Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до відповідачки про стягнення боргу за кредитним договором та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №00-9758022 від 07.05.2024 у розмірі 29144,80 грн, яка складається з 8800,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 20344,80 грн - заборгованість за відсотками, а також судові витрати. Позов мотивовано тим, що 07 травня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії №00-9758022 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зазначають, що первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Всупереч умов договору відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 29144,80 грн, яка складається з 8800,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 20344,80 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 25.11.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» укладено Договір факторингу №25112024-МК/Ейс, у відповідності до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Посилаються на те, що станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідачки за кредитним договором. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 29144,80 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано докази (а.с.58-59). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.70, 76), в позові просив справу розглядати у відсутність представника позивача (а.с.6). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.68-69, 74-75), та не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 02.09.2025 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 07 травня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачкою було укладено договір кредитної лінії №00-9758022 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Макс Кредит» надало [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в сумі 8000,00 грн, строком на 360 днів, знижена процентна ставка 1%, стандартна процентна ставка 1,47% (а.с.11-15). Договір кредитної лінії №00-9758022 від 07.05.2024 року був підписаний відповідачкою 07.05.2024 року, шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором 15285 (а.с. 15 на звороті). Одночасно з підписанням цього договору [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.22-23). На підтвердження укладення договору позивачем надано довідку ТОВ «Макс Кредит» про ідентифікацію, в якій зазначено, що [PERSON] , з якою укладено договір №00-9758022 від 07.05.2024 року ідентифікована ТОВ «Макс Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): 15285, направленого останній 07.05.2024 року о 14:27:46 год. на номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с. 24). Згідно з повідомленням АТ КБ "ПриватБанк" №20.1.0.0.0/7-250606/29923-БТ від 13.06.2025, наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] в банку емітовано картку № [NUMBER] , IBAN [NUMBER] . Виписка по рахунку № [NUMBER] за період 07.05.2024 - 12.05.2024 містить зарахування на суму 8000,00 грн. Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 07.05.2024 - 12.05.2024 фінансовий номер телефону: [NUMBER] (а.с.65). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано. Так, відповідачка у судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача щодо укладення кредитних договорів та розміру заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував відповідачці заборгованість у сумі 29144,80 грн., яка складається з наступного: 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 20344,80 грн заборгованість за відсотками; 800 грн заборгованість за комісією (а.с. 33-34). Відповідачка заперечень щодо правильності наданого розрахунку сум заборгованості не заявляла; належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено позивачем, не надала; власний розрахунок не надавала. Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачкою отриманої за вказаним договором суми позики у строки, передбачені договором, вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до умов кредитного договору №00-9758022 від 07.05.2024 сторонами погоджено строк кредитування терміном 360 днів, та процентні ставки за користуванням кредиту: знижена процентна ставка 1%, стандартна процентна ставка 1,47%. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що саме за наведеними відсотковими ставками та в межах строку кредитування був здійснений розрахунок заборгованість [PERSON] в сумі 20344,80 грн. Також, за умовами п.1.6. договору кредитної лінії №00-9758022 від 07.05.2024 року, сторонами погоджено нарахування комісії у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 800 грн., отже така сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Таким чином, у зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідачка має загальну заборгованість в сумі 29144,80 грн., з яких 8000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 20344,80 грн - заборгованість за відсотками, 800,00 грн. комісія, пов`язана з наданням кредиту, яка й підлягає стягненню з неї на користь позивача. Згідно з частиною першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 25 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «Ейс» та ТОВ «Макс Кредит» укладено Договір факторингу №25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (а.с.35-37). Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Макс кредит» до Договору факторингу №25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 до ТОВ "ФК "Ейс" перейшло право вимоги за кредитним договором №00-9758022 - боржник [PERSON] , сума заборгованості - 29144,80 грн. (а.с.43 на звороті). Таким чином, оскільки відповідачка не виконує умов кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договором платежі, а позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаними кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року (а.с. 45-46), протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року (а.с.46 на звороті), додаткову угоду №28 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року (а.с.47-48), акт прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025 року, згідно з якими вартість правової допомоги становить 7000 грн. (а.с.49). Відповідно до п. 3.6 розліду 3 Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року передбачено, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клєнта. При цьому суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). Крім того, в даному випадку слід врахувати правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року, згідно якої: «Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено». Так, суд враховує, що представником позивача адвокатом Тараненком А.І. вчинені такі дії: написання позовної заяви, клопотання про витребування доказів, адвокатсьий запит. Докази вчинення будь-яких інших процесуальний дій надані не були. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 7000 грн. до 3000 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що позов задоволено в повному обсязі, тому судові витрати покладаються на відповідача в повному розмірі. З відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved