Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що сплачуються на підставі договору про сплату аліментів на дитину від 28.10.2022 у розмірі 25 000 гривень щомісячно. Позов обґрунтовано тим, що на момент укладення договору позивач мав стабільний заробіток у ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», проте згідно попередження про наступне звільнення № 57 від 11.12.2024 позивач звільнено з роботи з 12.02.2025 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом від 20.01.2025 позивача звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з 07.02.2025 на підставі ст. 38 КЗпП України. Крім того позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності пожиттєво та визначено протипоказання щодо умов праці, внаслідок чого позивач обмежений у подальшому працевлаштуванні. Пенсія по інвалідності буде єдиним джерелом його доходу. Також у позивача виросли потреби на лікування у зв`язку з інвалідністю. З огляду на об`єктивні обставини позивач не буде мати можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному у договорі. З метою позасудового врегулювання спору позивачем направлено відповідачці письмову пропозицію про внесення змін до договору, але відповіді так і не отримав, тому звернувся з позовом до суду. На даний час позивач може сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 3196 гривень. 18.02.2025 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Пунктом 3 договору передбачено, що він діє до 24.04.2027. В пункті 7 зазначено, що\~ відсутність в [PERSON] постійної роботи або постійного надходження грошових доходів не звільняє його від виконання умов цього договору. Крім того, 10.02.2025 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набув у власність квартиру в місті Ужгород,вартість якої у 430 разів перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб. Володіючи нерухомим та рухомим майном значної вартості позивач просить зменшити розмір аліментів. 24.02.2025 представник позивача надав відповідь на відзив в якому зазначив, що позивач не міг знати, на момент укладення договору, про ті істотні обставини, які вплинули на його здатність сплачувати той розмір аліментів, який визначений умовами договору. Він свідомо розраховував, що до досягнення дитиною 18 річного віку бцде працювати на посадах у даній галузі, оскільки є досвідченим працівником та забезпечений належним рівнем доходів. Наявність у власності позивача рухомого та нерухомого майна не є доказом того, що позивач по справі станом на дату подання позову до суду спроможний сплачувати аліменти у тому розмірі, який визначений договором. Квартира в Ужгороді придбана позивачем за кошти, які отримані від продажу аналогічної квартири в місті Івано-Франківську та є єдиним місцем проживання позивача. 03.03.2025 відповідачка подала заперечення на відзив в яких зазначила, що всі твердження позивач є голослівними, оскільки договір укладався вже під час війни та позивач звільнився з роботи за власним бажанням, про що він надав документи. 16.06.2025 представник відповідачки надала додаткові письмові пояснення, а 17.06.2025 представник позивача надав відповідь на додаткові пояснення відповідачки. Ухвалою суду від 17.06.2025 закрито підготовче провадження у справі. Позивач та його представник, які брали участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позові, відповіді на відзив, відповіді на пояснення. Зокрема представник позивача зазначив, що вказані представником відповідача періоди отримання доходу позивачем повністю співпадають з тим періодом коли він сплачував аліменти у повному обсязі згідно умов договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що саме з моменту звільнення та погіршення стану здоров`я позивач вже не може сплачувати аліменти у розмірі, який визначений договором. Крім того, відповідачка замовчує ту обставину, що під час розлучення позивач передав їй у власність легковий автомобіль Шкода Октавія, на підставі договору про поділ майна подружжя від 28.10.2022. Також позивач подарував дочці свою частку 1/2 у праві власності на квартиру на [ADDRESS] . 03.01.2025 позивач був госпіталізований з діагнозом інфаркт міокарда, йому встановлено стенди у судини, вказана операція та реабілітація\~ вимагала значних фінансових витрат. А на початку 2024 року позивачу було проведено хірургічне втручання у шийному відділі хребта. Тобто отримані у ці періоди позивачем кошти у більшій мірі йшли на його лікування. Докази, здобуті судом за клопотанням відповідача, які свідчать про майновий стан позивача, не можуть свідчити про те, що позивач у майбутньому буде мати такий дохід, що дозволить йому сплачувати аліменти у розмірі визначеному в договорі. Представник відповідачки та відповідачка в судовому засіданні позовні не визнали, просили у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві, запереченнях та в письмових поясненнях. Зокрема представник відповідачки зазначила, що при звільненні позивачу було виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу в сумі 1 210 600,40 грн. Позивач працював у ФОП [PERSON] \~ та отримував доходи за лютий березень 2025 року у розмір 10 807,14 грн. В лютому 2025 року позивачем було відчужено автомобіль марки Volkswagen Tiguan 1984, 2011 року випуску, середня ринкова ціна даного автомобіля 13 000 доларів США (540 542,56 грн.). Відповідно до долученого до матеріалів справи договору купівлі-продажу квартири від 23 грудня 2023 року позивачем було продано трьох кімнатну квартиру загальною площею 91,0 кв.м., житловою площею 55,1 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS] за 2 240 883,32 гривні та придбано квартиру загальною площею 93,1 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ціна квартири складає 1 303 400 гривень. Різниця між вартістю проданої та придбаної квартири становить 937 483,32 грн. Тому представник відповідачки вважає, що за період , коли був укладений договір , до даного часу матеріальний стан позивача не погіршився. Ним отримувались стабільно високі заробітки, при звільненні отримана велика компенсація 1 210 600,40 грн., від продажу машини він ще отримав дохід в розмірі орієнтовно 540 542 грн., а різниця від продажу квартири склала 937 483,32 грн. Зазначене вище свідчить, що матеріальний стан позивача ніяким чином не погіршився. Доньці позивача та відповідачки [INFO] \~ виповнилося 16 років, тобто до закінчення терміну сплати аліментів залишилось 2 роки, а загальна сума аліментів ,які би підлягали оплаті за умовами договору за цей період становила б 600 000 грн. З огляду на наведені вище доводи щодо доходу позивача, компенсації за невикористані відпустки при звільненні, вихідної допомоги, доходи від продажу автомобіля та квартири, позивач мав і має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 25 000 грн. до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] . Одна тільки вихідна допомога при звільненні , виплачена позивачу, є вдвічі більшою , ніж сума аліментів за два роки. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] . 01.11.2022 шлюбі між сторонами було розірвано. Перед тим, 28.10.2022 між позивачем та відповідачкою було укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів (а.с.8-10). Відповідно до умов договору позивач зобов`язався сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 25 000 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття, тобто до [INFO] . На момент укладення договору позивач працював у ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» на посаді головного інженера управління. Листом від 11.12.2024 позивач було попереджено про майбутнє звільнення з 12.02.2025 на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України (а.с.13). Згідно наказу № 01/К від 20.01.2025 позивача звільнено з роботи з 07.02.2025 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, за ст. 38 КЗпП України (а.с.14). У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідачки із пропозицією про внесення змін у договір про сплату аліментів на дитину, оскільки змінилось його фінансове становище та на даний час він готовий сплачувати аліменти в розмірі 3196 грн. (а.с.15). Відповідачка відповіді на вказану пропозицію не надала. В судовому засіданні повідомила, що не погоджується на таку пропозицію. Окрім втрати роботи та стабільного доходу, ще однією причиною для зменшення розміру аліментів позивач зазначає погіршення стану здоров`я. Відповідно до акту огляду МСЕК № 124/25 від 11.12.2024 позивачу встановлено третю групу інвалідності (а.с.11). Третю групу інвалідності встановлено також відповідачці згідно акту огляду МСЕК 07.03.2017 (а.с.35). Щодо майнового стану позивача, то 23.12.2023 він продав квартиру в м. Івано-Франківську за 2 240 883,32 грн., а 19.02.2024 придбав квартиру в м. Ужгороді, загальною площею 93.1 кв.м. за 1 303 400 грн.(а.с.33, 93-96, 97-98, 99-101). 23.02.2025 позивач продав автомобіль згідно договору купівлі-продажу, але сторонами не надано належних та допустимих доказів того за яку суму було відчужено вказаний автомобіль. Згідно даних Авто Ріа середня ринкова вартість такого автомобіля 13 000 доларів США. Згідно інформації наданої ГУПФ України в Закарпатській області та інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків за 2023-2025 роки, яка судом здобута самостійно, позивач за жовтень-грудень 2022 році отримав від ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» 560 797 грн. 32 коп. доходу, за 2023 рік 2 339 154 грн. 08 коп., за 2024 рік 1 815 036 грн. 93 коп., за січень-лютий 2025 року 267 928 грн. 08 коп.; від ФОП [PERSON] отримав 10 807 грн. 14 коп. (а.с.131, 135-137). Згідно довідки про доходи наданої ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» за період з 01.02.2025 по 07.02.2025 позивач отримав 1 20 600 грн. 40 коп. заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки та вихідну допомогу відповідно до п.5.5 Колективного договору (а.с.156). Щодо майнового стану відповідачки, то згідно довідки про доходи від 11.03.2025 відповідачка отримує пенсію по інвалідності в сумі 2980 грн. щомісячно (а.с.89). Крім того згідно інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків за 2023-2025 роки, яка судом здобута самостійно, відповідачка працює в Івано-Франківському національному медичному університеті та отримує заробітну плату в середньому 14-17 тисяч гривень. Також в липні 2025 року відповідачка отримала заробітну плату в КНП «ПКОЦ ІФ ОР» в сумі 12 696 грн. 06 коп.. Згідно договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра від 24.07.2024 та договору про надання освітніх послуг закладом фахової предвищої освіти, відповідачка є замовником освітніх послуг для своєї доньки (а.с.91, 92). У власності відповідачки є 1/2 частина квартири в [ADDRESS] . Інша 1/2 частина вказаної квартира була подарована відповідачем їх спільній дочці [PERSON] (а.с.102, 176-177). Позивач зазначає, що він надалі не має можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, тому звернувся із вказаним позовом. Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час укладення договору. Що стосується матеріального, сімейного стану відповідачки (одержувача аліментів), її стану здоров`я, то у неї ніяких змін не відбулось, доказів протилежного суду не надано. Що стосується матеріального стану позивача (платника аліментів), то суд не вважає, що він змінився, зменшився у зв`язку з втратою роботи. Позивач звільнився добровільно, за власним бажанням. Так, його було попереджено про майбутнє вивільнення працівників, але він міг не звільнятися, а погодитись на іншу роботу на цьому ж підприємстві. Позивач звернувся до суду в січні 2025 року, в той час як у лютому йому було виплачено вихідної допомоги на суму 1 070 852 грн. 39 коп. Крім того, він також продав автомобіль та отримав дохід від його продажу, хоча суму договору позивач не сказав суду. Також позивач продав одну квартиру та купив іншу, за ціною меншою ніж продав, різниця становить 937 483,32 грн. Суд погоджується із твердженнями представника відповідача про те, що позивач міг цією сумою сплатити аліменти наперед, на весь час дії договору. Позивач зазначає, що ці кошти він витратив на своє лікування, але надав тільки виписку із медичної карти стаціонарного хворого, інших доказів на підтвердження витрат на лікування суду не надав. Отже, позивачем не доведено, що зміна його матеріального стану та здоров`я в бік погіршення мала місце та може вплинути на здатність сплачувати аліменти у розмірі визначеному в договорі. Твердження представника позивача що під час розірвання шлюбу та поділу спільного майна позивач залишив відповідачці автомобіль, а дочці подарував 1/2 частину квартири взагалі не стосуються предмета спору, оскільки предметом тих правовідносин між сторонами було спільне майно подружжя. Що стосується виконання умов договору про сплату аліментів на дитину, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Пунктом 7 Договору передбачено, що відсутність в [PERSON] постійної роботи або постійного надходження грошових доходів, а також зміни ним місця свого проживання не звільняє його від виконання умов цього договору. А в пункті 11 Договору зазначено, що за згодою сторін, в період дії договору, зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між Сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. У постанові Верховного суду від 16.06.2022 по справі № 520/3295/19 зазначено: «Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач належними і допустимими доказами не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, щодо втрати ним працездатності або втрати працездатності певного ступеня на тривалий строк, що може перешкоджати роботі або працевлаштуванню; не довів позивач і зміни доходу, яка унеможливлює виконання ним зобов`язання за договором про сплату аліментів на утримання дитини та нецільового використання відповідачем грошових коштів, сплачених ним на дочку. Отже при перегляді справи в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. З такими висновками суду апеляційного інстанції погоджується і касаційний суд.» Окрім наведеного вище, необхідно зазначити, що такий спосіб захисту шляхом «зменшення розміру аліментів, що сплачуються на підставі договору про сплату аліментів на дитину», не може бути ефективним та належним, оскільки в даних спірних правовідносинах зменшення розміру аліментів не може відбутися без внесення змін до нотаріально-посвідченого договору, укладеного між сторонами або його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. З урахуванням наведеного у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 626, 651, 654 ЦК України, ст. 180-183, 192 СК України,

Outcome: dismissed