Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

В липні\~2024\~р.\~Представник\~позивача,\~адвокат Шкабуро\~О.В..\~звернувся\~до\~суду з\~позовом,\~який\~обґрунтовує\~тим,\~що\~14.03.2018\~року\~між\~позивачем та\~відповідачем\~було\~укладено договір\~позики.\~Відповідно до\~якого,\~позивач передав\~відповідачу грошові\~кошти у\~сумі 83840,00\~грн.,\~грошовим еквівалентом\~яких за\~офіційним курсом\~на момент\~укладання цього\~договору є\~3200,00\~доларів США.\~Строк\~повернення\~коштів (боргу)\~з\~14.03.2018\~року\~по\~14.03.2019\~року. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед позикодавцем, 14.03.2018 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка виступила в якості майнового поручителя, укладено договір іпотеки, відповідно до якого боржник [PERSON] та майновий поручитель [PERSON] передали в іпотеку іпотеко держателю [PERSON] , нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] в рамках забезпечення виконання зобов`язання за договором позики. Однак відповідач свого зобов`язання своєчасно не виконала. Тобто згоди повернення боргу досягнуто не було. Відповідно до разрохунку заборгованості, пеня відповідно до п. 8 договору позики, станом на липень 2024 року становить 129911,91 грн. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 198656 грн. 79 коп., що складається з суми основного боргу 83840 грн., 00 коп., пені 83840 грн. 00 коп., інфляційних витрат 22497 грн. 98 коп. та 3% річних 8478 грн. 81 коп. Ухвалою судді від 13.08.2024 року позов було повернуто позивачу. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.09.2024 року було скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.08.2024 року та направленого справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2024 року справа надійшла до провадження судді Галущенко Ю.А. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2024 р. прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою судді від 26.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, 10.09.2025 року через систему «Електронний суд» подали заяву в якій просили розглядати справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач третя особа в судове засідання не з`явились без повідомлення причин, про зміну адреси проживання суд не повідомляли, відзив на позов не подавали. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Статтею 4 ЦПК визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.05.2021 року у справі №128/891/20-ц, провадження №61-4560св21. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08.04.2021 року у справі №500/1755/17. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 525 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Судом встановлено, що 14.03.2018 [PERSON] одержала позику від [PERSON] в розмірі 83840,00 грн. яку зобов`язалась повернути до 14.03.2019. відповідно до п. 8 договору позики позичальник зобов`язаний у разі несвоєчаснигоповернення суми позики в строк передбачений п. 2 цього договору, сплатити позикодавцю пеню у розмірі 0,3 % від суми позики за кожен день прострочки на суму залишку боргу. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед позикодавцем, 14.03.2018 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка виступила в якості майнового поручителя, укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] (боржник) та [PERSON] (поручитель) передали в іпотеку [PERSON] (іпотекодержатель), нерухоме майно, а саме: кв. [ADDRESS] в рамках забезпечення виконання зобов`язання за договором позики. Таким чином, у вказаному договорі зазначено всі істотні умови: дата отримання позики, її сума та строк її повернення. У сукупності надані представником позивача доказами, підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, а також свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачкою [PERSON] не виконане. Оскільки відповідачка [PERSON] належним чином не виконала умови укладеного з позивачем договору позики, вона у визначений умовами договору строк не повернула позивачу [PERSON] кошти, тому наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 198656 грн. 79 коп. Судом встановлено, що правильність наданого позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позову повністю.

Outcome: approved