Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що з 20.06.2016 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2018 року (справа № 521/20959/17), шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу позивач з дитиною повернулася проживати в квартиру за адресою : [ADDRESS] , яка належить їй на праві спільної часткової власності. У 2023 році виникло питання щодо подачі документів дитини до навчального закладу, однак у Департаменті надання адміністративних послуг Одеської міської ради отримала відмову у реєстрації неповнолітнього сина [PERSON] за адресою проживання та реєстрації матері, оскільки це потребувало дозвіл батька дитини - [PERSON] . Оскільки [PERSON] за своєю професію моряк та оселився проживати в іншій країні - Канаді, позивач втратила з ним зв`язок, що унеможливило отримати від нього дозвіл на реєстрацію за місцем проживання неповнолітнього сина. Всі ці обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом та у зв`язку з цим, просить суд задовольнити позовну заяву та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 12.10.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06.05.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак її представник направила на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин. Про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав, а тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу за відсутності відповідача, згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася. Однак, надіслала до суду листа, в якому просить провести розгляд даної справи за відсутності представника третьої особи та прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. По справі встановлено, що з 20.06.2016 року позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] . У період шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 09 грудня 2016 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2018 року (справа № 521/20959/17), шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу позивач з дитиною повернулася проживати в квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житло, виданим Департаментом міського господарства Одеської міської ради за № 250754 від 10 серпня 2017 року, що зареєстровано та записано в реєстрову книгу № 8-25834. В 2023 році у позивача виникло питання щодо подачі документів дитини до навчального закладу. При зверненні до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію неповнолітнього сина [PERSON] за адресою проживання та реєстрації матері, позивач отримала відмову, оскільки це потребувало дозвіл батька дитини - [PERSON] . Позивач наголошує на тому, що [PERSON] за своєю професію моряк, оселився проживати в іншій країні - Канаді, та вона втратила з ним зв`язок, що унеможливило отримати від нього дозвіл на реєстрацію за місцем поживання неповнолітнього сина. Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення. Частина 5 статті 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, з доданого до матеріалів справи Висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 813/01-11 від 31.03.2025 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Також, у вказаному висновку зазначено, що батьки дитини проживають окремо. Також [PERSON] , надав заяву від 03 березня 2025 року, в якій повідомляє, що він не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, гр. [PERSON] . Зазначив, що станом на теперішній час проживає за кордоном, а саме в Канаді, у місті Торонто. Мати дитини - гр. [PERSON] , [INFO] , з 23 січня 2025 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю "РІН08" на посаді адміністратора (довідка № 23/1-25 від 23 січня 2025 року). Згідно з характеристикою, наданою директором Товариства з обмеженою відповідальністю "РІН08", гр. [PERSON] , [INFO] , характеризується як відповідальна, цілеспрямована та працьовита людина. Дисциплінарних попереджень та зауважень до неї немає. Відповідно до повного Витягу № ФОВМ-003099537 з інформаційно-аналітичної системи „Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, гр. [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 07 лютого 2025 року є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, наявності незнятої чи непогашеної судимості, розшуку, відсутні. Згідно з довідкою № 0204 від 23 січня 2025 року, виданою уповноваженими особами Комунального некомерційного підприємства "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я" Одеської обласної ради, [PERSON] , [INFO] , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру не значиться. На психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12 лютого 2025 року, складеного уповноваженими особами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, за місцем проживання гр. [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] , встановлено наступне: житло розміщено на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з 2-х кімнат. Умови проживання добрі, в квартирі частково виконаний ремонт, є всі комунікації, побутова техніка та меблі. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.. У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Зокрема, зібрані докази свідчать про те, що позивач постійно піклується про дітей, бере участь у духовному та фізичному розвиткові, у позивача наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дітей. Відповідно до частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки органу опіки та піклування вказують на те, що проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю найкраще забезпечить інтереси дитини. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Крім того, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на вище викладене, суд доходить до переконання про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved