Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 25 травня 2023 року позивач та [PERSON] який діяв в інтересах відповідача за довіреністю, уклали договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Сторони домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передав позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивач прийняла його та сплатила визначену договором вартість нерухомого майна, почала ним користуватись, тобто фактично вступила у володіння та користування. Оскільки, договори купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладаються у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню, позивач домовилась з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалась з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для приведення договору відповідно до вимог чинного законодавства, однак відповідач ніяких дій для нотаріального посвідчення договору не вчинив. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що й стало підставою для звернення з позовною заявою до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, від представника позивача адвоката Златі Н.С. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та без участі позивача, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, про причини неявки не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, сторонам на праві приватної власності належить по 1/2 частці квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 32815698 від 10 січня 2012 року про державну реєстрацію прав. 25 травня 2023 року позивач та [PERSON] який діяв в інтересах відповідача за довіреністю, уклали договір купівлі-продажу належної 1/2 частки квартири, яка розташована за вищевказаною адресою. Окрім цього, сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Відповідач передав позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно (1/2 частку квартири), а позивач прийняла його та сплатила визначені договором гроші, почала користуватись нерухомим майном, тобто фактично вступила у володіння та користування ним. Оскільки, згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Позивач домовилась з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалась з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для приведення договору відповідно до вимог чинного законодавства, однак відповідач ніяких дій для нотаріального посвідчення договору не вчинив. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Отже, недотримання вимоги нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна є підставою для визнання укладеного договору нікчемним. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідач передав позивачу нерухоме майно (1/2 частку квартири), а позивач прийняла його та сплатила належну суму його вартості визначену договором. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином [PERSON] правомірно володіє спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, що встановлено ч. 3 ст. 334 ЦК України. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що викладені позивачем обставини знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні та доведені наданими доказами, тому є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві представник позивача просила залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved