Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на підставі ухвали судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.03.2025 за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальність «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач позов обґрунтовує тим, що 15.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75629776, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня, позикодавець на виконання п.1 Договору позики виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 6000,00 грн шляхом їх перерахування на банківську картку відповідача. 21.12.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 2112 за умовами якого, останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі до відповідача за договором позики №75629776 від 15.07.2021. 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу № 310323-ФМ за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі до відповідача за договором позики №75629776 від 15.07.2021 в сумі 20 328 грн, з яких: 6000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 328 грн - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення сум наданої позики та відсотків за користування нею та станом на день звернення із позовом до суду заборгованість за договором не погасив, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №75629776 від 15.07.2021 в сумі 20 328 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальність «Фінпром Маркет» своєчасно і належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Просив справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Саєнко О.М., що діє на підставі ордера про надання правничої (правової) допомоги серія АН № 1737014 від 15.07.2025 через систему «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву в якому вказав, що відповідач позовні вимоги не визнає, виходячи з наступного. Так у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, кредитодавець повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання відповідачу кредитних коштів за умовами договору. З копії довідки, складеної ТОВ ФК«ФІНЕКСПРЕС» неможливо встановити отримання кредитних коштів [PERSON] , оскільки вказаний документ не є первинним бухгалтерським документом, в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Наданий позивачем розрахунок заборгованості також не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже сам по собі не є належним доказом наявності заборгованості. Окрім того, не можна визнати належним доказом копію платіжної інструкції про здійснення транзакції на суму 6000 грн, оскільки в документі номер банківської картки вказаний не повністю. Оскільки, позивачем не доведено надання первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідачу кредитних коштів за умовами договору №75629776 від 15.07.2021 року, а також враховуючи ненадання позивачем достатніх доказів набуття ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» прав вимоги за вказаним кредитним договором, тому у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача на його користь заборгованості за даним договором. У зв`язку з чим, просив в задоволенні позовних вимог відмовити та судові витрати (судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу) покласти на позивача. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 15.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики №75629776, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000 грн, строк позики - 30 днів (дата повернення позики 14.08.2021) зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Додатком №1 до договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. До позовної заяви додано Правила надання грошових коштів у позику. Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, позичальник/відповідач: [PERSON] , з яким укладено договір №75629776 від 15.07.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: Hex4Vhmytc. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 15.07.2021 17:20:04. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] З копії платіжної інструкції вбачається, що на банківську карту Відповідача на підставі платіжної інструкції перераховано кошти (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) на виконання умов Договору позики №75629776. Згідно довідки № КД-000009719/ТНПП від 11.02.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 15.07.2021, сума 6000 грн отримувач [PERSON] , номер платежу c9d586f8-dbd3-470b-975b-4f9d696bcd4c. 21.12.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 2112 за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі до відповідача за договором позики №75629776 від 15.07.2021. Вказане підтверджується актом прийому-передачі документації, актом прийому-передачі реєстру заборгованостей, реєстром прав вимог №4, актом звірки взаємних розрахунків. 31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали Договір факторингу № 310323-ФМ за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі до відповідача за договором позики №75629776 від 15.07.2021. За реєстром боржників, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 328 грн, з яких: 6000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 328 грн - сума заборгованості за відсотками. Вказана сума заборгованості також вбачається з розрахунку суми заборгованості станом на 24.02.2025. Вказане підтверджується актом прийому-передачі документації, актом прийому-передачі реєстру заборгованостей, актом прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості в електронному вигляді, актом звірки. Згідно п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу № 310323-ФМ встановлено, що перехід від Клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованості в електронному вигляді), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді), підтверджують факт переходу від Клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. Як вбачається з виписки, наданої АТ КБ «Приватбанк 15.07.2021 року на картку відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 6000 грн. Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до ч.3 ст.11ЗаконуУкраїни«Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно ч.6 ст.11ЗаконуУкраїни «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.546 та ст.549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1ст. 611ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що обидва договори факторингу та реєстр прав вимог № 4, реєстр боржників містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеному між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] та суми заборгованості. Договори факторингу та реєстри прав вимог містять підписи сторін, є належними та допустимими доказами. Зважаючи на викладене, доводи представника відповідача про недоведеність факту відступлення права грошової вимоги за укладеним 15 липня 2021 року договором позики №75629776 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та в подальшому до ТОВ «Фінпром Маркет» є безпідставними. Щодо твердження представника відповідача, що відповідачем не було отримано грошові кошти то даний факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми позики за Договором №75629776 як первинному позикодавцю ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», так і його правонаступникам: ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача 6000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу підлягає задоволенню. Проте, суд не погоджується із визначеним розміром заборгованості стосовно стягнення з відповідача 14328 грн суми заборгованості за відсотками. Згідно умов договору позики №75629776 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк договору - 30 днів, дата надання позики - 15 липня 2021 року по 14 серпня 2021 року - дата повернення позики (останній день). Таким чином, строк кредитування сплив 14 серпня 2021 року. Відповідно до пункту 5.2 Договору, позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 . До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом. Тому, у позикодавця виникло право нарахування відсотків за Договором тільки у межах строку його дії - до 14 серпня 2021 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 15 серпня 2021 року по 24 лютого 2025 року відсутні. Розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 30 днів, починаючи з 15 липня 2021 року по 14 серпня 2021 року, розмір яких складає 3582 грн (6000 грн х 1,99%/100%=119,4 грн х 30 днів). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 3582 грн. Щодо стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3500 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16(провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Із досліджених матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року, укладеного між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О.; 2) акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги як Додаток №1 до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024; 3) акту приймання-передачі наданої правничої допомоги як Додаток №2 до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024; 4) витягу з акту №5-П приймання-передачі наданої правничої допомоги як Додаток №2 до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024; 5) акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги як Додаток №1 до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024; 6) платіжної інструкції кредитового переказу коштів №579932015.1 від 18.01.2025. У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Ткаченко Ю.О. у конкретній цивільній справі, суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження як факту надання відповідного виду правничої допомоги, так і оплати вартості такої допомоги, але враховуючи що позов задоволено частково, тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1649,90 грн. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн. Дана позовна заява сформована в системі «Електронний суд», тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 2 422,40 грн. (3 028 х 0,8), який сплачений позивачем. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача в загальному розмірі 9582 грн, з яких: 6000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3582 грн - сума заборгованості за відсотками. Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 47,14 % ((9582 грн. - задоволені вимоги) / ( 20 328 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1 141 грн. 92 коп. (2 422,40 грн. - сплачений судовий збір * 47,14 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial