Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

30 січня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що 31.07.2020 він зареєстрував шлюб з відповідачем, який розірвано рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 05.10.2022. З початку 2022 року сторони проживають окремо, відповідач не цікавиться вихованням дитини, не телефонує, не вітає з днем народження, ухиляється від надання матеріальної допомоги. Син повністю знаходиться на його утриманні та вихованні, до суду з позовом про стягнення аліментів він не звертався. На день подачі позовної заяви він проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою, яка займається вихованням його сина, який називає її мамою, в них гарні та дружні стосунки. 08 листопада 2022 року між сторонами був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та визначене місце проживання дитини. Однак незважаючи на це відповідач не цікавиться дитиною. З огляду на викладене прохав позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина. Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 03.02.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено підготовче засідання, надано строк для подання відзиву (а.с.23). 27 лютого 2025 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області залучено до участі у справі Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію як орган опіки та піклування для подання письмового висновку щодо вирішення спору у справі (а.с.48). Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 26 березня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.64). 06 червня 2025 року ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області визнано обов`язковою явку позивача для дачі особистих пояснень (а.с.152) Представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав. В судовому засіданні 26 червня 2025 року позивач позов підтримав і пояснив, що він зареєстрував шлюб з відповідачем у 2020 році, який через певний час розірвали. За його ініціативою ними було укладено договір щодо місця проживання дитини та здійснення батьківських прав, щоб відповідач не претендувала на дитину. Заперечень не було ніяких. Після цього її не бачив. З 01 січня 2024 року він мобілізований, дитина проживає з його батьками по [ADDRESS] . Під час повітряних тривог батьки з дитиною їдуть на дачу в м.Бориспіль. З`явитись на запрошення органу опіки та піклування змоги не мав у зв`язку з проходженням служби. Працював реабілітогологом у військовому госпіталі, додатково в поліклініці. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не надано (а.с.30,57,72,85,102,105,106,120,153,159а,164,168,173,178,179,184). Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає зважаючи на таке. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 05.10.2022 шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-10). 08 листопада 2022 року позивачем та відповідачем було укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори Лубенського району Полтавської області та зареєстрований в реєстрі за №519. Цей договір укладено стосовно місця проживання та утримання спільного малолітнього сина [PERSON] . За умовами договору батьки домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, яка проживатиме окремо від дитини. Місцем проживання дитини батьками визначено місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] (а.с.1-15). Відповідно до характеристики директора Рогозівського закладу дошкільної освіти "Сонечко" Бориспільської міської ради Київської області, батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у житті дошкільного закладу, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дитини, дитина завжди охайна та доглянута. Мати [PERSON] не відвідує батьківські збори, до дитячого закладу не навідується (а.с.16). Свідок [PERSON] суду показав, що позивач працював реабілітологом, а він був його пацієнтом. З [PERSON] познайомився десь у 2023 році. Про особисте життя позивача почув від медичних сестер поліклініки. Від них дізнався, що мати дитини не проживає з [PERSON] .. Після цього особисто про це питав у позивача, чи це правда. Він відповів, що дійсно сам виховую дитину, йому важко, особливо, коли дитина хворіє. Дитина в той день була в лікарні. Це було в серпні 2024 року. Свідок [PERSON] суду показав, що є другом позивача, працює на будівництві різноробочим, знайомі з ним давно, приїжджав до нього на свята. Познайомились на будівництві, коли позивач заїжджав забирати людину робити масаж. Де позивач працює реабілітологом точно не знає. Йому відомо, що позивач сам виховує дитину без матері. Він її не бачив жодного разу. Дитину в останній раз бачив півроку тому в квартирі у [PERSON] . Зараз дитину доглядають батьки [PERSON] в м.Бориспіль. Де на цей момент перебуває позивач не знає. За повідомленням начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенського району Полтавської області Марченко Т., на території Мокіївського старостинського округу [PERSON] не проживає, місце її перебування невідоме, сім`я на обліку служби не перебувала, надати висновок про доцільність/недоцільність позбавлення матері батьківських прав не є можливим (а.с.37). Згідно з листом служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації процес підготовки висновку органу опіки та піклування Дарницького району міста Києва потребує вчинення певного алгоритму дій, а саме: проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини та подальше його затвердження головою органу опіки та піклування. З метою з`ясування обставин, викладених в позовній заяві, 18.03.2025 у телефонному режимі спеціалістом служби було проведено бесіду із [PERSON] , який повідомив, що наразі перебуває у відрядженні у зв`язку із виконанням службових обов`язків, яких саме по телефону відмовився говорити, однак зазначив, що протягом місяця має повернутися та вийти на зв`язок із спеціалістами служби. Зв`язатися із матір`ю дитини не надалося можливим, оскільки її контактного номера телефону не вказано. Таким чином надати до суду висновок щодо розв`язання даного спору до 26 березня 2025 року не є можливим (а.с.59-60). Як вбачається з листів служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 22.04.2025, позивач на контакт зі службою за їх запрошенням для проведення бесіди не виходив. За повідомленням Рогозівського закладу Дошкільної освіти «Сонечко» Бориспільської міської ради Київської області заяву для зарахування до дошкільного закладу малолітню дитину писав батько. Дитина з 01.09.2024 відвідує ЗДО «Сонечко» не регулярно через хвороби. У зв`язку з цим, оскільки дитина рідко відвідує заклад, зробити остаточний висновок щодо зацікавленості батьків до навчального процесу неможливо (а.с.111,126,127). Крім того, спеціалістами служби з метою обстеження житлово-побутових умов проживання дитини [PERSON] 20 травня 2025 року було відвідано квартиру по [ADDRESS] (а.с.113-зворотній бік-114,129). Обстежити помешкання не надалося можливим, оскільки двері помешкання ніхто не відчинив, з пояснень сусідки у вказаній квартирі діти не проживають (а.с.95-97, 124-136). За відсутності у служби змоги провести відповідну роботу з батьками дитини щодо з`ясування обставин та підстав подання позову службою направити висновок до суду органом опіки та піклування не є можливим (а.с.95-97, 124-136). Згідно з ст.ст.2,3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.ст.12, ч.1 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст.164 СК України, в тому числі в зв`язку з ухиленням від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1). Позбавлення батьківських прав - насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батька до дитини. Згідно з п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що позбавлення батьківських прав можливе при наявності передбачених законом підстав, однак такий захід суд може застосувати у виняткових випадках, з урахуванням ряду обставин, в тому числі і винної поведінки батьків. З позовної заяви та пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що свої вимоги він обґрунтовує тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги дитині, ухиляється від обов`язку щодо виховання дитини, не спілкується, не цікавиться її життям. Зазначені позивачем фактори як підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2025 року у справі № 384/170/23). Таким чином позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу за доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Матеріали справи на містять достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача, її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно сина, що могли б бути підставою для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав. Покази свідків суд розцінює як такі, що носять характер припущень, оскільки їм достовірно невідомі обставини особистого життя позивача та відповідача. При цьому суд враховує процесуальну поведінку позивача, який не сприяв належному здійсненню органом опіки та піклування своїх повноважень та не вживав заходи для отримання судом висновку органу опіки та піклування щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Крім того необхідно також зазначити, що позивач не звертався до відповідного органу опіки та піклування з приводу виконання відповідачем батьківських обов`язків, поведінка відповідача не була предметом розгляду органу опіки та піклування до звернення з позовом до суду, до неї не вживались відповідні заходи реагування з питань неналежного ставлення до обов`язків по вихованню сина. З огляду на викладене підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed