Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

16.01.2025 ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 34 806, 90 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 02.01.2024 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-10791551, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 7 850,00 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну картку [NUMBER] , на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 22.01.2024 ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024, згідно якого до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-10791551. 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 16082024-МК/Ейс, згідно якого до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-10791551. Оскільки після відступлення до ТОВ «ФК «Ейс» права вимоги до [PERSON] остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ТОВ «ФК «Ейс» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 34 806,90 грн заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту в сумі 8 242,50 грн (з урахуванням комісії 392,50 грн) та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 26 564,40 грн, а також судовий збір за пред`явлення цього позову у сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2025 цивільну справу № 203/363/25, провадження № 2/0203/843/2025, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 17.01.2025. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2025 після усунення позивачем недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі. Відповідачка в судові засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом надіслання судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу її місця реєстрації, які повернулися до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», причин неявки не повідомила. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку, про що в судовому засіданні постановлено ухвалу. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 02.01.2024 між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-10791551, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 7 850,00 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну картку [NUMBER] , на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. За умовами договору: строк кредитування 240 календарних днів, до 29.08.2024; тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка 2,4 % від суми кредиту за кожен день користування ним; одноразова комісія 5% від суми кредиту, становить 392,50 грн. Факт надання коштів відповідачу у сумі 7 850,00 грн шляхом перерахування на карту [NUMBER] , емітовану АТ КБ «Приватбанк», підтверджується довідкою № 204/09 від 09.09.2024 щодо здійснення відповідного переказу, виданою ТОВ «Платежі онлайн». Згідно даної довідки, кошти у сумі 7 850,00 грн зараховані 02.01.2024 на карту [NUMBER] , емітовану АТ КБ «Приватбанк», з номером транзакціїї 40420-93225-07643. Відповідно довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк», вих. № 20.1.0.0.0/7 - 250813/52024-БТ від 21.08.2025, карта [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , ІПН [NUMBER] . Фінансовий номер телефону [PERSON] вказаний [NUMBER] . Випискою за договором №б/н за період 02.01.2024 17.10.2024, наданою АТ КБ «Приватбанк», підтверджено зарахування коштів у сумі 7 850,00 грн на карту [PERSON] . Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 16.08.2024, відповідач має заборгованість по кредитному договору № 00-10791551 від 02.01.2024 у сумі 34 806,90 грн, що складається з: 8 242,50 грн прострочені платежі по тілу кредиту з урахуванням комісії; 26 564,40 грн прострочені платежі по процентам. 22.01.2024 року ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024, згідно якого до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-10791551. 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 16082024-МК/Ейс, згідно якого до останнього перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-10791551. Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У цьому випадку мало місце укладання електронного правочину, який підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису. Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. ТОВ «Качай гроші» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. В той же час, відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів в повному обсязі не виконував та внаслідок порушення договірних зобов`язань у нього утворилась заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку заборгованості становить 34 806,90 грн. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не подав відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-10791551 від 02.01.2024 у загальній сумі 34 806,90 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,стаття 903 Цивільного кодексу України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано: договір № 2211/Е про надання правничої допомоги від 22.11.2024 між ТОВ «ФК «Ейс» (як клієнт) та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» з додатковою угодою до нього № 7 від 22.11.2024; акт приймання - передачі наданих послуг до договору № 2211/Е від 22.11.2024, згідно якого підготовка позовної заяви - 5 000,00 грн, складання адвокатського запиту 500,00 грн, вивчення матеріалів справи 1 000,00 грн, підготовка та подача клопотання 500,00 грн. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи,

Outcome: approved