Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

23.10.2023 представник позивача звернувся до суду з позовом, e якому просив скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку з кадастровим номером 3220489500:01:023:0021, дата, час державної реєстрації: 10.01.2023 18:22:00 та припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на земельну ділянку з кадастровим номером 3220489500:01:024:0022, дата, час державної реєстрації: 10.01.2023 18:30:47, визнання укладеною Додаткову угоду до Договору оренди землі №114 від 20.10.2015 та визнання укладеною Додаткову угоду до Договору оренди землі №113 від 20.10.2015 року, укладених між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» у запропонованій позивачем редакції, визнання відсутнім у ТОВ «АГРОТРЕЙД- 2000» права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:023:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1697426032204) та права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:024:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1698702632204) та стягнути з відповідачів у рівних частках понесені позивачем судові витрати. 26.10.2023 судом постановлено ухвалу, про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 1,4541 га з кадастровим номером 3220489500:01:023:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1697426032204) та на земельну ділянку, площею 1,5161 га з кадастровим номером 3220489500:01:024:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1698702632204), які належать [PERSON] , і заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3220489500:01:023:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1697426032204) та 3220489500:01:024:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1698702632204). У решті вимог заяви про забезпечення позову, відмовлено. 07.11.2023 судом, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.11.2023 судом постановлено ухвалу, якою зупинено провадження у справі до перегляду в апеляційному порядку справи №357/12982/23 Київським апеляційним судом. 01.05.2024 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2023, задоволено, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2023 в частині накладення арешту на земельну ділянку, площею 1,4541 га з кадастровим номером 3220489500:01:023:0021 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1697426032204) та на земельну ділянку, площею 1,5161 га з кадастровим номером: 3220489500:01:024:0022 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1698702632204), які належать [PERSON] скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» у накладенні арешту на зазначені земельні ділянки відмовлено.З приводу відшкодування судових витрат, понесених [PERSON] у зв`язку із даним апеляційним розглядом, колегія суддів зазначила, що оскільки при розгляді даної апеляційної скарги спір між сторонами не вирішувався, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги про розподіл судових витрат є передчасними і такий розподіл повинен здійснюватися за результатами розгляду справи. 24.07.2024 матеріали цивільної справи №357/12982/23 надійшли до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та 29.07.2024 передані для продовження розгляду. 29.07.2024 судом постановлено ухвалу, якою поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 12.08.2024 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.09.2024 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у задоволенні позовної заяви відмовлено та стягнуто з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, у розмірі 20000,00 грн та стягнуто з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ТОВ «Агротрейд-2000» судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, у розмірі 22000,00 грн. 23.01.2025 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» залишено без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2024 року без змін, стягнуто з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь [PERSON] 10000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та стягнуто з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ТОВ «Агротрейд-2000» 11000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. 24.07.2025 постановою Верховного Суду касаційну скаргу ТОВ Агрофірма «Білоцерківська», яка підписана представником Тетерею Світланою Ігорівною, задоволено частково, касаційну скаргу [PERSON] , яка підписана представником [PERSON] , залишено без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року у частині вирішення спору по суті змінити у мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови. Постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2025 року суду у частині судових витрат залишено без змін. Стягнуто з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь [PERSON] 10000,00 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції та стягнуто з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ТОВ «Агротрейд-2000» 10000,00 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції. 30.07.2025 представник відповідачки - [PERSON] , адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», що зареєстрована судом 04.08.2025, обґрунтовуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2024 по справі № 357/12982/23 відмовлено у задоволенні позову, здійснено розподіл судових витрат, понесених сторонами в суді першої інстанції. Однак, при цьому суд не вирішив питання щодо стягнення з позивача судових витрат, понесених [PERSON] в суді апеляційної інстанції при оскарженні ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/12982/23 від 26 жовтня 2023 року. Постановою Київського апеляційного суду у справі № 357/12982/23 від 01.05.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Однак, суд апеляційної інстанції не вирішував питання щодо розподілу витрат, оскільки не ухвалював рішення по суті спору та не завершував розгляд справи, а передав справу в подальшому на розгляд Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. При зверненні до суду апеляційної інстанції [PERSON] були понесені наступні судові витрати. Судовий збір у розмірі 536,80 грн. Витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, які підтверджуються Договором про надання правничої допомоги від 02.11.2023, укладеним між адвокатом Марценюк Л.А. та [PERSON] , Акт виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 06.11.2023, відповідно до якого за надання послуг Клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 15 000,00 грн, з яких 10 000,00 грн - гонорар адвоката за надані послуги, та 5000,00 грн гонорар успіху, у відповідності до п. 4.2. Договору, товарного чеку. Вказані докази містяться в матеріалах справи як додатки до апеляційної скарги. Таким чином, судом не вирішено питання щодо стягнення з позивача судових витрат у розмірі 15536,80 грн. Згідно з ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази понесених [PERSON] судових втрат надані суду та містяться в матеріалах справи. Під час розгляду справи позивачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Тому, враховуючи вищевикладене, просила стягнути з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь [PERSON] понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції у розмірі 15536,80 грн. 28.08.2025 представник відповідачки - [PERSON] , адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, подала до суду заяву, у якій просить розгляд заяви здійснити без участі заявника та її представника. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Встановлено, що відповідачка, відповідно до положень ст. 134 ЦПК України, надала попередній розрахунок судових витрат, який міститься у апеляційній скарзі (Т. а.с. 159-163) та надала докази понесення судових витрат на правову допомогу у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. П. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Ст. 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру та погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Представник відповідачки, адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, на підтвердження стягнення судових витрат понесених в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду від 26.10.2023, надала: копію договору про надання правничої допомоги №49/23 від 02.11.2023, копію додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №49/23 від 02.11.2023, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 06.11.2023 до договору про надання правничої допомоги №49/23 від 02.11.2023, відповідно до якого за надання послуг клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень, з яких 10000,00 грн гонорар адвоката за надані послуги (складання апеляційної скарги), а 5000,00 грн гонорар успіху, у відповідності до п. 4.2. Договору та копію товарного чеку №63 від 06.11.2023 про сплату витрат на суму 10000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 134-137, 166, 167). Отже, відповідачка - [PERSON] , у суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду від 26.10.2023, понесла судові витрати на правничу допомогу на загальну суму 15000,00 грн. Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання, однак, від відповідача, у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не надійшла заява про необґрунтованість витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а його представник у судовому засіданні зазначив, що покладається на розсуд суду при вирішені питання щодо розподілу судових витрат. Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 24.01.2022 у справі № 757/36628/16-ц, від 26.07.2022 у справі № 910/1209/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі № 463/2001/19, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Встановлено, що у договорі про надання правничої допомоги №49/23 від 02.11.2023, який укладений між адвокатом Марценюк Л.А. та [PERSON] , сторони належним чином узгодили порядок та умови надання правової допомоги відповідачам, визначили деталізацію видів правової допомоги, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом. Таким чином, представник відповідачки підтвердила обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, оскільки розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованій формі та є визначеним у розмірі 15000,00 грн, який підлягає розподілу за результатами розгляду справи, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладена у постанові від 28.12.2020 № 640/18402/19. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19. У Рішенні «ZUSTOVIC v. Croatia» (№27903/15) Європейський Суд з прав людини вказав, що заявник вважається таким, який поніс судові витрати, якщо він їх оплатив або був зобов`язаний оплатити внаслідок юридичного чи договірного зобов`язання (до прикладу, HaJnal v. Serbia, no. 36937/06, параграф 154, 19 червня 2012 року, пункт 109 рішення). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 2 якої, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги відповідачки та скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2023 року лише в частині накладення арешту на земельну ділянку, площею 1,4541 га з кадастровим номером 3220489500:01:023:0021 та на земельну ділянку, площею 1,5161 га з кадастровим номером 3220489500:01:024:0022, суд дійшов висновку, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» на користь [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 7500,00 грн. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду від 26.10.2023 сплатила судовий збір у розмірі у розмірі 536,80 грн, тому з позивача на її користь стягуються дані витрати пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 268,40 грн.

Outcome: partial