Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

19 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» (надалі ТОВ «Житлокомцентр») звернулось до суду із вказаним позовом, просили стягнути з відповідача\~\~ [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги з управління багатоквартирного будинку в період з 01.11.2019 року по 30.04.2025 рік в сумі 27 535,88 гривень, суму індексу інфляції 4850,12 гривень, 3% річних 1547,36 грн., а також судові витрати. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно договору від 29.12.2018 року про надання\~послуги з управління багатоквартирним будинком укладеного між співвласниками будинку та ТОВ «Житлокомцентр» останній визначено управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] з 01.01.2019 року по теперішній час. В період з з 01.11.2019 року по 30.04.2025 року ТОВ «Житлокомцентр» надавав послуги, але відповідач не проводив оплату, в результаті чого утворилась заборгованість, в сумі 27\~535,88 гривень. Відповідач, [PERSON] єдиний власник квартири будинку [ADDRESS] . Згідно відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно набув приватну власність 16.02.2018 року на підставі договору купівлі-продажу, а тому є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються багатоквартирному будинку ТОВ «Житлокомцентр». Згідно із\~ст. 625 ЦК\~за спірний період вказують, що відповідач повинен сплатити позивачу борг з 3% відсотків річних в сумі 1547,36 грн. та інфляційні втрати в сумі 4850,12 грн. Ухвалою суду від 08.08.2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник ТОВ «Житлокомцентр» звернулася до суду із заявою про проведення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи, у разі неявки до суду відповідача не заперечує. 08.09.2025 року відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надав . У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що ТОВ «Житлокомцентр» на підставі договору, укладеного 29.12.2018 року про надання\~послуги з управління багатоквартирним будинком укладеного між співвласниками будинку [ADDRESS] та ТОВ «Житлокомцентр» останній визначено управителем багатоквартирного будинку з 01.01.2019 року по теперішній. Даний договір щороку продовжується відповідно до пункту 38, оскільки сторонами за місяць до закінчення його дії не заявлено письмово про його відмову. За відомостями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.05.2025 року, номер інформаційної довідки 427726427, власником квартири [ADDRESS] , являється [PERSON] , на підставі договору купіла\~продажу № 2-491 від 16.02.2018 р., зареєстрований приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Тімошиною О.В. Відповідно до інформації Реєстру Криворізької міської територіальної громади [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданого розрахунку боргу за послуги з управління багатоквартирним будинком за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , наявна заборгованість за період з 01.11.2019 року по 30.04.2025 року, яка становить 27 535,88 грн. Як вбачається з розрахунку, оплата за вказаний період споживачем частково проводилась. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Відповідно до вимог\~ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~та Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року, \~власники зобов`язані брати участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно займаної площі. Статтею 66 ЖК України\~закріплено, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Відповідно до\~ст. 68 Житлового кодексу України\~строки оплати встановлено -щомісячно. Відносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, управителем, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із визначеннями, що містяться у п. 6, 13, 14\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб, а споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» \~передбачений обов`язок споживача здійснювати оплату житлово-комунальних послуг щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався, правовідносини між сторонами по справі регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~та нормами Цивільного,\~Житлового кодексів України. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказане відповідає, правовій позиції Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, та у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року. Суд при цьому зауважує, що відповідно до ч. 4 ст.\~319, ч. 1 ст.\~322 Цивільного кодексу України\~ власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату наданих житлово-комунальних послуг. Відповідно до вимог\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, дослідивши та перевіривши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами виконання своїх обов`язків по утриманню будинку, що є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме стягнення з відповідача\~\~ [PERSON] , який є єдиним власником квартири [ADDRESS] ,\~\~заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком за даною адресою, в період з 01.11.2019 року по 30.04.2025 року в сумі 27\~535,88 грн. Крім того,\~статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Перевіривши надані позивачем розрахунки суд погоджується з ними та огляду на\~ст. 625 ЦК України\~з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача сума індексу інфляції в розмірі 4850,12 грн. та 3% річних в розмірі 1547,36 грн. Суд звертає\~увагу,\~що 3%\~річних та\~інфляційні витрати\~були нараховані\~позивачем \~за період,\~на який\~не розповсюджується\~дія Постанови\~Кабінету Міністрів\~України \~№206\~від 05.03.2022 «Деякі\~питання оплати\~житлово-комунальних\~послуг в\~період воєнного\~стану» . Також, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Судом було встановлено, що 16.05.2025 року між ТОВ «Житлокомцентр» та адвокатом Зарівною С. В. було укладено договір №12 про надання правничої допомоги, за яким за надані клієнту послуги адвокату передбачено гонорар за складання, оформлення та направлення до суду позовної заяви в розмірі 4000 грн., який сплачується після набуття рішенням законної сили. При цьому фактично надані адвокатом Зарівною С. В. послуги з правничої допомоги ТОВ «Житлокомцентр» підтверджуються долученими нею актом прийому-передачі від 08.09.2025 року, підписаний сторонами, наданих адвокатом Зарівною С. В. послуг на суму 4000 грн. по вказаній справі, що підтверджується ордером адвоката. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що позивачем отримано правову допомогу, а адвокатом С.В.Зарівною надано правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.(чотири тисячі гривень 00 копійок), що підтверджено матеріалами справи. При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Отже, з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 4000 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Таким чином, оскільки суд задовольнив заявлені позовні вимоги ТОВ «Житлокомцентр», то витрати останнього на професійну правничу допомогу адвоката Зарівної С.В.\~у розмірі 4000,00 грн. підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі\~ст. 141 ЦПК\~з відповідача підлягає також стягненню на користь ТОВ «Житлокомцентр» понесені позивачем витрати з оплати судового збору при зверненні до суду із таким позовом в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved