Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

16 квітня 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» в особі представника Романенко М.Е. через систему «Електронний суд» звернулося до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором №10003415761 від 22.03.2021 у розмірі 22\~010,48 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 22.03.2021 відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №10003415761 з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». Укладення Кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», доступ до якої забезпечувався відповідачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході відповідача в Особистий кабінет, шляхом перевірки позивачем правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого позивачем на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. Кредитний договір було укладено строком на 30 днів. Відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6400,00 грн. На підставі договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 укладеного між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача договір про надання споживчого кредиту №10003415761 від 22.03.2021. Первісний кредитор належним чином\~виконав свої\~зобов`язання та\~надав [PERSON] передбачені договором кошти, натомість остання ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість за вищевказаним договором. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 квітня 2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано для розгляду за підсудністю до Хортицького районного суду м.Запоріжжя. 08 травня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Хортицького районного суду м.\~Запоріжжя та автоматизованим розподілом судових справ між суддями цивільна справа розподілена й передана для розгляду по суті судді Бредуну\~Д.С. Ухвалою судді від 13 травня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду\~від 03\~липня 2025\~року задоволено\~клопотання представника\~позивача про\~витребування доказів\~з АТ\~«ПУМБ»,\~а саме первинний банківський документ (виписку по рахунку, платіжна інструкція, меморіальний ордер, тощо), як доказ перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок боржника [PERSON] . 21 липня 2025 року до суду надійшла відповідь з АТ «ПУМБ», згідно якої повідомлено, що станом на 03.07.2025 року на ім`я [PERSON] в банку відсутні відкриті рахунки. Договір №10003415761 від 22.03.2021 в банку не укладався. 27 травня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив від [PERSON] в особі представника адвоката Ємець А.Ю., в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки позивач не\~надав належних\~та допустимих\~доказів ідентифікації\~відповідача,\~як підписанта\~кредитного договору.Крім того,\~в матеріалах\~справи відсутні\~будь-які\~докази,\~що певний\~веб-сайт\~належить саме\~позивачу або\~первісному кредитору,\~а також\~відсутній відповідний\~документ на\~підтвердження того,\~що відповідач\~отримував смс-повідомлення\~з одноразовим\~ідентифікатором.\~Посилання позивача\~на заповнення\~позичальником -\~відповідачем форми\~на сайті\~товариства і\~зазначенням власної\~банківської картки\~є бездоказовими\~та нічим\~не підтвердженими.\~Крім того,\~позивачем не\~наданопервинних документів згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік». Зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є одностороннім документом, який не погоджений з відповідачкою та не містить достовірних відомостей з документів бухгалтерського обліку, тому не є достатнім та достовірним доказом як надання відповідачу кредиту шляхом перерахунку на картковий рахунок відповідачки, так і відповідного розміру заборгованості.\~ Позивачем також на підтвердження позовних вимог не надано належних та допустимих доказів, які б відповідали вимогам щодо платіжних документів та підтверджували факти перерахування позивачем кредитних коштів на користь відповідача, щоб підтвердило виконання його зобов`язань. Довідка, на думку представника позивача, яка була додана до позовної заяви не відповідає вимогам до оформлення первинних бухгалтерських документів. Отже, не можна вважати доведеним факт, який не підтверджено ані банківською випискою, ані платіжним дорученням, ані іншим офіційним документом, що має ознаки бухгалтерської первинки. Відповідач заперечує отримання будь-яких коштів, а також вказує на відсутність контролю або доступу до особистого кабінету, де нібито був укладений договір. Також заперечує щодо нарахованої суми відсотків, оскільки позивач мав право нараховувати відсотки тільки за період користування кредитом, протягом 30 днів з 22.03.2021 по 21.04.2021. 12 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача просить суд\~задовольнити позовні\~вимоги в\~повному обсязі.Зазначає,\~що кредитний\~договір,\~на підставі\~якого позивачем\~заявлено про\~стягнення заборгованості,\~був укладений\~в електронній\~формі із\~застосуванням верифікації\~та наданням\~персональних даних\~відповідача.\~Самим же\~відповідачем до\~поданого відзиву\~не надано\~жодних доказів\~на спростування\~факту укладення\~кредитного договору,\~або спростування\~факту перерахування\~та отримання\~ним кредитних\~коштів.Також відповідачем не оспорюється обставина належності йому банківської картки № [NUMBER] , а також обставини зарахування кредитних коштів від ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» на виконання умов Кредитного договору, та не надано жодного доказу в якості спростування цих обставин. На підтвердження законності нарахування заборгованості за відсотками позивачем до позовної заяви було долучено Деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором №10003415761, який сформований первісним кредитором ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань, і не застосовував жодних штрафних санкцій до позичальника, а отже ТОВ «Діджи Фінанс» лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України; надано час для подання відзиву та заперечень. 11 червня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних в справі доказів. 03 липня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява від представника відповідача Ємець А.Ю. про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. В позові просить відмовити на підставі доводів наведених у відзиві на позовну заяву. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. До позову додано паперову копію електронного кредитного договору, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» зобов`язувалось надати відповідачу кредит в розмірі 6400,00 грн, строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,71%. У пункті 2.1 договору зазначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на реквізити платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до п. 2.2 договору сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Договору. 05.09.2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеними з позичальниками ТОВ «Фінансова компанія\~«ІнвестФінанс» на підставі договору про відступлення прав вимоги №556/ ФК-22 від 05.09.2022 року. Відповідно до форим реєстру прав вимог за договором факторингу право вимоги за кредитним договором №10003415761 від 22.03.2021 року на суму заборгованості 22010,48 грн. передано позивачу. Однак, до позову не додано платіжного доручення або іншого документу з відміткою на підтвердження вчинення фінансової операції, з якої вбачалось би перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» коштів в сумі 6400,00 грн на картковий рахунок відповідача [PERSON] № [NUMBER] . Так, до позовної заяви додано інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» про перерахунок через платіжний сервіс «Platon» коштів 22.03.2021 у розмірі 6400,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] , однак матеріали справи не містять документів, що підтверджують належність карткового рахунку відповідачу, посилання на який міститься в довідці. На відповідний запит суду, за клопотанням представника позивача, зроблено запит до АТ «ПУМБ» про надання первинного банківського документу (виписку по рахунку, платіжна інструкція, меморіальний ордер, тощо), як доказ перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок боржника [PERSON] . Згідно відповіді АТ «ПУМБ», станом на 03.07.2025 на ім`я [PERSON] в банку відсутні відкриті рахунки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Як вбачається із кредитного договору, в якому відповідач є позичальником, укладений в електронній формі та підписаний одноразовим ідентифікатором. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та первісним Кредитором не було б укладено. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. Відповідно до ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК Українис уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Водночас суд звертає увагу, що доказів, які б свідчили про виконання позикодавцями умов кредитних договорів або доказів перерахунку коштів на картковий рахунок відповідача позивачем не надано. Так, відповідно до ч. 2ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19. При цьому в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» не надано суду доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів за кредитним договором, в яких відповідач є позичальником, і по якому право вимоги перейшло до позивача. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника), що позбавляє суд можливості встановити правомірність нарахування відсотків за користування [PERSON] кредитом. Суд звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17, провадження № 61-1211св19. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а відтак інформація, що зазначена в ньому, за відсутності первинних документів, на підставі якого він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивачем не доведено факт надання відповідачеві грошових коштів за кредитним договором, не надано доказів руху коштів по кредитному договору, що позбавляє суд можливості встановити правильність нарахування відсотків або сплати грошової суми по кредитному договору, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed