Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

09 січня 2025 року [PERSON] (надалі позивач) в особі представниці, адвокатки Рой І. В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідачка) з указаним позовом, переданим головуючому судді 15 січня 2025 року. В обґрунтування позову зазначив, що 27 листопада 2024 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ у справі № 183/12097/24, яким стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) боржника платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22 листопада 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач указує, що він має на утримання трьох дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] діти від попереднього шлюбу. Він добровільно сплачує аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] , доказом чого є рапорт на добровільне відрахування аліментів на користь [PERSON] та квитанції щодо перерахування аліментів [PERSON] . Вважає, що сімейний стан та матеріальне становище позивача (добровільне відрахування коштів на утримання двох дітей від попереднього шлюбу та добровільне перерахування аліментів на утримання Агати) є обставинами для зменшення розміру аліментів. В правове обґрунтування позову посилається на статтю 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковану Україною 27 лютого1991 року, статтю 8 Закону України «Про охорону дитинства», статті 7, 141, 180-182, 192, 273 СК України, правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 червня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Постановленою суддею ухвалою від 10 лютого 2025 року, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідачки, позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрите провадження у цивільній справі, призначене підготовче засідання. Встановлено строк відповідачці на подання відзиву. 03 лютого 2025 року представницею позивача подано клопотання про долучення доказів у справі, задоволене судом ухвалою від 07 квітня 2025 року. 14 квітня 2025 року, після отримання копії позовної заяви, відповідачкою подано відзив на позовну заяву, отриманий судом 15 квітня 2025 року. У відзиві відповідачка просить відмовити у позові. В обґрунтування відзиву вказує на необґрунтованість належними і допустимими доказами тверджень позивача про обставини для зміни розміру аліментів. Зазначає, що матір дитини на законних підставах реалізувала своє право на звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з метою захисту інтересів дитини на належні умови життя. Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів відповідачка довела наявність у себе такого права, надавши суду копії свідоцтва про народження спільної дитини та докази про те, що дитина перебуває повністю на її утриманні. З моменту винесення судового рішення про стягнення аліментів і до часу подання відзиву будь-яких змін сімейного або матеріального стану у позивача не відбувалось. Не є підставою для зміни розміру аліментів сплата коштів на утримання дитини, перерахованих до моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів. Добровільне надання позивачем матеріальної допомоги на утримання дітей є його суб`єктивним правом, а стягнення аліментів за рішенням суду є правовою гарантією належного забезпечення права дитини на утримання обома батьками. Не є підставою для зміни розміру аліментів перерахування коштів у якості аліментів до моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів. Квитанції про перерахування коштів позивачем на доньку датовані до винесення судом рішення про стягнення аліментів. Надана позивачем копія рапорту про утримання з позивача коштів, без зазначення банківських реквізитів отримувача та наявності довідки про подальше виконання цієї заяви (рапорту), без розрахунку стягнутих коштів та без підтвердження про виконання цього документу сама по собі не доводить утримання ним дітей від попереднього шлюбу, не має доказове значення у вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. Сама по собі наявність у боржника інших дітей від попереднього шлюбу, без підтвердження належними і допустимими письмовими доказами, які свідчать про утримання цих дітей не є належними доказами на підтвердження наявності підстав для зменшення аліментів. Указує, що за даними інформаційного веб-сайту https://court.gov.ua до цього часу судових рішень про стягнення аліментів з боржника [PERSON] на утримання дітей від попереднього шлюбу судом не виносилось. Тож судом під час видачі судового наказу вірно визначений розмір аліментів 1/4 на одну дитину. Позивач не приймає участі у утриманні дітей від попереднього шлюбу, про що свідчать відсутність письмових доказів, як то рішення суду про стягнення аліментів на дітей, нотаріально посвідчений договір про розподіл витрат на утримання дітей, довідки (витяги з наказів) з місця роботи про утримання із заробітної плати коштів на утримання дітей та відповідні розрахунки, видані за місцем роботи боржника про утримані кошти, які здійснюються роботодавцем з доходу позивача, відсутність відповідних свідчень колишньої дружини про участь позивача у утриманні дітей, відсутність виконавчих листів, які, зокрема, перебувають на виконанні у державній виконавчій службі. Вважає посилання позивача лише на наявність дітей від попереднього шлюбу, як на підставу для зміни розміру стягнутих аліментів, такими, що не обґрунтовують позовні вимоги. Народження дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Позивач не зазначив, які саме відбулись зміни його сімейного стану після винесення судом рішення про стягнення аліментів, а також не навів підстав, якими обґрунтовує неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. В правове обґрунтування відзиву послалася на ст. 180, 181, 192 СК України, висновки з питань застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 264/1739/18 від 18 грудня 2018 року, № 715/2073/20 від 28 травня 2021 року, № 554/3355/20 від 09 вересня 2021 року, правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 червня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Постановленою судом ухвалою від 24 квітня 2025 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представниця позивача просила позов задовольнити. Вказала, що при зверненні з заявою про видачу судового наказу у справі № 183/12097/24 відповідачка не вказала про наявність у [PERSON] дітей від першого шлюбу, хоча знала про це. Звернувшись з заявою про скасування судового наказу позивачеві було роз`яснено його право звернення з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідачка вводить суд в оману щодо повідомлення суду у справі № 183/12097/24 про обізнаність щодо інших дітей. В судовому засіданні відповідачка просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що зменшення розміру аліментів призведе до погіршення становища дитини, належне утримання якої вимагає коштів. Наголосила на тому, що вона вказувала на наявність дітей при подачі заяви у справі № 183/12097/24. Вказала, що при пошуку інформації стосовно надання позивачем утримання дітям від першого шлюбу такої інформації адвокатом не було встановлено. При проживанні відповідачки з позивачем, той повідомляв її, що аліментів на дітей він не сплачує. Суд, дослідивши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення представниці позивача, відповідачки, перевіривши аргументи сторін матеріалами справи, висновує таке. Встановлено, що згідно з повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11 жовтня 2024 року, свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , 02 липня 2018 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с.6, 18/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] /а.с.13/. З витягу № 1999 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 05 листопада 2024 року, витягів з реєстру територіальної громади від 01 листопада 2024 року /а.с.19 зворот, 20/ вбачається, що [PERSON] проживає зі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Надана позивачем копія заяви відповідачки /а.с.16-17/ свідчить, що 22 листопада 2024 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області зареєстровано заяву [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , в якій заявниця просила стягнути на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви. Також, суд звертає увагу на обґрунтованість доводів представниці позивача, що надана суду копія заяви не містить інформації про наявність у боржника інших дітей. Судовим наказом, виданим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року, у цивільній справі № 183/12097/24, окрім іншого, стягнуто з боржника, яким є [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.12/. Також, надані позивачем у копіях докази у виді копій свідоцтв серії [NUMBER] від 24 травня 2012 року /а.с.13, зворот/ та серії [NUMBER] від 21 травня 2010 року /а.с.14/ свідчать, що позивач також є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] . Суду надано копію рапорту командиру військової частини [NUMBER] від 21 березня 2022 року, складеного [PERSON] , як військовослужбовця офіцерського складу /а.с.25/. У рапорті викладено прохання командиру здійснювати утримання з грошового забезпечення щомісяця на перерахування аліментів на користь [PERSON] у розмірі 33 відсотків (на двох дітей) до досягнення ними 18 років. Вказано про надання реквізитів для перерахунку. Рапорт містить позначку та підпис посадової особи про передачу заяви до виконання «НФО, згідно з законом» без додаткової винагороди. З наданих суду паперових копій платіжних доручень в електронному виді вбачається, що позивачем на користь відповідачки перераховувалися аліменти на дитину у розмірі: 5 025,13 грн 15 серпня 2024 року /а.с.27/; 502,51 грн 12 вересня 2024 року /а.с.28/; 2 512,56 грн 21 вересня 2024 року /а.с.29/; 804,02 грн 10 жовтня 2024 року /а.с.30/; 5 025,13 грн 15 жовтня 2024 року /а.с.32/; 5 025,13 грн 15 листопада 2024 року /а.с.31/. Також убачається, що зареєстрованим місцем проживання позивача з 02 серпня 2024 року є м. Гадяч Полтавської області /а.с.15/. З огляду на аргументи позовної заяви та відзиву, пояснення представниці позивача та відповідачки, вбачається наявність спору між позивачем та відповідачкою з приводу зміни розміру аліментів на утримання дитини в бік їх зменшення. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач фактично послався на те, що при ухваленні судового наказу 27 листопада 2024 року у цивільній справі № 183/12097/24 не було враховано факт утримання ним ще двох дітей та що з винесенням наказу у нього змінився сімейний і матеріальний стани, оскільки він є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому на його утриманні перебувають троє малолітніх дітей. На підтвердження такого утримання позивачем подано копію відповідного рапорту. Оцінюючи поданий рапорт суд ураховує таке. За ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана. Так, наданий позивачем рапорт вказує на звернення позивача у добровільному порядку про відрахування з нього аліментів на дітей з його грошового забезпечення та прийняття такої заяви до виконання. Водночас, згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказів того, що на підставі поданого позивачем рапорту з його утримання (доходу) проводяться відповідні відрахування до дня звернення до суду з позовом, їх розмір, до позовної заяви не додано. Про витребування відповідних доказів та неможливість самостійного отримання під час підготовчого засідання, при судовому розгляді не заявлено. Суд зазначає, що заслуговують на увагу посилання представниці позивача про відсутність відкликання поданого рапорту, однак доказів продовження проходження служби позивачем на момент розгляду справи у в/ч [NUMBER] , розмір вирахувань, також не подано. Відтак, сам по собі поданий рапорт, наявність інших дітей не є доказом, достатнім для підтвердження аргументів сторони позивача про проведення відрахувань з доходу позивача на утримання [PERSON] та [PERSON] , зміну матеріального стану позивача у сторону погіршення. Також суд зазначає, що сам по собі факт ухвалення судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини не змінює сімейний стан позивача та не свідчить про погіршення його матеріального стану, не вказує на порушення принципу рівності інших дітей на матеріальне забезпечення від батьків. Доказів на підтвердження того, що з ухваленням судового наказу матеріальний стан позивача змінився суду не подано. Сам факт перерахування позивачем аліментів на утримання доньки у серпні-листопаді 2024 року не вказує на зміну матеріального стану за умови присудження аліментів з 22 листопада 2024 року. Суд також ураховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в цьому випадку на матір. З огляду на викладене суд висновує, що позивачем належними доказами не доведено, що з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки у нього відбулися суттєві зміни у сімейному чи матеріальному станах, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному розмірі. Сам по собі факт не зазначення відповідачкою при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу про наявність у позивача дітей від іншого шлюбу не може свідчити про наявність підстав для зміни розміру аліментів, погіршення матеріального стану позивача, який би міг бути підставою для зменшення розміру аліментів. Окрім того, доказів на підтвердження того, що грошове забезпечення є єдиним джерелом доходу позивача суду також не надано. За таких обставин наявні підстави для відмови у задоволенні позову повністю. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, суд покладає їх на позивача, якому відмовлено у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed