Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до ТОВ "Інчер" про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. В обґрунтування вимог зазначила, що згідно з наказом від 09 січня 2023 року № 11-к, її, [PERSON] прийнято Товариством з обмеженою відповідальністю «Інчер» оператором заправних станцій 3 розряду АЗС №141, та згідно з наказом від 28 квітня 2025 року № 170-к звільнено з роботи 30 квітня 2025 року за угодою сторін на підставі п. 1 статті 36 КЗпП України. Під час її перебування у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена їй заробітна плата, розмір якої розрахований на підставі наявних у неї документів, а саме відомостей форми ОК-5 ПФУ та відомостей з електронного кабінету банківської установи про надходження коштів на картковий рахунок, оскільки на її вимогу довідку про нараховану заробітну плату відповідач не надає, отже вона не має можливості надати суду відповідний доказ. Починаючи з листопада 2024 року з боку відповідача почалися затримки із виплатою заробітної плати, до 1 листопада 2024 р. претензій щодо виплати заробітної плати до відповідача не має. У день її звільнення відповідачем не проведено повний розрахунок, а саме: не виплачено заробітну плату за наступні періоди: за листопад 2024 року у розмірі 12 460,92 грн; за грудень 2024 року у розмірі 10 896,52 грн; за січень 2025 року у розмірі 11 931,46 грн; за лютий 2025 року у розмірі 8 000 грн; за березень 2025 року у розмірі 9 880,34 грн; за квітень 2025 року у розмірі 11 970,92 грн; Відтак, загальний розмір нарахованої але не виплаченої заробітної плати становить 65140,16 грн. Неодноразово вона зверталась до відповідача з вимогами щодо виплати їй заборгованості по заробітній платі, проте, станом на дату подання позовної заяви їй так і не виплачена заробітна плата за період з листопада 2024 року по квітень 2025 року включно. Просить суд, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інчер» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 65140,16 грн. В судове засідання позивачка не з`явилась. Надіслала до суду заяву з клопотанням розглянути справу без її участі, позов підтримує та просить суд його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про одержання судової повістки. Відзив на позовну заяву до суду не надіслав. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). З матеріалів справи вбачається, що позивачку згідно з наказом від 09 січня 2023 року № 11-к, прийнято Товариством з обмеженою відповідальністю «Інчер» оператором заправних станцій 3 розряду АЗС №141, та згідно з наказом від 28 квітня 2025 року № 170-к звільнено з роботи 30 квітня 2025 року за угодою сторін на підставі п. 1 статті 36 КЗпП України (а.с. 7-10, 12). Оскільки відповідач не надав жодних заперечень та доказів, то суд вважає, що у день звільнення позивачки, відповідачем не проведено повний розрахунок, а саме: не виплачено заробітну плату за наступні періоди: за листопад 2024 року у розмірі 12 460,92 грн; за грудень 2024 року у розмірі 10 896,52 грн; за січень 2025 року у розмірі 11 931,46 грн; за лютий 2025 року у розмірі 8 000 грн; за березень 2025 року у розмірі 9 880,34 грн; за квітень 2025 року у розмірі 11 970,92 грн; Відтак,\~загальний розмір\~нарахованої але\~не виплаченої\~заробітної плати\~становить 65140,16\~грн. (а.с. 14-17). Так, відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума заборгованості із нарахованої, проте невиплаченої заробітної плати у розмірі 65140,16 гривень. При цьому, ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ні її розмір відповідач не оспорював. Питання щодо\~розподілу витрат\~по сплаті\~судового збору\~суд вирішує\~на підставі\~статті 141\~ЦПК України. Так,\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються позивачі\~у справах\~про стягнення\~заробітної плати\~та поновлення\~на роботі\~(пункт\~1\~частини 1\~статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»),\~а тому\~з відповідача\~на користь\~держави підлягає\~стягненню 1211,20\~грн.\~судового збору. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов\~підлягає задоволенню.

Outcome: approved