Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

30 грудня 2024 року в провадження суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У обгрунтування позову позивач зазначила наступне. Позивач [PERSON] на цей час зареєстрована та проживає у неприватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] з 06 жовтня 1982 року . Квартиронаймачем вищевказаної квартири була [PERSON] , мати позивача, яка померла [INFO] . Позивач проживає разом з дочкою [PERSON] та сином [PERSON] . У цій квартирі , крім позивача , зареєстровані наступні особи : [PERSON] , [INFO] , брат позивача, дата реєстрації [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 23.05.2009 р.; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 10.08.2001 р. Відповідач [PERSON] зареєстрований , але фактично не мешкає за даною адресою згідно акту КП КМР «Добробут» № 732 від 12.12.2024 р. за підписами сусідів квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не проживає у даній квартирі у зв`язку з тим, що наприкінці 2021 року перетнув державний кордон України в Республіку Польща і з цього часу не повертався і проживає там на постійній основі. Після смерті матері позивача [PERSON] , позивач самостійно та за власний рахунок здійснювала поховання матері, що підтверджується довідкою про одержання та підпоховання праху від 23.11.2024 року, виданого КП «Спеціалізоване підприємство КПО «Одеський крематорій» та випискою з А-банку від 13.12.2024 року про одержання одноразової допомоги на поховання від ПФУ. З цього часу брат позивач [PERSON] ,який наразі проживає в Польщі найняв робітників , які змінили замки у квартирі , чим чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою. У зв`язку з чим позивач була змушена звернутись із заявою до поліції. Відповідачем [PERSON] було залишено квартиру добровільно .Протягом тривалого періоду відповідачем не вживалися будь-які заходи щодо реалізації свого права на користування спірною квартирою, отже відповідачем житлову квартиру залишено не вимушено. З огляду на фактичні обставини, реєстрація відповідача у квартирі має виключно формальний характер. По суті , відповідач втратив інтерес до житла, де зареєстроване його місце проживання, та постійно проживає в іншій квартирі. Позивач не має можливості сплачувати за комунальні послуги у повному обсязі з урахуванням реєстрації відповідача , який давно не мешкає за місцем своєї реєстрації , не сплачує за житлово-комунальні послуги. Позивач постійно має сплачувати власні грошові кошти за надання послуг, що нараховані у тому числі на ім`я відповідача , який не мешкає у данні квартирі , що спричиняє певну шкоду майновим інтересам позивача. Правовідносини , що склалися між сторонами, є житловими і врегульовані ст. 71,72 ЖК України. Предметом цього позову є захист прав позивача як користувача житловим приміщенням, та полягає у визнанні відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким , що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] , судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2024 року передані у провадження судді Корнєєвої І.В. Судом на виконання ч.2 ст. 187 ЦПК України витребувано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. 06 лютого 2025 року з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2025 року з метою виконання вимог передбачених ч. 1 ст. 189 ЦПК України судом призначене підготовче засідання у справі за правилами загального позовного провадження на 09.30 год. 07 березня 2025 року та надано відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву, вирішено питання про витребування доказів за клопотанням позивача. 07 березня 2025 року від представника відповідача адвоката Серебрякової І.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 березня 2025 року відкладено підготовче засідання на 10.30 годину 07 квітня 2025 року. 21 березня 2025 року від представника відповідача адвоката Серебрякової І.М. надійшло клопотання про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 21 березня 2025 року представником відповідача адвокатом Серебряковою І.М. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову з наступних підстав. Факти , викладені позивачем у позові не відповідають дійсності , бо позивач хоча й зареєстрована у спірній квартирі , але у квартирі не проживає з 2010 року, що підтверджується актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року , що складений комісією КП КМР «Добробут». Інформація з Реєстру нерухомого майна від 25.11.2024 року на ім`я [PERSON] не є підтвердженням факту реєстрації та проживання позивача. Факт проживання позивача з дочкою [PERSON] та сином [PERSON] у вказаній квартирі не підтверджений належним доказом та спростовується актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року. Факт реєстрації позивача з дітьми у квартирі у даному позовному провадженні не заперечується. Але актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року, що складений у присутності свідків мешканців будинку [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] , доведено, що [PERSON] , її донька [PERSON] , а також її син [PERSON] , не проживають у квартирі з 2010 року і по теперішній час. Позивачу відомо , де перебуває відповідач , і з якої причини він перетнув кордон України на територію Республіки Польщі, бо ще з 2018 року відповідач постійно їздив на працю до Республіки Польщі. Час від часу приїжджав в Україну , коли мав відпустку , але позивачу відомо, що відповідач працює у Республіці Польща і тому наразі постійно не проживає у квартирі. Однак це не позбавляє його права бути там зареєстрованим і приїжджати на своє зареєстроване місце проживання у будь-який час. Відповідач офіційно працевлаштований у Республіці Польща, що підтвержується договорами доручення про виконання роботи, працює там і за останнім трудовим договором має виконати роботу у строк до 30.09.2025 року , що є поважною причиною не проживання у зазначеній квартирі та після чого має повернутися в Україну та проживати там за своїм зареєстрованим місцем проживання. Тому вимоги позивача про визнання відповідача таким , що втратив право користування житловим приміщенням, є безпідставним. Позивач, окрім довідки на одержання та поховання праху та довідки з банку про одержання коштів, не надала жодних доказів на підтвердження того , що вона самостійно та за власний рахунок здійснила поховання. В свою чергу, відповідач поніс витрати на поховання матері , що підтверджується копією накладної б/н від 26.11.2024 року від ФОМ [PERSON] на суму 720 грн. за хрест у розмірі 400 грн., табличку у розмірі 55 грн., вінок у розмірі 220 грн., віночок у розмірі 45 грн. та захоронення урни у розмірі 1500 грн. Отже, обставини, що викладені у позові, не є достовірними та спростовуються наданими доказами. Станом на сьогодні позивач самостійно змінила замок на вхідні двері у квартирі, а ключі відмовляється передати ані представнику відповідача, ані [PERSON] , яка є представником відповідача за нотаріально посвідченою довіреністю . Тим паче, як відомо позивачу, у даній квартирі знаходяться речі відповідача , як-то: телевізор, холодильник, пральна машина, бак для підігріву , ноутбук , музичний центр і серед особистих документів відповідача його трудова книжка. Доступу до даних речей у відповідача наразі немає. Тим паче , позивач заблокувала телефонний номер відповідача та не бажає з ним спілкуватися. Отже, доводи позивача про те, що відповідачем було залишено квартиру добровільно є неправдивими, бо відповідач не втратив інтерес до свого житла і постійного проживання і іншій країні немає. Позивач не надала жодної квитанції на підтвердження того, що вона сплачує житлово-комунальні послуги за проживання у квартирі. Доводи позивача про те, що він не сплачує комунальні послуги по квартирі не відповідають дійсності. Сплата відповідачем комунальних послуг підтверджується копіями квитанцій. Сплата за комунальні послуги здійснювалась відповідачем у повному розмірі , тобто відповідач сплачував повністю рахунки задля запобігання утворення заборгованості , бо позивач ніколи не сплачувала за квартиру та завжди казала відповідачу, що у неї немає коштів платити за комунальні послуги . Тим паче , у даній квартирі зареєстрований повнолітній син позивача [PERSON] , який там взагалі не проживає та ніколи не ніс витрати на оплату житлово-комунальних послуг у вказаній квартирі як наймач. Надані відповідачем квитанції про сплату комунальних послуг здійснені від імені платника [PERSON] , яка є цивільною дружиною відповідача , і перебуває разом з ним на праці у Республіці Польща. Тому твердження позивача, що вона постійно сплачує власні грошові кошти за житлово- комунальні послуги , є неправдивими та не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами. Позивач бажає визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою, задля реалізації права на приватизацію даної квартири одноособово, тим самим позбавити відповідача такого права. Відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 21 березня 2025 року представником відповідача адвокатом Серебряковою І.М. подано до суду зустрічну позовну заяву. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] обгрунтовано наступним. [PERSON] є рідним братом [PERSON] . Вони разом зі своїми батьками проживали та були зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Батько їх давно помер , а мати [PERSON] , пішла з життя 22.11.2024 року. Квартира, у якій проживала родина, не була приватизована. У 1982 році , коли був виданий ордер на вказану квартиру, родина складалася з 3 осіб: квартиронаймача [PERSON] , його дружини [PERSON] , та їх доньки [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження , що видане 17 березня 1984 року за відповідним актовим записом №977 Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серія [NUMBER] . Ордер за № 5876 був виданий Головою виконкому районної (міської) Ради народних депутатів міста Дніпродзержинська 23 вересня 1982 року на ім`я [PERSON] для сім`ї,яка складалася на той час з 3 осіб на право заняття 2-х кімнатної квартири: загальною площею 28,71 кв.м в квартирі окремій [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Дніпровської ради народних депутатів 17.09.1982 року №494. Станом на сьогодні , згідно довідки про склад сім`ї за № 001324689, що додана до первісного позову , за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 4 осіб: [PERSON] , дата реєстрації місця проживання 15.03.1984 року;- [PERSON] , дата реєстрації місця проживання 06.10.1982 року; - [PERSON] , дата реєстрації місця проживання 10.08.2001 року; - [PERSON] , дата реєстрації місця проживання 23.05.2009 року. Однак [PERSON] з 2010 року і по теперішній час фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року , складеного КП КМР «Добробут». Тобто, [PERSON] тривалий час (понад 6 місяців) не проживає без поважних причин у вказаній квартирі, її особистих речей у квартирі немає, платежі за комунальні послуги ,які нараховуються , вона не сплачує. Отже , така реєстрація відповідача [PERSON] в квартирі без фактичного проживання створює позивачу за зустрічним позовом збитки , він вимушений сплачувати комунальні платежі за відповідача та її дітей. При цьому позивач за зустрічним позовом позбавлений можливості самостійно зняти відповідача за зустрічним позовом з зареєстрованого місця проживання , оскільки спірна квартира не приватизована і він не є її власником. Відповідач за зустрічним позовом не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців , що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. При цьому , суттєвим є те, що відповідач за власним бажанням та волевиявленням виїхала зі спірної квартири на інше фактичне місце мешкання, ніяких перешкод їй в користуванні спірним житлом з боку позивача за зустрічним позовом чи інших осіб не чинилось, умов, щоб унеможливлювали її проживання не створювались, тривалий час вона ним не користується з власної волі , її особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує. Виходячи з наведеного та враховуючи , що відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації і не проживає в цьому житлі понад шість місяців і не встановлено поважності причини її відсутності чи наявності домовленості між нею і позивачем за зустрічним позовом щодо порядку користування житловим приміщенням квартири. Позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 березня 2025 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, об`єднано в одне провадження вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 07 квітня 2025 року від представника позивача адвоката Медведєвої Л.В. до суду надійшло клопотання про об`єднання позовних вимог в одне провадження позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа ,яка не заявляє самостійних вимог Територіальна громада міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням по справі № 209/2277/25, яка перебуває у провадженні судді Решетник Т.О. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Медведєвої Л.В. про об`єднання позовних вимог в одне провадження та відкладено підготовче засідання на 11.00 годину 07 травня 2025 року . 14 квітня 2025 року від представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката Медведєвої Л.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якій представник позивача посилається на ті ж самі доводи ,зазначені у первісному позові, та додатково зазначає, що відповідач [PERSON] не оспорює факту не проживання у квартирі з 2021 року та перебуває з того часу у Польщі. Відповідач [PERSON] вважає, що його відсутність в Україні та офіційне працевлаштування є поважною причиною для залишення свого місця проживання . [PERSON] не здійснював перетин кордону у зворотньому напрямку в Україну протягом трьох років , а саме з 24.01.2022 року, тобто усього часу введення в Україні військового стану і саме ця причина є реальною для його відсутності . Трудові договори продовжувались переукладатися [PERSON] в період військового стану в Україні. Позивач [PERSON] сплачувала за комунально-житлові послуги, що підтверджується квитанціями. Крім того, акт про не проживання від 20.03.2025 року № 78 [PERSON] та її дітей, складений посадовими КП КМР «Добробут» за участю сусідів іншого під`їзду квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] суперечить акту про не проживання № 732 від 12.12.2024 КП КМР «Добробут» за підписом сусідів квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] .Фактично посадові особи не заходили в спірну квартиру та не оглядали її у зв`язку з тим, що ключи від неї знаходяться у позивача [PERSON] 28 квітня 2025 року від представника відповідача адвоката Серебрякової І.М. надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої представник відповідача зазначила, що акт про не проживання № 99 від 20.03.2025 р. не може суперечити акту про не проживання № 732 від 12.12.2024 , оскільки акт про не проживання № 732 свідчить про не проживання у зазначеній квартирі [PERSON] з 2021 року, що не заперечується ним самим з підстав ,визначених у відзиві на первісний позов, а акт про не проживання № 99 лише про [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Доводи відповідача за зустрічним позовом про те, що акт № 99 від 20.03.2025 року підписали сусіди іншого під`їзду не є свідченням того, що їм не можуть бути відомі факти про проживання або не проживання зазначених осіб у спірній квартирі. Для складання акту про не проживання не є обов`язковим огляд квартири сусідами та членами комісії , а [PERSON] не дає ключі від спірної квартири та тим самим перешкоджає іншим квартиронаймачам у праві користування даним майном, що вона сама не заперечує. 05 травня 2025 року від представника відповідача адвоката Серебрякової І.М. надійшло клопотання про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 07 травня закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті . Позивач [PERSON] у судовому засіданні показала, що після смерті матері вона з колишнім чоловіком прийшла до квартири та вияснила , що замки на дверях квартири поміняні, тому вона звернулася до поліції, де їй рекомендували звернутися до суду. До 2010 року вона проживала у квартирі. Потім проживала у орендованому житлі, бо у 2-х кімнатній квартирі проживала матір зі співмешканцем , брат [PERSON] зі співмешканкою , та вони з трьома дітьми та чоловіком , взагалі 9 чоловік не могли жити у цій квартирі . Її матір казала їй жити у коридорі. У неї з матір`ю виникли неприязнені відносини. Вона й зараз проживає в орендованій квартирі та переносе речі до квартири матері. [PERSON] проживав у квартирі до війни та більше не з`являвся. У співмешканки [PERSON] є свою квартира. У брата іншого житла не має. У квартирі є речі брата. Вона займає кімнату матері . Вона сплачує комунальні послуги з того моменту , як померла мати, до цього не платила, бо квартирою не користувалася, у квартирі встановлені лічильники та їй орендоване житло ніхто не оплачував. Вона іншого житла не має. Вона теж змінювала замки у квартирі , ключі нікому не давала, вона може дати ключі тільки брату. У цьому місяці вона не сплачувала комунальні послуги , бо не було коштів. За брата вона сплачувати послуги не буде. Вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з чоловіком не живуть . Вважає, що і вона , і брат мають право проживати у квартирі . До суду вона звернулася з позовом тільки тому, що братом були поміняні замки. На задоволенні позову наполягає, зустрічний позов не визнає. У судовому засіданні представник позивача адвокат Медведєва Л.В. підтримала позовні вимоги [PERSON] на підставах , зазначених у позові та відповіді на відзив на позов та відзиві на зустрічний позов, просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити , бо у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2021 року без поважних причин не проживає у спірній квартирі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності . У судовому засіданні представник відповідача адвокат Серебрякова І.М. вимоги зустрічного позову [PERSON] підтримала на підставах, зазначених у відзиві на первісний позов , зустрічному позові та відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву, зазначивши, що факт не проживання [PERSON] у спірній квартирі без поважних причин з 2010 року доказано зібраними доказами. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задовольнити . Представник Територіальної громади міста Кам`янське в особі Кам`янської міської ради до судового засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином , заявив клопотання про розгляд справи без участі представника. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона знайома з [PERSON] ,який є сином [PERSON] , яка хрестила її сина в 1983 році. Вони жили у одному під`їзді, а потім вона переїхала в інше житло , але з [PERSON] спілкувалася. [PERSON] до війни виїхав до Польщі , де працював. У [PERSON] був співмешканець, який , коли вона захворіла, пішов від неї. До виїзду за кордон [PERSON] жив з жінкою та матір`ю у квартирі. Вона та сусідка приходили до [PERSON] , вона купувала їй ліки. Коли [PERSON] лежала у лікарні , вона приходила годувати кота. Коли [PERSON] привезли з лікарні, то вона ледь пересувалася по квартирі. [PERSON] зламала стегно , викликали Швидку та надзвичайну службу , відвезли її до лікарні , де зробили їй операції, [PERSON] була у реанімації. Вона доглядала за [PERSON] не бачила, у квартирі вона не проживала. Оксана жінка [PERSON] , з Польщі найняла жінку, яка приходила вранці та вечором доглядати [PERSON] стосунки у [PERSON] з дочкою не знає. [PERSON] у квартирі не проживали та вона їх не бачила. Коли [PERSON] проживала у квартирі вона не пам`ятає. Протягом 10 років [PERSON] не бачила. [PERSON] вийшла заміж , виїхала з квартири та проживала в іншому місці. [PERSON] померла у листопаді 2024 року, її співмешканець пішов від неї за місяць до цього. [PERSON] не жив у квартирі , але сплачував комунальні платежі, оплачував послуги жінки, яка доглядала матір, та давав трохи грошей на похорон. [PERSON] поховала вона, оплачувала кремацію. Присвітлої не бачила взагалі. Колишній чоловік [PERSON] забрав свідоцтво про смерть та тіло на кремації, привіз урну. [PERSON] давав гроші на похорон. Вона точно не пам`ятає, чи приїздив [PERSON] . На її думку [PERSON] з дітьми , [PERSON] не могли жити разом з [PERSON] та її співмешканцем. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з [PERSON] , а потім з [PERSON] , [PERSON] , жили у будинку 40 років, у різних під`їздах. Вона з [PERSON] спілкувалася до останньої хвилини. Присвітла не проживала у квартирі з моменту , коли вийшла заміж та переїхала кудись приблизно з 2000 року. У квартирі жила [PERSON] та [PERSON] з жінкою та сином. Присвітла приходила до матері. Син [PERSON] бігав до бабусі коли йому було 7-8 років. [PERSON] казала, що [PERSON] не допомагає з комунальними платежами. Відносини Присвітлої з [PERSON] були погані. [PERSON] з [PERSON] з Польщі допомагали на лікування матері. [PERSON] знаходився у Польщі до війни. Усі речі [PERSON] були у квартирі. [PERSON] відвезла сина [PERSON] до Польщі. У Присвітлої не має власного житла , знімає квартиру. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] як однокласницю. З 2013 року почали з нею спілкуватися більше за телефоном , у гостях у неї не була. Між [PERSON] та [PERSON] були розбіжності, неприязнь . [PERSON] проживала з [PERSON] та його сім`єю, дитиною, яку [PERSON] відвезла до [PERSON] . [PERSON] проживала зі співмешканцем. [PERSON] виїхав до Польщі, потім виїхала його жінка, а потім [PERSON] відвезла сина [PERSON] . Коли [PERSON] хворіла, [PERSON] висилав кошти на її лікування. Коли [PERSON] лікувалася , [PERSON] прийшла до лікарні та казала матері, що не дочекається коли та помре, щоб зайняти її квартиру.. Онуки відмовилися бачитися з [PERSON] , не дзвонили. З якого часу [PERSON] не проживає у квартирі , не знає. Вона особисто не знає [PERSON] та [PERSON] , бачила їх колись у до 2010 року. У чому конфлікт між [PERSON] та [PERSON] не знає. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи убачається, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Ордер за № 5876 був виданий Головою виконкому районної (міської) Ради народних депутатів міста Дніпродзержинська 23 вересня 1982 року на ім`я [PERSON] для сім`ї,яка складалася на той час з 3 осіб на право заняття 2-х кімнатної квартири: загальною площею 28,71 кв.м в квартирі окремій [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Дніпровської ради народних депутатів 17.09.1982 року №494 (а.с.14-15,147 т.1). [PERSON] є рідним братом [PERSON] . Вони разом зі своїми батьками проживали та були зареєстровані у квартирі за адресою : [ADDRESS] . Мати позивача та відповідача [PERSON] померла [INFO] (а.с.9 т.1). Квартира , у якій проживала родина, не була приватизована (а.с.16 т.1). [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження , що видане 17 березня 1984 року за відповідним актовим записом №977 Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, серія [NUMBER] (а.с. 146 т.1). Станом на сьогодні , згідно довідки про склад сім`ї за № 001324689, що додана до первісного позову , за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 4 осіб: [PERSON] , дата реєстрації місця проживання 15.03.1984 року;- [PERSON] , дата реєстрації місця проживання 06.10.1982 року; - [PERSON] , дата реєстрації місця проживання 10.08.2001 року; - [PERSON] , дата реєстрації місця проживання 23.05.2009 року (а.с.6 т.1). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований , але фактично не мешкає за даною адресою згідно акту КП КМР «Добробут» № 732 від 12.12.2024 р. за підписами сусідів квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.5 т.1). В судовому засіданні також встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] з 2010 року і по теперішній час фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про не проживання № 99 від 20.03.2025 року , складеного КП КМР «Добробут» (а.с.106 т.1). Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України [PERSON] виїхав череп п.Краківець 23.01.2020 року та назад в Україну не повертався (а.с.60 т.1). В судовому засіданні встановлено, що з 2018 року відповідач офіційно працевлаштований у Республіці Польща, що підтверджується договорами доручення про виконання роботи, працює там і за останнім трудовим договором має виконати роботу у строк до 30.09.2025 року (а.с.78-105 т.1). Після смерті матері позивача [PERSON] , позивач [PERSON] здійснювала поховання матері , що підтверджується довідкою про одержання та підпоховання праху від 23.11.2024 року , виданого КП «Спеціалізоване підприємство КПО «Одеський крематорій» та випискою з А-банку від 13.12.2024 року про одержання одноразової допомоги на поховання від ПФУ(а.с.10-12 т.1). Відповідач за первісним позовом [PERSON] поніс витрати на поховання матері [PERSON] , що підтверджується копією накладної б/н від 26.11.2024 року від ФОМ [PERSON] на суму 720 грн. за хрест у розмірі 400 грн., табличку у розмірі 55 грн., вінок у розмірі 220 грн., віночок у розмірі 45 грн. та захоронення урни у розмірі 1500 грн.(а.с.107-108 т.1). Правовідносини, що склалися між сторонами є житловими і врегульовані ст.ст. 71, 72 ЖК України. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2024 року по справі № 761/38440/21, провадження № 61-8833св23 Верховний Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine"), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не проживала у спірній квартирі з поважних причин, а саме тому , що у спірній 2-х кімнатній квартирі житловою площею 28,71 кв.м. проживали її матір з співмешканцем, брат [PERSON] з цивільною дружиною та сином, фактично позивачу [PERSON] з трьома дітьми та чоловіком не було де проживати. Крім того, між матір`ю [PERSON] та [PERSON] склалися неприязнені відносини , що підтвердили в судовому засіданні позивач [PERSON] та свідки . Позивач [PERSON] проживає у орендованому житлі , власного іншого житла не має , інтерес до жилого приміщення позивач не втратила , оплачує з грудня 2024 року житлово-комунальні послуги, перевозе свої речі до спірної квартири (а.с.178-206 т.1). В той же час відповідач [PERSON] працює в Республіці Польща за тимчасовими трудовими договорами, доказів постійного місця проживання відповідача в Республіці Польща позивачем не надано та судом не добуто , відповідач має намір повернутися в Україну та проживати за своїм зареєстрованим місцем проживання. В той же час, відповідач [PERSON] іншого власного житла не має ,у спірній квартирі знаходиться його майно, що у судовому засіданні підтвердила позивач [PERSON] , не втратив інтерес до житлового приміщення , сплачує через цивільну дружину [PERSON] житлово-комунальні послуги з липня 2024 року (а.с.109-128, 129 т.1). Крім того , у судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що вона та відповідач мають право на проживання та користування спірною квартирою, а спір виник тільки із-за того , що відповідач змінив замки на дверях квартири, які на момент розгляду справи змінені позивачем [PERSON] на інші. Суд зазначає, що в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не проживають у спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин , тому відсутні підстави для задоволення як первісного позову [PERSON] , так і зустрічного позову [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов`язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , тому у зв`язку з відмовою у задоволенні первісного та зустрічного позову витрати покладаються на позивача по первісному позову та на позивача за зустрічним позовом . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed