Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

10 червня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та просив суд визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Під час перебування у шлюбі, 20.05.1999 року батьки позивача отримала на праві приватної спільної сумісної власності квартиру (шляхом її приватизації), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , участь у приватизації взяли: позивач [PERSON] , [PERSON] батько, [PERSON] сестра, [PERSON] мати. 08 квітня 2004 року шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розлучення батьків, позивач його сестра та матір залишились проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS] , батько позивача проживав окремо. 28.11.2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено через пропуск строку для прийняття спадщини., у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 1216, 1218, 1261, 1272 ЦК України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначив, що його донька [PERSON] , [INFO] є інвалідом з дитинства та має складне захворювання церебральний параліч, спастична форма, у зв`язку з чим вона потребує постійного стороннього догляду та лікування. У зв`язку з ускладненням, пов`язаного з хворобою, 16.08.2021 року під час звернення до Міжнародного центру нейрохірургії та в результат обстеження у доньки позивача було підтверджено погіршення стану здоров`я та повідомлено про необхідність проведення операції. У зв`язку з чим доньці було проведено операцію, вартість якої складала 90\~000,00 грн. Після чого був довгий та складений шлях реабілітації. Позивач був вимушений постійно піклуватись про доньку та багато працювати або забезпечити її необхідними ліками. Крім того, незадовго до смерті батька, матір позивача [PERSON] тяжко захворіла, 12.10.2021 року висновком медико-соціальної експертної комісії їй було встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з загальним захворюванням. Ухвалою суду від 11 червня 2025 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. (а.с. 33) Ухвалою від 09 липня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 42) Позивач в судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, 08 вересня 2025 року поза межами судового засідання на адресу суду надійшла заява від позивача [PERSON] в якій останній просив суд проводити розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та просив суд позов задовольнити. Представник виконавчого комітету\~Металургійної районної\~у місті\~ради у судове засідання не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками про отримання судових повісток, відзиву на позовну заяву не надали. 27 червня 2025 року та 18 липня 2025 року на адресу суду надходили заяви за підписом керуючого справами виконкому районної у місті ради Петренко С., в яких останній просив суд, проводити розгляд вказаної справи без їх участі за наявними в матеріалах справи документами. Згідно з частиною 8 статті 178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.07.1985 року, [INFO] народився [PERSON] , про що Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу складено відповідний актовий запис №831, батьками [PERSON] зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с. 10) [INFO] [PERSON] помер, про що Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 31 серпня 2021 року складено відповідний актовий запис №1634, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане повторно від 26.11.2024 року. (а.с. 11 ) Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.05.1999 виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів з урахуванням Розпорядження від 24.04.08 №179 «Про виправлення помилки в тексті свідоцтва про право власності на житло зі збереженням номеру розпорядження та дати видачі», квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 17, 18) 28 листопада 2024 року до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Папучи М.О. звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що він пропустиа встановлений законом строк для прийняття спадщини, згідно ст. 1270 ЦКУ. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивача зазначав, що його донька [PERSON] , [INFO] є інвалідом з дитинства та має складне захворювання церебральний параліч, спастична форма, у зв`язку з чим вона потребує постійного стороннього догляду та лікування. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.07.2006 року, [INFO] народилась [PERSON] , її батьком вказаний [PERSON] . (а.с. 19) Відповідно до Медичного висновку №59 на дитину-інваліда віком до 18 років від 28.07.2022 року, [PERSON] має захворювання ДЦП, спастична диплегія із стійкими порушеннями підгрупа А. (а.с. 20) У зв`язку з ускладненням, пов`язаного з хворобою, 16.08.2021 року під час звернення до Міжнародного центру нейрохірургії та в результат обстеження у [PERSON] було підтверджено погіршення стану здоров`я та повідомлено про необхідність проведення операції, що підтверджується консультативним висновком нейрохірурга Міжнародного центру нейрохірургії від 16.08.2021 року. (а.с. 22) Відповідно до Договору №382 про надання платних медичних послуг від 27.07.2021 року укладеного між ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» та [PERSON] , предметом вказаного договору є надання центром пацієнтові медичної послуги, яка полягає у проведенні оперативного втручання, вартість надано медичної послуги складає 22100 грн. (ас. 28-29) Відповідно до рахунку-фактура №58 від 16.08.2021, [PERSON] , діагноз ДЦП, надано платну медичну послугу вартістю 90\~000,00 грн. (а.с. 23) Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначив, що він був вимушений постійно піклуватись про доньку та багато працювати або забезпечити її необхідними ліками,, що підтверджено дослідженими доказами. Матір позивача [PERSON] тяжко захворіла, що підтверджується випискою-епікриз № [NUMBER] з історії хвороби стаціонарного хворого від 27.07.2021 року (а. с. 27) та 12.10.2021 року висновком медико-соціальної експертної комісії їй було встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з загальним захворюванням. (а.с. 30) Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважною, та позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». У справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Встановивши наведені обставини,

Outcome: approved