене, суд дійшов до висновку, що діями відповідачів, які були спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, порушено принципи верховенства права, добросовісності, обов`язковості судового рішення. Що в свою чергу порушує інтереси держави, підриває її авторитет у сфері забезпечення обов`язковості її рішень та контролю за їх виконанням, створює у пересічних громадян недовіру до України як правової держави. Враховуючи зазначене законодавство, правові позиції та п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд вважає що належними способами захисту прав та інтересів держави буде задоволення вимог щодо визнання оспорюваного договору №1356 від 28 грудня 2016 року недійсним та скасування реєстрації права приватної власності ГО «Дністрова хвиля» на елінг з кімнатами відпочинку. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судовий збір по справі становить 7570,00 грн та складається з 6056,00 грн за подання позовної заяви та 1514 грн за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, стягненню підлягають понесені судові витрати в сумі 7570,00 гривень, тобто з кожного відповідача по 1514,00 гривень на користь Хмельницької обласної прокуратури. На підставі викладеного,

Outcome: approved