Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 05.10.2013 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від спільного проживання у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в твердій грошовій сумі на утримання двох старших неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1598 (одна тисяча п"ятсот дев"яносто вісім) гривень, на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 28.06.2024. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає, хоча він працездатний і може надавати таку допомогу, а також відсутні обставини, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей та її, як дружину, до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Проживають окремо. Позивачка, на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною, до досягнення нею трирічного віку. У зв"язку із тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти на утримання меншого сина та на її утримання, остання змушена звернутися до суду з вказаним позовом та просить стягнути на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1218 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви в суд і до досягнення дитиною трирічного віку. Вказаний позов надійшов до суду 27 лютого 2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. 02.06.2025 року від представника відповідача - адвоката Грабар С.А. надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідач заперечує щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1218 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання позивачки, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, з наступних підстав: дана позовна вимога вже була предметом розгляду у справі №556/1931/24. В цій справі позивач своєю заявою відмовилась від даних позовних вимог та відмова була прийнята судом, про що свідчать два судових рішення, винесених в рамках даної справи - ухвала від 28.10.2024 та рішення від 28.10.2024. Також та обставина, що позивачка саме відмовилась від позовних вимог, а не просила залишити їх без розгляду, свідчить її особиста заява, яка міститься в матеріалах судової справи №556/1931/24. На противагу ухвалі та рішенню від 28.10.2024, в яких зафіксовано факт відмови позивачки від позовних вимог в цій частині та прийняття даної відмови, на підставі чого було відмовлено у прийнятті зустрічного позову, в матеріалах судової справи №556/1931/24 відсутня ухвала суду відповідно до ст..257 ЦПК України про залишення позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] та утримання дружини без розгляду. Другою підставою для відмови в задоволенні позову є те, що відповідач не є біологічним батьком - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з 11.01.2022 не перебуває на території України. З того часу, як виїхав за її межі, проживає в Федеративній Республіці Німеччина. Обставина проживання його за кордоном в ФРН не заперечується позивачем, також була досліджена в рамках судової справи №556/1632/23. Факт виїзду відповідача 11.01.2022 за межі України та неповернення його до України з того часу і по 02.09.2024 підтверджується відповіддю Державної прикордонної служби України від 02.09.2024 року, наданою на адвокатський запит №26/1/24 від 30.08.2024. Позивачка з дітьми після початку війни, яку розпочала російська федерація в лютому 2022 року, виїхали до відповідача в ФРН, де проживали там до 24.10.2022 . Даний факт може підтвердити сама позивачка, також ця обставина досліджувалась та підтверджена матеріалами судової справи №556/1632/23 , а також рішенням в рамках судової справи №556/1931/24. В даних рішеннях встановлено, що позивачку не влаштували умови проживання в ФРН і вона потайки від відповідача, коли той перебував на роботі, зібрала свої речі та речі дітей (на той час їх було двоє) виїхала за межі ФРН, а саме до України. Про факт перетину кордону в жовтні 2022 року позивача також може свідчити відмітка в її закордонному паспорті. Після того позивач з відповідачем не бачились, у них не було фізичного контакту, що випливає з обставин, які стались у їхньому житті - проживання в різних країнах, тривалі спори щодо визначення місця проживання дітей, визначення способу виховання дітей та можливості їх спілкування з батьком, стягнення аліментів. З огляду на те, що задля того, аби зачати дитину - мова йде про [PERSON] , [INFO] , від відповідача, сторонам потрібно було в кінці січня-початку лютого 2023 року мати фізичний контакт, який призвів би до запліднення позивача, а в подальшому до щасливого очікування народження дитини, пологів та святкування. Однак, зважаючи, що [PERSON] у вказаний період перебував поза межами території держави Україна, а позивач з жовтня 2022 року проживала разом із дітьми в [ADDRESS] , що встановлено в рамках справи №556/1362/23 (в рішенні суду першої інстанції від 10.10.2023 року про це описано), відповідач апріорі не може бути батьком [PERSON] . Реєстрація його батьком в органах ДРАЦС відбулась за заявою матері, зважаючи на наявність зареєстрованого між сторонами шлюбу. 10.06.2025 від позивачки надійшла відповідь на відзив, де остання зазначила, що аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Відмова батьків від сплати чи отримання аліментів не повинно порушувати права та інтереси дитини. Дійсно, між позивачкою та відповідачем під час судового процесу за справою №556/1093/24 була усна домовленість про добровільну виплату аліментів на дітей і вона відмовилася від аліментів на утримання сина - [PERSON] . Разом з тим, ні рішення Володимирецького районного суду від 28.10.2024 року про стягнення аліментів на двох старших дітей, ні усна домовленість про виплату аліментів на меншу дитину не виконується. Тому, для захисту інтересів малолітньої дитини - [PERSON] , позивачка знову вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, так як іншого способу стягнення аліментів на разі не має, а права дитини повинні бути забезпечені та мають найбільшу цінність у правовій державі. Щодо того, що відповідач у відзиві заперечує своє батьківство щодо меншої дитини - [PERSON] , , однак дане питання не може розглядатися в цьому судовому процесі так, як виходить за межі предмету спору. Відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо виключення відомостей про батька з актового запису про народження, виданих органами ДРАЦС або рішення суду про оспорювання батьківства. Відповідач мав достатньо часу та ресурсів для подання позову про не визнання себе батьком дитини. При цьому він подає ці відомості у відзиві, лише для того, щоб ухилитися від сплати аліментів на дитину (при цьому залишаючись юридично батьком 3-х дітей у період військового стану). Просить позов задовольнити . Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала пояснення в межах пред`явленого позову. Так, вона дійсно попередньо відмовлялась від позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , оскільки з відповідачем була домовленість щодо виплати аліментів. Однак [PERSON] порушує дану домовленість, не сплачує аліментів згідно рішення суду навіть на старших дітей. Згідно актових записів про народження відповідач є батьком всіх трьох дітей і зобов`язаний сплачувати на їх утримання аліменти. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Грабар С.А. зазначив, що позовні вимоги не визнають, так як [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , оскільки з жовтня 2022 року сторони проживали в різних країнах. Даний позов свідчить про недобросовісність поведінки позивачки. Остання в своїй заяві від 18.09.2024 в справі №556/1931/24 відмовилась від позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] і закон не дозволяє ще раз звертатися до суду з аналогічним позовом. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, рахує, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження дітей, серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Згідно Витягу з реєстру територіальної громади №2023/007558773 від 20.09.2023, № 2023/-10270701 від 15.12.2023, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ч.1,2 ст.122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до ст. 140 СК України, стягнення з особи, яка записана батьком, матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. У зазначеній категорії справ для встановлення кровного споріднення передбачено проведення судово-генетичної експертизи, висновок якої є підставою для категоричного висновку про відсутність кровного споріднення між батьком та дитиною, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення/спростування батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорювання батьківства. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 150СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як зазначено в частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до вимог статті 182 СК України, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. А як зазначено в ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей, зобов`язаний їх утримувати до досягнення повноліття, не має інших утриманців, а також відсутні обставини, які б перешкоджали [PERSON] виконувати свій обов`язок по утриманню сина - [PERSON] , позов підлягає до задоволення. Доказів у заперечення даного факту відповідачем не надано. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ(78912)від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено в ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь, аліментів в твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1218 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. А тому з врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, враховуючи наведені обставини і те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей, засад справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1218 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатнім для забезпечення належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку дитини, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи інтересів і матеріального становища, як відповідача так і позивача. Водночас, суд зазначає, що стягнення з особи, яка записана батьком, матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 27 лютого 2025 року. Поряд з тим, рішення слід допустити до негайного виконання по платежах за один місяць, згідно ст. 430 ЦПК України. Крім того, позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку в розмірі 2000 гривень, починаючи з дня подачі заяви в суд. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. А тому суд рахує за правильне стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] та на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку, так як, на його думку , він не є біологічним батьком дитини і що позивачка зверталася до суду з аналогічним позовом і відмовлялась від позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON] , з огляду на наступне . Захист прав дитини є пріорітетом, а тому держава надає механізм для забезпечення її матеріального забезпечення. Аліменти - це право дитини, тому "відмова" батьків переважної сили не має. Відмова від аліментів має такі наслідки: документ про "відмову" легко оскаржується; стягнення можна поновити в будь який момент. Відмова від аліментів не дає підстав для неможливості відновлення таких регулярних платежів. Стягнення аліментів можна поновити навіть після відмови, оскільки законодавство України захищає права дитини на матеріальне благополуччя. Для цього необхідно звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів, якщо підстави для виплати аліментів знову виникли. Практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема у контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на справедливий судовий розгляд), має важливе значення для розуміння стандартів доказування та процесуальної справедливості у сімейних спорах, включаючи справи про стягнення аліментів. Стаття 6 ЄКПЛ гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Спори про стягнення аліментів беззаперечно належать до категорії спорів щодо "прав та обов`язків цивільного характеру", а отже, на них поширюються всі гарантії статті 6 ЄКПЛ. Це включає право на доступ до суду, належну судову процедуру, мотивоване судове рішення та інші процесуальні гарантії. Відповідно до ст.140 Сімейного Кодексу України, стягнення з особи, яка записана батьком, аліментів на дитину, не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька дитини з актового запису про її народження . У свідоцтві про народження дитини, серії [NUMBER] від 20 листопада 2023 року, у графі батько записаний - [PERSON] . Належних доказів про виключення відомостей про [PERSON] , як батька дитини - [PERSON] , [INFO] , з актового запису про його народження, відповідачем суду не надано, тому підстав для відмови в позові про стягнення аліментів, немає. Згідно із частиною 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1 211 грн 20 коп. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved