Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 25.05.2021 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» (надалі Банк) та [PERSON] (надалі Відповідач) укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Анкети-заяви №200346253 про акцепт Публічної пропозиції АТ «БАНК ФОРВАРД», відповідно до умов якого Відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит у сумі 46 020,00 грн., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість Відповідача перед Позивачем за кредитним договором № 200346253 від 25.05.2021 року становить 70 328,18 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 33 169,75 грн.; заборгованість за відсотками 6,43 грн.; заборгованість за комісією 37 152,00 грн. Аргументи учасників справи Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місце проживання (перебування). Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом 25.05.2021 року між Акціонерним товариством «БАНК ФОРВАРД» (надалі Банк) та [PERSON] (надалі Відповідач) було укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Анкети-заяви №200346253 про акцепт публічної пропозиції АТ «БАНК ФОРВАРД», відповідно до умов якого Відповідачу було випущено на ім`я відповідача платіжну картку: КОКОКАРД (для виплат)_Masterrcard_bordo, відкрито рахунок [NUMBER] та надано кредит у сумі 46 020,00 грн., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Відповідно до п. 3.1.1 та 3.1.2 Розділу 3 кредитного договору Позичальник просить Банквідкрити рахунок, що буде використовуватись для надання, повернення та обліку кредитних коштів та заборгованості за Кредитним договором та надати йому кредит шляхом зарахування суми Кредиту на Рахунок та її подальшого безготівкового переказу з Рахунку згідно з дорученням Позичальника. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору шляхом перерахування в безготівковому порядку з Рахунку на відкритий в Банку на ім`я Позичальника банківський рахунок суму грошових коштів, що підтверджується виписками за кредитними договорами. Також сторони погодили графік платежів, який є додатком № 1 до Угоди № 200346253 від 29 грудня 2021 25.07.2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали Договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №200346253 від 25.05.2021 року, що підтверджується відповідним договором та додатком № 1 до договору № GL1N426202/1 витягу із реєстру договорів права вимоги, за якими відступаються та боржників за такими договорами. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором кредиту №200346253 від 25.05.2021 станом на 25.07.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 70\~328,18 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 33\~169,75 грн.; за відсотками 6,43 грн., заборгованість за комісією 37\~152,00 грн Відповідачу було надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості. Надано термін для добровільного врегулювання Позивачем зобов`язання. Позивач надіслав поштовим відправленням лист за адресою, вказаною відповідачем в кредитному договорі Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1 ст.640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. (ст.642 ЦК України). Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Суд звертає увагу, що факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив банківськими виписками, які згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, мають статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. Підписана відповідачем Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Банк Форвард» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Форвард», заяву до договору, опитувальник клієнта, виписка по картковому рахунку, квитанція про зарахування кредитних коштів, є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин. За змістом укладеного договору, строк сума кредиту 46\~020,00грн, строк кредитування 43 місяці, процентна ставка 0,01 % річних, щомісячна комісія обслуговування без ПДВ 2,99%, загальні витрати по кредиту становлять 61\~326,65 грн (а.с.6 зворот). Підписавши анкету-заяву, та паспорт споживчого кредиту разом із заявою про надання кредиту, які є складовими частинами кредитного договору, відповідачка відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав до їх задоволення шляхом стягнення на користь позивача з відповідача боргу за кредитним договором у розмірі 70\~328,18 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що: «стаття 204\~ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню». Договір, укладений між відповідачем\~ [PERSON] та первісними кредиторами, договір факторингу укладений між первісними кредиторами та АТ «Банк Форвард»» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень\~статті 204 ЦК України\~діє презумпція правомірності указаних правочинів. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених спірними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Щодо нарахування відсотків Вирішуючи спір, судом встановлено, що ТОВ «Фінансова Компанія» КредитКапітал» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по спірному кредитному договору, а\~\~ [PERSON] прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом їх підписання їх, однак у порушення умов указаних договорів остання не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розміру та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності яких не спростована. Що стосується нарахувань відсотків за кредитними договорами, то суд враховує наступне. Так, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Кожним кредитним договором визначено розмір кредиту (тіло), кількість днів дата повернення та вказана процента ставка (базова або фіксована) за один день. Суд перевіривши розрахунки заборгованості відповідно до умов кредитування, вважає їх обґрунтованими, тобто розрахунки представлені суду стороною позивача здійснено правильно за період невиконання [PERSON] взятого на себе зобов`язання у вигляді повернення кредиту. Щодо судових витрат Згідно з платіжною інструкцією № 11149 від 06.06.2025 при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у вищевказаному розмірі. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача понесених судових витрат на правочинну допомогу в розмірі 7000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц. Так, у матеріалах справи міститься: копія договору про надання правничої допомоги № 0206 від 02.06.2025 року, копія акту прийому-передачі наданих послуг на суму 7 000 грн, детальний опис наданих послуг. На думку суду, витрати позивача на професійну допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами, а розмір вказаних витрат відповідає характеру та обсягу дій, вчинених адвокатом, не є завищеними чи необґрунтованими та є цілком пропорційними предмету спору, а тому вони на підставі ст. 133, ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у загальному розмірі 9422,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved