Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] (далі позивач або [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області (далі відповідач або Велицька сільська рада) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якому просить визнати за ним право власності на: - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] ; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, якй знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що [INFO] померла його мама [PERSON] (далі [PERSON] ), після якої він прийняв спадщину. Від імені його мами заповіти не посвідчувались. Після смерті мами відкрилась спадщина на усе її майно, у тому числі і те, яке вона успадкувала від свого брата - [PERSON] (житловий будинок з господарськими спорудами на [ADDRESS] ), та свого чоловіка [PERSON] (житловий будинок з господарськими спорудами на [ADDRESS] ), однак не оформила свої спадкові права. Інші спадкоємці після смерті мами позивача відсутні. Позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак нотаріус 24.03.2025 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані вище будинки, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на них. На підставі наведеного позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на зазначені вище житлові будинки з господарськими спорудами у [ADDRESS] та на [ADDRESS] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Як на підставу своїх вимог посилається на положення статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1269, 1296 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідач у заяві про розгляд справи за його відсутності від 10.06.2025 повідомив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Ухвалою від 01.05.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, витребував у нотаріуса матеріали спадкових справ, підготовче засідання у справі призначив на 05.06.2025. У зв`язку з ненадходженням на час проведення засідання витребуваних матеріалів, суд відклав підготовче засідання на 20.06.2025. У цей же день, після судового засідання, до суду надійшли витребувані від нотаріуса матеріали спадкових справ. Ухвалою суду від 20.06.2025 суд закрив підготовче засідання, призначив справу до судового розгляду на 18.07.2025 18.07.2025 судове засідання у справі не відбулося, у зв`язку з перебуванням головуючого у відпустці, у зв`язку з чим наступне судове засідання призначено на 29.08.2025. У судове засідання 29.08.2025 учасники справи не з`явились, хоча були належно повідомлені про час, дату і місце проведення судового засіданні. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, обґрунтування та доводи учасників судового процесу, суд зазначає таке. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] 1956 року побудови належав [PERSON] , що підтверджується витягом з погосподарської книги №1 за 2000 рік Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області (поособовий рахунок №53). Довідкою Комунального підприємства «Волиньпроект» від 16.07.2024 №4058/01- 04 підтверджується, що право власності на житловий будинок станом на 31.12.2012 за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Технічним паспортом на житловий будинок в [ADDRESS] складений ФОП [PERSON] 10.10.2024 стверджується наявність будинку загальною площею 57,7 м.кв з господарськими будівлями та спорудами: прибудова, літня кухня, гараж, сарай, хлів, дровітня, вбиральня, колодязь. Земельна ділянка площею 0,50 га на якій розташований вказаний житловий будинок була передана в приватну власність [PERSON] на підставі рішення Підрізької сільської ради від 15.12.1993, №14/4. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 01.12.2001. В Ковельській державній нотаріальній конторі Волинської області після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №200, що додатково підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру 81104729 від 08.05.2025. З матеріалів спадкової справи видно, що від імені [PERSON] заповіти не посвідчувались, що додатково підтверджується довідкою Велицької сільської ради від 17.05.2024, №834. Відповідно до матеріалів спадкової справи спадщину після смерті [PERSON] прийняли його рідна сестра [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом з ним, здійснювала догляд за господарством, що підтверджується довідкою Велицької сільської ради від 17.05.2024, №834, та довідкою Підрізької сільської ради від 04.02.2002. Довідкою Велицької сільської ради від 17.05.2024 №834 також підтверджується, що [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] з 1956 року по день смерті. Отже, будинок станом на 1956 рік вже був збудований. З матеріалів спадкової справи видно, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Заявою від 26.02.2002 його брат [PERSON] та сестра [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. 28 лютого 2002 року державний нотаріус Ковельської державної нотаріальної контори Волинської області видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON] , яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Волинь». Вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 67301,00 грн. відповідно до висновку про вартість нерухомого майна №440-Н від 11.10.2024. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , 1960 року побудови належав [PERSON] , що підтверджується витягом з погосподарської книги №1 за 2000 рік Велицької сільської ради Ковельського району Волинської області (поособовий рахунок №52). Довідкою Комунального підприємства «Волиньпроект» від 16.07.2024 №4058/01- 04 підтверджується, що право власності на житловий будинок станом на 31.12.2012 за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Технічним паспортом на житловий будинок в [ADDRESS] складений ФОП [PERSON] 10.10.2024 стверджується наявність будинку загальною площею 65,5 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами: навіс, хлів, дровітня, огорожа, хвіртка, колодязь. Земельна ділянка площею 0,85 га на якій розташований вказаний житловий будинок була передана в приватну власність [PERSON] на підставі рішення Підрізької сільської ради від 15.12.1993, №14/4. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 14.05.2024. Від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися, що підтверджується довідкою Велицької сільської ради від 17.05.2024, №833, а також інформаційною довідкою зі спадкового реєстру 79612465 від 30.12.2024. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру 79612455 від 30.12.2024. На момент смерті [PERSON] , який проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою Велицької сільської ради від 17.05.2024, №833. Довідкою Велицької сільської ради від 17.05.2024 №833 також підтверджується, що [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] з 1956 року по день смерті. Отже, будинок станом на 1956 рік вже був збудований. Факт, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 03.03.1962. Вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 73965,00 грн. відповідно до висновку про вартість нерухомого майна №441-Н від 11.10.2024. [INFO] народився позивач [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , а момою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 24.03.1971. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] від 13.11.2023. Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №66/2024, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі 75763246 від 09.02.2024. 09.02.2024 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті мами [PERSON] . Довідкою Велицької сільської ради №207 від 08.02.2024 стверджується, що [PERSON] на момент смерті була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] . Від імені [PERSON] заповіт не посвідчувався. 30.12.2024 державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності агрофірми «Волинь» Ковельского району розміром 2,16 умовних кадастрових гектара. Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. За приписами постанови Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 №5-24/26 Про Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах запис у погосподарських книгах визнавався в якості актів органів влади, що підтверджував право приватної власності. Відповідно до статті 31\~Закону України «Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень»\~для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстроване в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст.\~ 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст.\~5\~Цивільного кодексу\~України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 05\~серпня 1992\~року №\~449\~«Про порядок\~прийняття в\~експлуатацію закінчених\~будівництвом об`єктів\~державного замовлення» (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц. Отже, суд дійшов висновку, що право власності у [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та у [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] виникло з моменту їх побудови у 1956 році (з такого року зазначена їх реєстрація у цих будинках) відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР). Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР до першої черги спадкоємців за законом належать у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Оцінивши матеріали справи, зокрема копію спадкової справи №200 заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , суд дійшов висновку, що його рідна сестра, [PERSON] , шляхом фактичного вступив у володіння спадковим майном прийняла спадщину, яка відкрилася після його смерті. Згідно з ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223\~ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмовив ід її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно з ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст.\~1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц. Листом від 14.03.2025 нотаріус фактично відмовив позивачу в оформленні спадщини, з підстав відсутності на зазначені вище будинки правовстановлюючих документів. Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в Постанові від 07.02.2024 у справі №201/1883/21. Отже, суд дійшов висновку, що його [PERSON] прийняла спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] , шляхом спільного з ним проживання за однією адресою. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позивач прийняв спадщину після смерті своєї мами [PERSON] , яка складається із спадкового майна, яке остання прийняла після смерті свого брата [PERSON] та свого чоловіка [PERSON] . Відповідно до вимог статті 68\~Закону України\~«Про нотаріат» та пункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізоване лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача в спосіб, передбачений статтею 16 ЦК України шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved