Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника- адвоката Свіщова Романа Володимировича звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Південної міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком. Позивач просить розірвати шлюб, який зареєстрований між ним та [PERSON] , 28 квітня 2017 року Виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №6, визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом з ним. В обґрунтування позову посилається на те, що 28 квітня 2017 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] [INFO] . Позивач зазначив, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Також позивач зазначив, що дитини зареєстрована та мешкоє разим з ним, а за місцем постійного місця проживання дитини створені належні умови для проживання та розвитку. Ухвалою суду від 10.01.2025 року провадження у справі було відкрито, справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивача Свіщов Р.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 квітня 2017 року між сторонами по справі було укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області складено актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . В шлюбі сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їх спільне сімейне життя не склалося, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються, відповідач не заперечує проти позову, тому суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати. Бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] не виявила. Крім цього судом встановлено, що відповідачка не заперчувала щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, після розірвання шлюбу, з батьком. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. У висновку Служби у справах дітей Південної міської ради зазначено, що [PERSON] [INFO] , проживає разом з батьком, де для неї створені всі належні умови для виховання та гармонійного розвитку. Також у висновку зазначено, що місце проживання дитини не можу бути визначено з тим з батьків, який не має самостійного доходу, ст.ст. 19, 141, 150-153, 155, 160, 161, СК України. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. А тому, вирішуючи заяву позивача щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу з ним, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Саме до такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільної дитини, судом вирішується лише питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі вона проживає, відтак суд дійшов висновку про залишення дитини проживати разом із батьком.

Outcome: approved