Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Заявниця, в інтересах якої діє адвокат Маринюк С.О., звернулася до суду з заявою де заінтересованими особами є Славутський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Нетішинська міська рада Хмельницької області, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , який є її батьком, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно. Заявниця є єдиним спадкоємцем після смерті батька. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом заявниця звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено з посиланням на те, що з поданих документів неможливо встановити факт родинних відносин між заявницею та померлим. У зв`язку з цим, [PERSON] просить встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , є її батьком, оскільки від встановлення зазначеного факту залежить виникнення у неї спадкових прав та можливість їх подальшої реалізації, і такий факт можливо встановити лише у судовому порядку. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку окремого позовного провадження та призначено заяву до судового розгляду. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала посилаючись на викладені у ній обставини. Пояснила, що її мати [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, який пропав безвісти в часи Другої світової війни. У подальшому мати познайомилася із [PERSON] , з яким у 1951 році фактично створили сім`ю та народили двох доньок, однак шлюб не реєстрували, оскільки юридично мати перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, доля якого була невідомою. [INFO] народилася вона, у свідоцтві про її народження відомості про батька внесено не було, хоча по батькові її було зазначено як « [PERSON] », у відомостях про матір зазначено « [PERSON] ». ЇЇ сестра проживає у Російській Федерації і зв`язок із нею вона не підтримує. Шлюб між батьками було зареєстровано лише 17.02.1979. У зв`язку з тим, що у свідоцтві про її народження відомості про батька відсутні вона позбавлена можливості оформити спадкові права на майно, яке залишилося після його смерті. Представник заявниці [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав посилаючись на зазначені у ній обставини. Представники заінтересованих осіб Славутського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Нетішинської міської ради Хмельницької області у судове засідання не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що при прийнятті рішення у справі покладаються на розсуд суду. Заслухавши у судовому засіданні пояснення заявниці, її представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у селі Руський Усть-маш, Красноуфімського району, Свердловської області, і її матір`ю є « [PERSON] », відомості про батька до свідоцтва про народження не внесені, що підтверджується копію відповідного свідоцтва про народження [NUMBER] виданого повторно 02.03.1972 (а.с. 10). 17.02.1979 між « [PERSON] » та « [PERSON] » зареєстровано шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 17.02.1979 (а.с. 11). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00052743561 від 31.07.2025, [PERSON] та [PERSON] 04.07.1983 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, номер актового запису 887. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 12-13). Як убачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 17.02.2000, [PERSON] померла [INFO] у віці 78 років у с.Кривин, Славутського району, Хмельницької області, а спадщину після її смерті прийняла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим 11.06.2001 (а.с. 16, 17). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 17.02.2000, [PERSON] помер [INFO] у віці 88 років у с.Кривин, Славутського району, Хмельницької області (а.с. 14). За життя [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с. 18). Листом Ізяславської державної нотаріальної контори від 25.07.2025 [PERSON] повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки в свідоцтві про народження [PERSON] , в графі батько відсутній запис про батька (а.с. 19). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , який був головою колгоспу у с.Кривин, та [PERSON] , яка є його дружиною, зазначили, що дійсно [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , вони проживали разом у с. Кривин, [PERSON] працював у колгоспі комбайнером, заявниця відвідувала сільську школу. Відносини між [PERSON] та [PERSON] свідчили про те, що вони є батьком та дочкою. Оглянувши надані заявницею фотографії свідки вказали, що на них зображено [PERSON] з родиною та друзями. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п.5 ч. 2 вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; установлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - це кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Доказом родинних відносин є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин. Так, на момент виникнення правовідносин (народження заявниці), діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану від 31 травня 1926 року. Указ Президії Верховної ради СРСР від 08 липня 1944 року скасував можливість судового встановлення батьківства, який діяв згідно Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР 1926 року. В умовах воєнної диспропорції жіночого і чоловічого населення було прийняте рішення про юридичне визнання лише шлюбу, зареєстрованого в компетентних органах. На підставі Указу Президії Верховної ради СРСР від 15 вересня 1945 року внесено зміни до статті 2 вищезазначеного кодексу, а саме при реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Отже заповнення графи «батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося. Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 року, зокрема статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР (далі - КпШС УРСР). Відповідно до пунктів 6, 7 Указу Президії Верховної ради УРСР від 29 липня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР» правила частин другої, третьої статті 53 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 01 жовтня 1968 року. У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства провадиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 570/2797/13-ц. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 КпШС УРСР запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують такі обставини у їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Таким чином, встановлення судом фактів батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц. Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Оцінюючи надані заявницею докази суд приходить до висновку, що такі є належними, допустимими, достовірними та достатніми в розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України та підтверджують факт родинних відносин заявниці та спадкодавця як дочки та батька, зокрема: зазначення по батькові заявниці « [PERSON] », проживання у сім`ї [PERSON] , участь останнього у вихованні заявниці тощо. Щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується нормами ч. 7 ст. 294 ЦПК України, згідно якої при ухваленні рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Тому, витрати понесені заявницею на оплату судового збору при зверненні до суду з заявою відшкодуванню не підлягають та залишаються за заявницею.

Outcome: approved