Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за Договором № 7086005 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023. Ціна позову становить 46485,14 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з: 2422,40 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 10 червня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 10 червня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача не надійшло. 11 липня 2025 року від представниці відповідача адвокатки Поляк М.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому адвокатка просила суд визнати поважними причини пропуску подачі відзиву на позовну заяву та поновити його. В задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» відмовити. Здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою від 11 липня 2025 року судом клопотання представниці відповідача адвокатки Поляк М.В. про поновлення строку для подачі відзиву задоволено. Поновлено строк для подання відзиву та прийнято його до розгляду. 16 липня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, яку представник позивача просив долучити до справи та врахувати під час її розгляду. 06 серпня 2025 року від представниці відповідача адвокатки Поляк М.В. надійшли заперечення в яких адвокатка просила визнати відповідь АТ КБ «ПриватБанк» від 19.06.2025 на адвокатський запит, що долучена позивачем до позовної заяви, неналежним та недостовірним доказом виконання зобов`язання кредитодавця (ТОВ «Авентус Україна») з надання кредитних коштів. В судове засідання учасники справи не з`явились. У відповідності до частини 3 статті 211 ЦПК України скористались своїм правом та заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» обґрунтовані такими доводами. 19.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений договір № 7086005 про надання споживчого кредиту в електронній формі за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна». 21.09.2023 позивач та відповідач уклали Додаткову угоду до Договору № 7086005 також в електронній формі за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна». Згідно з умовами Кредитного договору, з урахуванням Додаткової угоди до Договору, відповідач отримав кредит в розмірі 9300,00 грн на строк 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у виді стандартної процентної ставки, яка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту. 27.05.2024 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінстраст Капітал»» (до листопада 2024 року - ТОВ «ФК «Фінстраст Україна»») уклали Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Фінстраст Капітал»» відступлено право грошової вимоги до відповідача за договором № 7086005. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом за Договором № 7086005 від 19.09.2023, що підлягає стягненню з позичальника станом на дату звернення з позовом до суду становить 46485,14 грн, з яких: 9300,00 грн тіло кредиту, 16827,44 грн нараховані проценти за користування кредитом та 20357,70 грн нараховані проценти за 110 календарних днів. Відповідач існуючу заборгованість не погасив, тому, у зв`язку із порушенням [PERSON] умов договору, а також відповідно до статей 509, 526, 1054 ЦК України, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» звернулось до суду із вказаним позовом. У поданому відзиві представниця відповідача адвокатка Поляк М.В. позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» не визнала з урахуванням таких заперечень. Так, адвокатка вказує, що відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Наведене відповідає правовій природі реального договору, що прямо передбачено у частині 2 статті 640 ЦК України. З урахуванням наведеного вважає, що предметом доказування в даній справі є факт перерахування коштів ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі на поточний рахунок відповідача. При цьому зазначає, що позивачем не наданого жодного доказу на підтвердження факту отримання в користування (в позику) кредитних коштів. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти були отримані відповідачем. Крім наведеного адвокатка вважає, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Посилається на те, що із умов договору вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Кредитора (ТОВ «Авентус Україна») до Нового Кредитора (ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» (з листопада 2024 року ТОВ «ФК «Фінстраст Капітал»»), проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями [PERSON] за договором №7086005 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023 перед ТОВ «Авентус Україна» у зв`язку з укладенням договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» (з листопада 2024 року ТОВ «ФК «Фінстраст Капітал»»). У відповіді на відзив представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» зазначає, що переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору та Додаткової угоди було здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та що підтверджується копією довідки платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий Дім»» про перерахування коштів. Посилається на те, що зазначений платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Також посилається на те, що як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості, Товариством було надано розрахунок заборгованості по кредитному Договору, який оформлений належним чином як документ Товариства, що підписаний Директором ТОВ «Авентус Україна» та скріплений печаткою Товариства. Щодо заперечень представника відповідача щодо реєстру боржників, то посилається на те, що позивачем додано до позовної заяви належним чином оформлений витяг з даного реєстру, що підписаний керівником Товариства та скріплений печаткою Товариства відповідно до вимог ДСТУ 4163:2020, оскільки сам реєстр боржників містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням ЗУ «Про захист персональних даних». У запереченнях представниця відповідача адвокатка Поляк М.В. посилається на те, що надана АТ КБ «ПриватБанк» відповідь від 19.06.2025 викликає серйозні сумніви щодо її належності та достовірності як доказу виконання кредитодавцем своїх зобов`язань, а саме: невідомий відправник; у відповіді не зазначено, що кошти перераховані саме кредитодавцем, тобто ТОВ «Авентус Україна». Натомість, у ній зазначено «Інформація про платника - відсутня», що прямо суперечить умовам договору про зобов`язання кредитодавця, тобто ТОВ «Авентус Україна» здійснити перерахування. З урахуванням наведеного просить визнати відповідь АТ КБ «ПриватБанк» від 19.06.2025 неналежним та недостовірним доказом виконання зобов`язання кредитодавця - ТОВ «Авентус Україна» з надання кредитних коштів. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 19.09.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - Товариство) та [PERSON] (далі - Споживач) було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 7086005 (далі - Договір). Відповідно до пункту 1.2 Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до пункту 1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 4300,00 грн. Тип кредиту - кредит. Згідно з пунктом 1.4. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Відповідно до пункту 1.5. Договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до таких умов: стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Відповідно до п. 1.6. Договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Згідно з п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п. 2.2. Договору сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення Договору. Дати надання кредиту: 19.09.2023 або 20.09.2023. Згідно з п. 2.4. Договору кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.2.1. Договору. Відповідно до п. 2.5. Договору кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. Вказаний договір був підписаний з боку Товариства директором, а з боку Споживача відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А3461. Відповідно до Додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 7086005 від 19.09.2023, Сторони погодили графік платежів, загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. Вказаний додаток був підписаний з боку Товариства директором, а з боку Споживача - відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А3461. Судом встановлено, що перед підписанням Договору відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту, в якому зазначені всі істотній умови надання кредиту та користування кредитними коштами, в тому числі строк на який надається кредит, проценти за користування коштами, порядок повернення кредиту та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Паспорт з боку Позичальника підписаний за допомогою електронного одноразового ідентифікатора: А3461. Судом також встановлено, що 21.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору № 708605 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023 (далі Додаткова угода), яка була підписана відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора С5905. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди Сторони домовились збільшити суму кредиту на 5000,00 грн, у зв`язку з чим погодили внести такі зміни до Договору: 1.1 Викласти п.1.3 Договору в новій редакції: «1.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 9300,00 гривень. Тип кредиту кредит.» Відповідно до п. 2. Додаткової угоди надання частини кредиту у сумі, на яку збільшено загальний розмір кредиту здійснюється за платіжними реквізитами, вказаними в п.2.1 Договору. Дати надання частини кредиту: 21.09.2023 або 22.09.2023. Згідно з п. 3. Додаткової угоди підписуючи цю Додаткову угоду, Споживач підтверджує, що: перед укладенням цієї Додаткової угоди йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), з урахуванням збільшення суми кредиту. Судом встановлено, що перед підписанням Додаткової угоди відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення додаткової угоди щодо збільшення суми кредиту до договору № 7086005 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023, в якому зазначені всі істотній умови надання кредиту та користування кредитними коштами, з урахуванням збільшеної суми кредиту, в тому числі строк на який надається кредит, проценти за користування коштами, порядок повернення кредиту та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Паспорт з боку Позичальника підписаний за допомогою електронного одноразового ідентифікатора: С5905. Відповідно до довідок від 29.05.2024 № 7/4984 та від 19.07.2024 № 7/5397, наданих ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім»» встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім»», діючи у відповідності до укладеного із ТОВ «Авентус Україна» договору про надання послуг з переказу платежів № 087/20-П від 08.07.2020, здійснило два перекази коштів: на суму 5000,00 грн 21.09.2023 о 16:31 год. номер замовлення: 39222910 номер катки: [NUMBER] ; на суму 4300,00 грн 19.09.2023 о 21:22 год. номер замовлення: 39139648 номер картки: [NUMBER] . Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» в листі від 19.06.2025 № 20.1.0.0.0/7-250616/54206-БТ, судом встановлено, що на ім`я [PERSON] в Банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку здійснені платежі: 21.09.2023 5000,00 грн, інформація про платника відсутня; 19.09.2023 4300,00 грн, інформація про платника відсутня. Судом також встановлено, що 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. В день, коли здійснюється Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників, Клієнт зобов`язаний передати Фактору інформацію згідно з Реєстром Боржників в електронному виді за формою, наведеною в Додатку №5 до цього Договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно з Реєстром Боржників в електронному виді (Додаток № 6). Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» відповідно до наведеного вище підписали: Додаток № 1 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Реєстр боржників; Додаток № 2 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Акт прийому-передачі Реєстру Боржників; Додаток № 4 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Акт прийому-передачі Документації; Додаток № 5 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Форма надання інформації згідно з Реєстром Боржників в електронному вигляді; Додаток № 6 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Акт прийому-передачі інформації згідно з Реєстром Боржників в електронному вигляді. Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , за кредитним договором № 7086005 в сумі 26127,44 грн, з яких: 9300,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 16827,44 грн сума заборгованості за відсотками. Відповідно до картки обліку Договору (розрахунок заборгованості), наданому ТОВ «Авентус Україна» за договором № 7086005 від 19.09.2023 по позичальнику [PERSON] , за останнім станом на 26.05.2024 обліковується заборгованість на загальну суму 26127,44 грн, в тому числі: 9300,00 грн основний борг та 16827,44 грн проценти, розраховані за стандартною ставкою. Заборгованість розрахована за період з 19.09.2023 по 26.05.2024. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» за Договором № 7086005 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023 за 110 календарних днів (27.05.2024-13.09.2024) заборгованість [PERSON] станом на 13.09.2024 становить 20357,70 грн проценти, розраховані за стандартною процентною ставкою - 1,99. Відповідно до рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» № 251124/1 від 25.11.2024, Товариство змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»». З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» заборгованості за Договором № 7086005 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023, укладеного в електронній формі, яка складається із заборгованості по кредиту та заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Щодо визнання договорів укладеними За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина друга статті 639 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 19.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений Договір № 7086005 про споживчий кредит в електронній формі шляхом підписання такого відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором А3461. Також за допомогою цього одноразового ідентифікатора відповідач підписав Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 19.09.2023, яким Сторони погодили графік платежів, загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. Перед підписанням Договору відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту, який також підписав одноразовим ідентифікатором А3461, в якому зазначені всі істотній умови надання кредиту та користування кредитними коштами, в тому числі строк на який надається кредит, проценти за користування коштами, порядок повернення кредиту та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Крім того, судом також встановлено, що за допомогою одноразового ідентифікатора С5905 [PERSON] 21.09.2023 підписав Додаткову угоду до Договору № 7086005 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023 та Паспорт споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення додаткової угоди щодо збільшення суми кредиту до договору № 7086005 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний кредитний договір вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем факт укладення кредитного договору та додаткової угоди в електронній формі не заперечується. З наведеного суд доходить висновку, що між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] виникли договірні правовідносини щодо споживчого кредиту, оформленого кредитним договору в електронній формі, за умовами якого Споживач [PERSON] , отримав кредит в розмірі 9300,00 грн на строк 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у виді стандартної процентної ставки, яка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту. Щодо стягнення суми заборгованості за основною сумою кредиту та процентам У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Судом встановлено, що [PERSON] отримав кредит за Договором № 7086005 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023, укладеного із ТОВ «Авентус Україна», 19.09.2023 в розмірі 4300,00 грн та 21.09.2023 в розмірі 5000,00 грн. Кошти були перераховані відповідачу шляхом грошових переказів, здійснених ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім»»: на суму 5000,00 грн 21.09.2023 о 16:31 год. номер замовлення: 39222910, номер катки: [NUMBER] ; на суму 4300,00 грн 19.09.2023 о 21:22 год. номер замовлення: 39139648, номер картки: [NUMBER] . Наведене прослідковується також з наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації в листі від 19.06.2025 № 20.1.0.0.0/7-250616/54206-БТ, відповідно до якої на ім`я [PERSON] в Банку емітовано карту № [NUMBER] на яку були здійснені зарахування коштів в дати та в розмірі, які відповідають умовам укладеного кредитного договору, а саме: 19.09.2023 4300,00 грн та 21.09.2023 5000,00 грн. Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24 травня 1995 року № 88. У пункті 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно пунктом 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. На виконання вищевказаних норм закону та в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач надав суду документи щодо надання кредитів позичальнику, які складені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: копію кредитного договору, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, довідку від фінансового посередника ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім»» та інформацію із Банку щодо зарахування коштів на банківську картку, яка емітована Банком на ім відповідача. Зазначені докази є належними та допустимими та такими, що підтверджують факт виконання кредитором свого обов`язку з надання кредиту та перерахування грошових коштів. Доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять. За умовами вищезазначених договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів відповідно до вимог частини 1статті 81 ЦПК України того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, чи доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме відповідач має доступ до свого рахунку, а саме: карти № [NUMBER] , і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів у відповідну дату (проміжок часу), оскільки відповідно до принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12 ЦПК України). Щодо заперечень відповідача з приводу того, що позивачем не наданого жодного доказу на підтвердження факту отримання в користування (в позику) кредитних коштів, то суд зазначає таке. Так, заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що надана АТ КБ «ПриватБанк» відповідь від 19.06.2025 викликає сумніви щодо її належності та достовірності як доказу виконання кредитодавцем своїх зобов`язань. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Як було встановлено судом, кредитні кошти були перераховані відповідачу на вказаний ним в п. 2.1. Договору номер платіжного засобу, перерахування коштів було здійснено платіжним посередником ТОВ «ФК «Контрактовий Дім»», кошти були зараховані на відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок № [NUMBER] , на який були здійснені зарахування коштів в дати та в розмірі, які відповідають умовам укладеного кредитного договору, а саме: 19.09.2023 4300,00 грн та 21.09.2023 5000,00 грн. Встановлені судом обставини дають підстави дійти висновку, що позивачем доведений факт надання відповідачу кредитних коштів відповідно до умов Договору. Судом встановлено, що відповідно до п. 1.4. Договору строк кредиту становить 360 днів. Кредитні кошти були надані 19.09.2023 та 21.09.2023. Відповідно до п. 1.5.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. Договору. Судом встановлено, що відповідно до картки обліку Договору (розрахунок заборгованості), наданому ТОВ «Авентус Україна» за договором № 7086005 від 19.09.2023 по позичальнику [PERSON] , за останнім станом на 26.05.2024 обліковується заборгованість на загальну суму 26127,44 грн, в тому числі: 9300,00 грн основний борг та 16827,44 грн проценти, розраховані за стандартною ставкою. Заборгованість розрахована за період з 19.09.2023 по 26.05.2024. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» за Договором № 7086005 про надання споживчого кредиту від 19.09.2023 за 110 календарних днів (27.05.2024-13.09.2024) заборгованість [PERSON] станом на 13.09.2024 становить 20357,70 грн проценти, розраховані за стандартною процентною ставкою - 1,99. Отже, за умовами укладеного Договору ТОВ «Авентус Україна», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а [PERSON] зобов`язався повернути кредитні кошти в строки, визначені умовами договору, та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Спростування суми заборгованості відповідачем суду не надано. З наведеного суд доходить висновку, що відповідач не надав суду докази, які б спростовували, як факт надання кредиту в розмірі, визначеному договором, так і розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Доказів погашення заборгованості по отриманому кредиту та нарахованим процентам відповідачем також надано не було. Щодо правомірності стягнення заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У частині першої статті 512\~ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Отже, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору вчинення відповідного правочину у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до статті 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079\~ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом частини першої статті 4\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~фінансові компанії» від 14 грудня 2021 року № 1953-IX (далі - Закон № 1953-IX), факторинг вважається фінансовою послугою. У пункті 64 частини першої статті 1 Закону № № 1953-IX зазначено, що фінансова послуга - це операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги.. Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 9 Закону № № 1953-IX. Так, за змістом частини другої статті 9 Закону № 1953-IХ, договір про надання фінансової послуги, складений у письмовій формі, якщо інше не передбачено спеціальним законом, повинен містити: 1) назву договору; 2) номер, дату та місце укладення договору; 3) відомості про надавача фінансової послуги: найменування, місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відомості про внесення інформації про надавача фінансових послуг до Реєстру; 4) відомості про посередника (за наявності); 5) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу; 5) предмет договору із зазначенням виду фінансової послуги, що надається відповідно до умов договору; 7) розмір фінансового засобу, зазначений у грошовому виразі, строки (термін) його внесення та умови взаєморозрахунків (якщо фінансова послуга передбачає внесення фінансового засобу у визначеному розмірі та/або строки (термін) його внесення); 8) строки (термін), розмір, умови та порядок здійснення оплати за надану фінансову послугу; 9) строк (термін) дії договору; 10) порядок зміни умов і припинення дії договору; 11) необхідність отримання додаткових чи супутніх послуг надавача фінансових послуг та/або третіх осіб, пов`язаних з отриманням фінансової послуги (за наявності); 12) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 13) порядок та умови відмови від договору про надання фінансової послуги (за наявності); 14) контактні дані клієнта та надавача фінансових послуг, а також посередника (за наявності); 15) порядок надання клієнту договору та додатків до нього, якщо договір укладено у формі електронного документа, а також порядок обміну повідомленнями між сторонами. Відповідно до положень частини 1 статті 9 Закону № 1953-IХ договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог ЦК України, встановлених до письмової форми правочину: 1) у паперовій формі; або 2) у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; або 3) у порядку, передбаченому законодавством України про електронну комерцію. Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ. Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (п. 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Як вже зазначалося, відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077\~ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). Звідси за договором факторингу фактор має надавати фінансову послугу, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту). При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (п. 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеною в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Згідно зі статтею 1081ЦК\~України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082\~ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Водночас грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084\~ЦК України фактор має право в разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника. Отже, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В матеріалах справи наявна належним чином завірена копія Договору факторингу № 27.05/24-Ф, укладеного 27.05.2024 між ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна»» та ТОВ «Авентус Україна», відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. В день, коли здійснюється Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників, Клієнт зобов`язаний передати Фактору інформацію згідно Реєстру Боржників в електронному виді за формою, наведеною в Додатку №5 до цього Договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному виді (Додаток № 6). Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінстраст Україна»» відповідно до наведеного вище підписали: Додаток № 1 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Реєстр боржників; Додаток № 2 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Акт прийому-передачі Реєстру Боржників; Додаток № 4 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Акт прийому-передачі Документації; Додаток № 5 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Форма надання інформації згідно з Реєстром Боржників в електронному вигляді; Додаток № 6 до Договору Факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року Акт прийому-передачі інформації згідно з Реєстром Боржників в електронному вигляді Умовами п. 9.12, 9.13 Договору факторингу передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення Сторонами та діє протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців з дня його укладення. Зобов`язання, що виникають з цього договору, припиняються їх належним (повним) виконанням. Договір вважається укладеним, якщо він підписаний від імені Сторін їх уповноваженими представниками, а підписи скріплені печатками Сторін. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Як вбачається з матеріалів справи, на підставі укладеного Договору факторингу відбулася заміна кредитодавця, а тому до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» перейшло право вимоги за кредитним договором №7086005 від 19.09.2023, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Укладаючи договір факторингу, сторони цього договору обумовили, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстру боржників, який є невід`ємним додатком до договору факторингу, у якому зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними, в межах чинного договору факторингу. Так, в матеріалах справи наявний Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024, в якому зазначена необхідна інформація щодо права вимоги, яке відступається Фактору ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»». Копія договору факторингу та Витяг з Реєстру боржників є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Отже, позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» доведено факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від ТОВ «Авентус Україна». З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку, що [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитним договором, який є предметом даного позову, перед ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»». Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача та з урахуванням наведеного в мотивувальній частині обґрунтування позиції суду, із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 46485,14 грн, з яких: 9300,00 грн тіло кредиту, 16827,44 грн нараховані проценти за користування кредитом та 20357,70 грн нараховані проценти за 110 календарних днів. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1 статті 134\~ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Статтею 137\~ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» просить суд стягнути із [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено таке. Судом встановлено, що представництво інтересів позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» у суді здійснювалось адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем на підставі Договору про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року. Згідно із заявкою на надання юридичної допомоги № 8300 від 14 квітня 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» та адвокат Столітній М.М. погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості за кредитним договором № 7086005 від 19.09.2023, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Згідно з Актом № 8300 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з Договором № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, вбачається, що адвокатом Столітнім М.М. надано позивачу послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7086005 від 19.09.2023, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , на загальну суму 10000,00 грн. Суд вважає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, необхідно враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною 4 статті 137 ЦПК України. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України\~від 30\~вересня 2009\~року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, що, на думку суду, відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, а відтак цю вимогу позивача слід задовольнити частково. Відповідно до частини 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позову до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2120 від 14 травня 2025 року.

Outcome: approved