Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

13 травня 2025 року, позивач ТзОВ «Українські Фінансові Операції», звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором.\~ В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.12.2023 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 4248866 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - договір). На умовах, встановлених договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою сторони погодили наступні умови договору: сума кредиту складає 10000 грн., строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 10000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 23.09.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача. Станом на дату укладання договору факторингу, строк дії договору № 4248866 від 27.12.2023 не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 24.09.2024 року по 20.12.2024 року (88 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 22000 грн. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ані на рахунки ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 4248866 від 27.12.2023 року загальною сумою 80497,68 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмір 9999,98 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 48497,70 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 88 календарних днів 22000,00 грн., які просить стягнути з відповідача на користь позивача, а також відшкодувати судові витрати по сплат судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, відзив на позов відповідачем, у визначений в ухвалі суду термін, не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як розгляд справи, відповідно до вимог\~ст. 279 ЦПК України, здійснювався судом за відсутності учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2ст. 247 ЦПК України. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положеннямст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 4248866 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. строком на 360 днів. Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 82283. Згідно з п. 3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Пунктом 1.4.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору. Також, 27.12.2023 відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписав паспорт споживчого кредиту, яким останнього до укладення договору про споживчий кредит було ознайомлено з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. Згідно з листом директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 310-0310 від 03.10.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було повідомлено про перерахування коштів, а саме: 27.12.2023 на суму 10000,00 грн. на карту № [NUMBER] . На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» скерувало на адресу суду лист, в якому зазначило, що на ім`я [PERSON] банком емітовано банківську картку № [NUMBER] та 27.12.2023 на вказану картку було зараховано платіж у сумі 10000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4248866 від 27.12.2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 23.09.2024 у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 58497,68 гривень, з яких: 9999,98 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 48497,70 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 23.09.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору . Згідно з витягом з реєстру боржників від 23.09.2024 до договору факторингу № 23/09/2024 ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 4248866 від 27.12.2023 у розмірі 58497,68 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4248866 від 27.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту за 88 календарних днів (24.09.2024- 20.12.2024) сума нарахованих процентів становить 22000,00 грн. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги",, за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.\~614\~ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з приписами ст.12, ч.ч. 1, 5-7 ст.81, ч. 1 ст.89\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач 27.12.2023 року підписав договір № 4248866 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У вказаному договорі визначені умови кредитування, про що вказано вище, де, серед іншого, обумовлений і розмір нарахованих відсотків, які нараховуються на кредит та загальна вартість кредиту, з чим відповідач погодився, підписавши його. Як встановлено з розрахунків заборгованості та виписки по банківському рахунку відповідача первісний кредитор надав останньому можливість користуватися кредитними коштами, однак [PERSON] не дотримувався своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки, на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитом у розмірі 80497,68 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмір 9999,98 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 48497,70 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 88 календарних днів 22000,00 грн. Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач істотно порушив умови укладеного ним договору № 4248866 від 27.12.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ним, а також, беручи до уваги правомірність набуття права вимоги позивачем за спірним кредитним договором, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 80497,68 грн., з яких: 9999,98 грн. заборгованості по тілу кредиту та 70497,70 грн. заборгованості за відсотками. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім цього, позивач заявив до стягнення 10 000 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність від 01.08.2024 року, заявку на виконання доручення від 24.02.2025 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 24.03.2025 року, рахунок на оплату від 24.03.2025 року. Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків. В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: approved