Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (надалі також позивач, ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] , клієнт, боржник). Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» (надалі також банк) та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою А. В. та зареєстровано в реєстрі за №265. Відповідно до умов даного договору позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників (Додаток №1 до договору), зокрема за кредитним договором №2025044965\~від 28.07.2019 та за заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2025044965_CARD\~від 28.07.2019, укладеним між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] . Так, 28.07.2019 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2025044965 (надалі також кредитний договір, договір), згідно із п. 1.1 якого відповідач отримав кредит на придбання товару та послуг. Відповідно до кредитного договору визначено умови обслуговування Кредитної лінії. За користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та договором. На дату укладення договору розмір процентної ставки становить 5% в місяць, розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Договором встановлено, що датою надання банком та отримання позичальником кредиту вважається дата підписання позичальником кредитного договору. Таким чином, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі, з положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є заява-анкета, відповідач звернувся до банку із вимогою відкриття поточного (карткового) рахунку та отримання електронного платіжного засобу. Так, 28.07.2019 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2025044965_CARD (надалі також заява-анкета). На підставі заяви-анкети банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб. Умови обслуговування кредитної лінії, зазначені в заяві-анкеті, є аналогічними умовам, зазначеним у кредитному договорі. Також відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, з якого вбачається інформація щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Отже, 28.07.2019 відповідач звернувся до банку для отримання кредиту та відкриття рахунку із кредитною лінією, тим самим підписавши кредитний договір №2025044965/ заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2025044965_CARD та безумовно прийняв пропозицію банку та погодився із тим, що договір разом із правилами, тарифами, паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг/кредитний договір. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надавав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується наданими доказами, зокрема розрахунком заборгованості. Дата остаточного повернення кредиту становить 28.07.2021. Відповідачем кредитні кошти отримані та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості. За кредитним договором останній платіж відповідачем було здійснено 09.11.2020; за заявою-анкетою останній платіж - 08.08.2020. У порушення умов кредитного договору Відповідач свої зобов`язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості на загальну суму\~51126,31\~грн,\~а саме\~-\~за кредитним\~договором №2025044965\~від 28.07.2019 в розмірі 8478,81 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4749,92 грн; заборгованість за відсотками 1,60 грн; заборгованість по комісії 3727,29 грн; за заявою-анкетою №2025044965_CARD\~від 28.07.2019 в розмірі 42647,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 28800,00 грн; заборгованість за відсотками 13847,50 грн. 03.04.2025 позивачем було направлено вимогу про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором/заявою-анкетою. Дана вимога була отримана відповідачем особисто 16.04.2025, докази чого надаються позивачем, однак жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості відповідач так і не вчинив. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» за кредитним договором/заявою-анкетою в загальному розмірі 51126,31 грн, яку позивач просить стягнути із відповідача в судовому порядку. Також позивач просить суд відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином. Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти позову не подав. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 23\~травня 2025\~року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», за підписом директора Кириченко Ольги Миколаївни (а.с. 2-5). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28.05.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 08.08.2025 (а.с. 46-47). Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 28.05.2025 направлялась на зареєстровану адресу відповідача. До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу із позначкою «вручено особисто», проставленою 02.07.2025 (а.с. 74). 02.06.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, за підписом керівника позивача Кириченко Ольги Миколаївни, про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 48-49). 04.06.2025 позивачем через систему «Електронний суд» подано заяву (з додатками) про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у загальному розмірі 8500,00 грн (а.с. 51-64). У судове засідання 08.08.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися, заяв та/або клопотань не надходило. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання, ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 08.08.2025 розгляд справи відкладено на 08.09.2025. У судове засідання 08.09.2025 сторони та/або їх представники також не з`явилися, заяв та/або клопотань не надходило. При цьому, представник позивача не з`явився у судові засідання з огляду на подане клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач не з`явився у судові засідання, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Про дати, час і місце судового розгляду відповідач повідомлявся належним чином, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу повернулись із позначкою «вручено особисто», проставленою 02.07.2025 (а.с. 74), та «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 29.08.2025, що відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України\~є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 08.09.2025 вирішено здійснювати заочний розгляд справи. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 28 липня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2025044965 (а.с. 14, 15), згідно із п. 1.1 якого розмір, валюта та цільове використання кредиту становить 17399,00 грн на придбання товару. Кредитний договір підписаний особистим підписом відповідача. Відповідно до умов кредитного договору (п. 1.21.4) визначено умови обслуговування кредитної лінії. За користування кредитом банк нараховує проценти, розмір процентної ставки протягом дії кредитного договору становить 0,01 % річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Датою надання банком та отримання позичальником кредиту вважається дата підписання позичальником кредитного договору. Складовою (невід`ємною) частиною кредитного договору є укладена 28 липня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2025044965_CARD\~(а.с.\~14),\~яка підписана\~відповідачем особисто.\~Заявою-анкетою визначено умови обслуговування кредитної лінії. Зокрема, за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами банку та інформаційним листком. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5 % в місяць; впродовж пільгового періоду розмір процентної ставки становить 0,01 % річних. Валюта гривня. Всі інші умови кредитування визначено в інформаційному листку. 28 липня 2019 року [PERSON] особисто підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 16), де зазначено умови кредиту та кредитної лінії. Своїм підписом відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування. Підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик, запропонованих послуг та певних наслідків, які можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. На підставі заяви-анкети банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб кредитну картку за № [NUMBER] (а.с. 18), щодо якої відкрито кредитну лінію. Відтак, судом встановлено виконання банком взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, надання відповідачу кредиту у вказаній сумі (відкриття кредитної лінії). З відомостей виписки по рахунку/розрахунку заборгованості [PERSON] , наданого АТ «ОТП БАНК» (а.с. 19-30, 31) вбачається зарахування на рахунок/відкриття кредитної лінії відповідачу, користування кредитними коштами, а також те, що відповідач вносив кошти на погашення кредитної заборгованості як за кредитним договором, так і за заявою-анкетою. Так, відповідно до означених документів станом на 24.03.2023 загальна заборгованість [PERSON] становить 51126,31\~грн,\~а саме\~-\~за кредитним\~договором №2025044965\~від 28.07.2019 в розмірі 8478,81 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4749,92 грн; заборгованість за відсотками 1,60 грн; заборгованість по комісії 3727,29 грн; за заявою-анкетою №2025044965_CARD\~від 28.07.2019 в розмірі 42647,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 28800,00 грн; заборгованість за відсотками 13847,50 грн. При цьому, вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, робив покупки, сплачував послуги. Зокрема, за період з 29.07.2019 по 24.03.2023 відповідачем всього використано коштів 167554,61 грн, всього нараховано відсотків 26226,89 грн, надходження коштів на рахунок 151134,00 грн. За кредитним договором останній платіж відповідачем було здійснено 09.11.2020; за заявою-анкетою останній платіж відповідачем було здійснено 08.08.2020. 24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» (клієнт) та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (фактор) було укладено Договір факторингу №24/03/23, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А. В. та зареєстрований в реєстрі за №265 (а.с. 7-11). Згідно із п. 6.2.3 договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами означеного договору факторингу, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відповідно до\~умов означеного\~договору факторингу\~позивач прийняв\~право грошової\~вимоги і\~став кредитором\~за кредитними\~договорами,\~укладеними між\~банком та\~боржниками в\~розмірі портфеля\~заборгованості,\~зазначених у\~реєстрі боржників\~(додаток\~№1\~до договору),\~зокрема,\~за кредитним\~договором №2025044965\~від 28.07.2019 та заявою-анкетою №2025044965_CARD, укладеними між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , на загальну суму 51126,31 грн (а.с. 12). На підтвердження оплати позивачем суми плати за відступлення права вимоги за портфелем заборгованості позивачем додано платіжну інструкцію № 46 від 24.03.2023 (а.с. 13). 02.04.2025 ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було направлено вимогу до [PERSON] \~ про погашення кредитної заборгованості за кредитним договором/заявою-анкетою (а.с. 32). Означена вимога отримана відповідачем, про що свідчить відмітка «вручено особисто», проставлена 16.04.2025 на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 39). Зважаючи на все вищевикладене, позивач вважає, що відповідачем порушено умови кредитного договору/заяви-анкети, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Вирішуючи питання підставності стягнення комісії, як складової заборгованості за кредитним договором, суд застосовує такі норми права та висновки Верховного Суду. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною 2 статті 8\~Закону\~України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі також Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.1054ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206\~цього Кодексу. За ч.\~1\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~зокрема,\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Як слідує із статей 280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості клієнта (відповідача) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості V. Мотивована оцінка\~аргументів учасників\~справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Судом встановлено, що 28 липня 2019 року між АТ «ОТП\~Банк» та\~ [PERSON] було\~укладено кредитний\~договір №2025044965\~та заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2025044965_CARD, що у сукупності складають кредитний договір. Суд виснує, що означений договір був укладений у письмовій формі, при його укладенні сторонами було погоджено усі істотні умови для цього різновиду договору. АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши обумовлену суму кредиту відповідачці. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] користувався наданими йому кредитними коштами, сплачував відсотки за користування кредитом, здійснював погашення заборгованості за кредитним договором. Доказів повного погашення заборгованості відповідача за кредитним договором матеріали цієї справи не містять. Отже, суд доходить до переконання, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не здійснив розрахунок за кредитним договором у строки, визначені його умовами. Суд вважає доведеними обставини переходу прав вимоги за кредитним договором до позивача. Відповідач заперечень щодо означених обставин не подав. За доводами позивача, за наслідками не виконання відповідачем умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість, яка станом на 24.03.2023 становить загальну суму\~51126,31\~грн,\~а саме\~-\~за кредитним\~договором №2025044965\~від 28.07.2019 в розмірі 8478,81 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4749,92 грн; заборгованість за відсотками 1,60 грн; заборгованість по комісії 3727,29 грн; за заявою-анкетою №2025044965_CARD\~від 28.07.2019 в розмірі 42647,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 28800,00 грн; заборгованість за відсотками 13847,50 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відповідач не заперечив проти означеної заборгованості, контррозрахунку такої заборгованості відповідач не надав. Відтак, з огляду на твердження та аргументи сторін, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини цієї справи, суд доходить висновку, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу (за тілом кредиту) та заборгованість за відсотками на загальну суму 47399,02 грн, а саме - за кредитним\~договором №2025044965\~від 28.07.2019 - в розмірі 4751,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4749,92 грн; заборгованість за відсотками 1,60 грн; за заявою-анкетою №2025044965_CARD\~від 28.07.2019 в розмірі 42647,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 28800,00 грн; заборгованість за відсотками 13847,50 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 3727,29 грн, суд зазначає та виснує таке. Як встановлено судом, паспортом споживчого кредиту у взаємозв`язку із умовами кредитного договору передбачена комісія за користування кредитом залежно від суми операції та строку. При цьому, позивачем не надано суду доказів надання таких послуг банком споживачу (відповідачу), а також доказів погодження АТ «ОТП Банк» переліку таких послуг зі споживачем [PERSON] під час укладення кредитного договору. В розділі IV цього судового рішення викладені нормативне обґрунтування та позиції Верховного Суду щодо можливості/підставності нарахування та стягнення кредитором сум комісії за кредитним договором. Суд зауважує, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які кредитодавцем встановлена комісія за надання/обслуговування кредиту. З матеріалів цієї справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги кредитодавця (позивача), пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням; кредитодавцем у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування); позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем (відповідачем) при укладенні кредитного договору. Відтак, суд доходить висновку про нікчемність відповідних положень кредитного договору щодо сплати позичальником (відповідачем) додаткових платежів у вигляді сум комісії. З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 3727,29 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, дійшов до переконання, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості на загальну суму 47399,02 грн, а саме - за кредитним\~договором №2025044965\~від 28.07.2019 - в розмірі 4751,20 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4749,92 грн; заборгованість за відсотками 1,60 грн; за заявою-анкетою №2025044965_CARD\~від 28.07.2019 в розмірі 42647,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 28800,00 грн; заборгованість за відсотками 13847,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог, а саме стягнення 3727,29 грн заборгованості за комісією слід відмовити, оскільки такі вимоги, з огляду на вищевикладені висновки суду, є необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 472 від 19.05.2025 (а.с. 1). Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2245,81 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (47399,02 грн х 100 % : 51126,31\~грн = 92,71 %. 2422,40 грн х 92,71 % = 2245,81 грн). Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які просить стягнути позивач із відповідачки, суд зазначає та виснує таке. В обґрунтування підставності та розміру понесених позивачем ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» витрат на правничу допомогу в розмірі 8500 грн, позивачем подано копії таких документів: договору №01/05-23 про надання правової (правничої) допомоги від 01.05.2023, укладеного між ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» та Адвокатським бюро\~«Юлії Чміль»;\~додатку №1\~до договору\~№01/05-23\~про надання\~правової (правничої)\~допомоги від\~01.05.2023;\~акту про\~надання правничої\~допомоги від\~02.06.2025\~до договору\~№01/05-23\~про надання\~правової (правничої)\~допомоги від\~01.05.2023, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Юлії Чміль» (а.с. 51-64). Суд доходить до висновку, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача його представником надано всі необхідні докази. Відповідач ні заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, ні обґрунтувань щодо неспівмірності таких витрат не подав. За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 904/3583/19), обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Відтак, зважаючи на відсутність вчинення відповідачем дій, спрямованих на заперечення проти вимог позивача відносно відшкодування витрат на правову допомогу, суд позбавлений процесуальної можливості розглянути питання щодо зменшення та/або неспівмірності заявлених вимог про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7880,35 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог, 8500 грн х 92,71 % = 7880,35 грн). До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: partial