Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

І. Суть спору Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 01 жовтня 2024 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, про що Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено актовий запис № 41. Від даного шлюбу спільних дітей у подружжя немає. Протягом останнього часу стосунки між нею та чоловіком розладились, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства та побуту. Вже тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб розпався та має лише формальний характер. На даний час позивачка з відповідачем проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Спроби примиритися результату не дали, останнє спілкування з Відповідачем виявилося безрезультатним, а сімейні стосунки не відновилися. Шлюб остаточно припинив своє існування, тому по позивачка скористалась правом одного з подружжя звернутись до суду із даною позовною. З огляду на наведене, [PERSON] просить суд розірвати укладений з відповідачем шлюб. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання сторони не з`явилися. У матерілаах справи міститься заява позивачки про здійснення розгляду справи без її участі, підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. 02.09.2025 від представника відповідача надійшла заява про здійснення розгляду справи без участі відповідача та його представника, а також про відсутність заперечень щодо розірвання шлюбу. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 11.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 10.07.2025 судове засідання відкладено, у зв`язку із неявкою відповідача. 11.08.2025 судове засідання не відбулось, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці. Судове засідання призначено на 02.09.2025. В судове засідання 02.09.2025 року учасники справи не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Позивач та відповідач скористалися наданим правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їх участі. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як слідує\~із матеріалів\~справи,\~сторони перебувають\~у шлюбі,\~який зареєстровано\~01.10.2024\~Локачинським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Володимирському\~районі Волинської\~області Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~за актовим\~записом №\~41 (а.с.12). Від даного шлюбу спільних дітей у подружжя немає. Протягом останнього часу стосунки між сторонами розладились, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства та побуту. Вже тривалий проміжок часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб розпався та має лише формальний характер. На даний час позивачка з відповідачем проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Спроби примиритися результату не дали, останнє спілкування з Відповідачем виявилося безрезультатним, а сімейні стосунки не відновилися. Шлюб остаточно припинив своє існування, тому по позивачка скористалась правом одного з подружжя звернутись до суду із даною позовною. Відповідач визнає позов у повному обсязі. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду Непідтримання сторонами шлюбних стосунків протягом тривалого часу та невідновлення сімейних відносин, відсутність спільної згоди щодо примирення, у цьому випадку свідчать про наявність стійкого розладу подружніх стосунків. Так, як судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечать інтересам сторін, суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки, шлюб між сторонами існує формально, то згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для розірвання такого. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. VIІ. Судові витрати За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно з квитанцією позивачкою [PERSON] було сплачено 1 211,20 грн судового збору. У зв`язку із повним задоволенням позову, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved