Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Через систему «Електронний суд» ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №01.08.2024-100003135 від 04.08.2024 року в розмірі 34\~181,36 грн та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №01.08.2024-100003135, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 15\~000,00 грн, строком на 112 днів, тобто до 23.11.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% в день. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 34\~181,36 грн, з яких: 14\~660,10 грн заборгованість за тілом кредиту; 12\~321,26 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 7\~200,00 грн заборгованість за неустойкою. 25.08.2025 року через систему «Електронний суд» відповідач [PERSON] подав відзив, в якому просив відмовити в задоволені позову в частині, що перевищує подвійний розмір кредиту. Оскільки він отримав кредит в розмірі 15\~000,00 грн, то просив визначити до стягнення суму заборгованості у розмірі не більше 30\~000,00 грн. Також просив врахувати його матеріальний стан, так як він є безробітним, не має офіційного доходу, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі. 28.08.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить позовні вимоги задовольнити, а відзив на позовну заяву відповідача залишити без розгляду, оскільки відповідачем було пропущено строк подання відзиву. Положеннями Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що сукупна неустойка (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже дана норма регулює порядок та максимальний розмір нарахування неустойки за кредитним договором, а не розмір загальної заборгованості за кредитним договором. Крім того, зазначив, що відповідачем були здійснені заходи спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова оплата по кредитному договору на суму 3\~769,95 грн 17.08.2024 року та 4\~069,95 грн 02.09.2024 року, які під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховані. 05.09.2025 року через систему «Електронний суд» відповідач [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просив визнати його відзив поданим у процесуальний строк та врахувати під час розгляду справи. Крім того, просив врахувати його майновий стан та відстрочити сплату боргу строком на 6 місяців, а також оплату судового збору покласти рівномірно на учасників справи. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві та відповіді на відзив просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив просив розглядати справу без його участі. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~має містити\~істотні умови,\~передбачені законодавством\~для відповідного\~договору,\~і виражати\~намір особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною у\~разі її\~прийняття.\~Електронний договір\~укладається шляхом\~пропозиції його\~укласти (оферти)\~однією стороною\~та її\~прийняття (акцепту)\~другою стороною.\~Електронний договір\~вважається укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті. Пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~може бути\~зроблена шляхом\~надсилання комерційного\~електронного повідомлення,\~розміщення пропозиції\~(оферти)\~у мережі\~Інтернет або\~інших інформаційно-комунікаційних\~системах. Відповідь\~особи,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір,\~про її\~прийняття (акцепт)\~може бути\~надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього\~Закону; вчинення\~дій,\~що вважаються\~прийняттям пропозиції\~укласти електронний\~договір,\~якщо зміст\~таких дій\~чітко роз`яснено\~в інформаційній\~системі,\~в якій\~розміщено таку\~пропозицію,\~і ці\~роз`яснення логічно\~пов`язані з\~нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього\~Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема :\~електронного підпису\~відповідно до\~вимог законів\~України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). 04.08.2024 року ТОВ «Споживчий центр» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти кредитний договір, а [PERSON] акцептував оферту щодо укладення кредитного договору №01.08.2024-100003135, на умовах, визначених офертою, заявкою, акцептом та таблицею загальної вартості кредиту, яка містить графік погашення, а також здійснив їх підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідач також підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором додатки до анкети та паспорт споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 15\~000,00 грн, на 112 календарних днів, тобто з 04.08.2024 року до 23.11.2024 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% в день, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Крім того, п. 8 заявки та акцепту передбачена сплата комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 3\~000,00 грн. Позивач надав кредит відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується довідкою від 09.07.2025 року та не оспорюється відповідачем. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 34\~181,36 грн, з яких: 14\~660,10 грн заборгованість за тілом кредиту; 12\~321,26 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 7\~200,00 грн заборгованість за неустойкою. За умовами договору відповідач 04.08.2024 року отримав кредит в розмірі 15\~000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% в день, строком на 112 днів, тобто з 04.08.2024 року до 23.11.2024 року включно, а відтак загальний розмірі відсотків за користування кредитом за період кредитування становитиме: 16\~800,00 грн (15\~000,00 грн х 1% : 100% х 112 днів). Також, відповідач повинен був сплатити тіло кредиту в розмірі 15\~000,00 грн та комісію, пов`язану з наданням кредиту, в розмірі 3\~000,00 грн. Тобто, всього відповідач зобов`язався сплатити позивачу в рахунок погашення заборгованості 34\~800,00 грн (15\~000,00 грн (тіло кредиту) + 16\~800,00 грн (відсотки за користування кредитом) + 3\~000,00 грн (комісія)). У позовній заяві та відповіді на відзив представником позивача зазначено, що відповідачем в рахунок погашення кредиту сплачено грошові кошти в загальному розмірі 7\~839,90 грн (17.08.2024 року 3\~769,95 грн та 02.09.2024 року 4\~069,95 грн). З картки субконто, наданої позивачем, вбачається, що сплачені відповідачем кошти були розподілено наступним чином: 339,90 грн в рахунок погашення тіла кредиту; 4\~200,00 грн в рахунок погашення відсотків за користування кредитом; 3\~000,00 грн в рахунок погашення комісії, 300,00 грн в рахунок погашення штрафів. Суд враховує\~вимоги п. 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України, яким зокрема встановлено заборону нарахування штрафів за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за кредитним договорами, а тому 300,00 грн, які сплачені відповідачем та зараховані позивачем в рахунок погашення штрафів, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом. Відтак заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26\~960,10 грн, з яких: 14\~660,10 грн заборгованість за тілом кредиту (15\~000,00 грн 339,90 грн); 12\~300,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (16\~800,00 грн 4\~200,00 грн 300,00 грн). Комісію відповідачем сплачено повністю. Суд звертає увагу, що посилання відповідача на обмеження щодо розміру заборгованості подвійним розміром суми кредити є нерелевантним, оскільки такі обмеження стосуються виключно сукупної суми неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування») та не поширюється на сукупну суму тіла кредиту та відсотків за його користування. Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 26\~960,10 грн, з яких: 14\~660,10 грн заборгованість за тілом кредиту; 12\~300,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Щодо стягнення неустойки, нарахованої позивачем відповідно до пунктів 7.6., 9.1. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) та пункту 13 заявки кредитного договору (кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії), суд зазначає наступне. Пунктом 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, неустойка нарахована позивачем в період дії в Україні воєнного стану, що суперечить вищезазначеній нормі ЦК України, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 7\~200,00 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог (78,87%), в розмірі 1\~910,55 грн. У запереченні на відповідь на відзив від 05.09.2025 року відповідач [PERSON] зазначив, що має змогу виплачувати борг частково, один раз на місяць, протягом 6 місяців (у тексті заперечення) та просив відстрочити виплату боргу строком на 6 місяців (у прохальній частині). Пунктом 2\~частини 7\~статті 265\~ЦПК України\~передбачено,\~що у\~разі необхідності\~в резолютивній\~частині також\~вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (ч. 1 ст. 267 ЦПК України). Відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається судом. Розстрочка це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановленні наперед. В тексті заперечення на відповідь на відзив відповідач зазначає про розстрочення виконання рішення, в той же час, як в прохальній частині про відстрочення. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явився та не уточнив що саме він просить відстрочити чи розстрочити виконання рішення, то суд позбавлений можливості вирішити таке питання. В той же час, відповідач не позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, після його ухвалення та звернення до виконання, на підставі ст. 435 ЦПК України.

Outcome: partial