Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

29 липня 2025 року [PERSON] через свою представницю [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вараський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства, поновлення та виключення відомостей про батька з актового запису про народження, а також внесення змін до актового запису про народження дитини. В подальшому [PERSON] подала заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме в частині про поновлення актового запису про народження [PERSON] залишити без розгляду [PERSON] через свою представницю [PERSON] просить про визнання батьківства та виключення запису про батька із актового запису про народження дитини, а також внесення змін до актового запису про народження дитини в якому вказував, що з червня 2010 року він перебував у фактичних сімейних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Оскільки на момент народження [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , відповідно до частини другої статті 122 Сімейного кодексу України, саме [PERSON] було офіційно записано батьком дитини. Такий запис здійснено у силу презумпції батьківства чоловіка, який перебуває у шлюбі з матір`ю дитини на час її народження. 14 березня 2023 року рішенням Теплодарського міського суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 21 лютого 2025 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] за допомогою цифрового офісу ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстрували шлюб. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив про визнання його батьківства щодо [PERSON] , [INFO] , а також про внесення змін до актового запису про народження дитини шляхом виключення відомостей про [PERSON] , як батька [PERSON] , зазначення його батьком малолітньої, внесення змін щодо прізвища, по батькові дитини. В підготовче засідання позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю, проти викладених у позові обставин не заперечує. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю, проти викладених у позові обставин не заперечує. Представник третьої особи без самостійних вимог - Вараський відділу ДРАЦС в підготовче засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнає повністю, проти викладених у позові обставин не заперечує. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачкою позову в підготовчому засіданні, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому, суд встановив, що з 2010 року він перебував у фактичних сімейних відносинах з [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Оскільки на момент народження [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , відповідно до частини другої статті 122 Сімейного кодексу України, саме [PERSON] було офіційно записано батьком дитини. Такий запис здійснено у силу презумпції батьківства чоловіка, який перебуває у шлюбі з матір`ю дитини на час її народження. 14 березня 2023 року рішенням Теплодарського міського суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 21 лютого 2025 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] за допомогою цифрового офісу ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстрували шлюб. У зв`язку з цим [PERSON] оспорює батьківство [PERSON] щодо дитини. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя. Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною АсамблеєюОрганізації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року (статті 8, 10). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France»), заява № 23805/94). Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Також і у частині першій статті 13 зазначеного Кодексу визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А частина третя цієї ж статті прямо декларує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частинами першою статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За змістом положень статті 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] була зачата 26 квітня 2021 року в період зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Однак, починаючи з червня 2020 року, [PERSON] фактично проживала у спільному побуті з іншим чоловіком - [PERSON] , що свідчить про тривалі та стабільні позашлюбні стосунки на момент зачаття дитини. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Матеріали справи містять висновок експертного дослідження щодо встановлення біологічного батьківства, згідно з яким [PERSON] (позивач) є батьком дитини - [PERSON] з ймовірністю понад 99,9999%. Такий надзвичайно високий показник достовірності фактично не залишає сумнівів у наявності біологічного споріднення між позивачем та дитиною. ( а. с. 35) Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», які затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі - Правила) рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Тому,

Outcome: approved