Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про збільшення позовних вимог за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.08.2020 Черкаським апеляційним судом було винесено постанову про стягнення на користь позивача з відповідачки [PERSON] , жительки [ADDRESS] борг в сумі 358082,21 гривень. Станом на 30.06.2021 відповідач повернула йому лише суму 16592,9 гривень, залишок боргу станом на 30.06.2021 року становмть341489,23 гривень. 03 червня 2021 року за рішенням Маньківського суду на його користь було стягнуто суму індексу інфляції за період з серпня 2020 року по березень 2021 року у розмірі 25885,11 гривень та 3% річних з простроченої суми у розмірі 5142,7 гривень. Разом сума заборгованості станом на 30.06.2021 становила 372514,08 грн. 09 червня 2022 року Уманським міськрайонним судом винесено рішення про стягнення на користь позивача з відповідачки , суму індексації за період з 30.06.2021 по 31.12.2021 року у розмірі 13808,83 гривні та 3% річних з простроченої суми у розмірі 145,66 гривень, разом - 13954, 49 гривень, загальна сума заборгованості станом на 09.06.2022 року становила 372514,08 +13954,49=386468,57. У липні місяці 2021 року відповідачка повернула частину боргу в сумі 233040 гривень, 386468,57-233040=153428,57. Так сума заборгованості станом на 01.01.2022 становила 153428,57 гривень. Зважаючи на передбачене законодавством право, збільшує позовні вимоги в частину періоду зобов`язання відповідача з 01.01.2022 по 31.12.2023 в зв`язку з підвищенням рівня інфляції курсу національної валюти гривні. В жовтні 2022 року боржником було погашено суму боргу 62762,42 грн. Із жовтня місяця сума заборгованості становить: 153428,57-62762,42=90666,15. З урахуванням зазначених норм і рекомендацій Верховного Суду України №62 1997 р. від 03.04.97 р. відносно застосування індексів інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яку відповідачка зобов`язана сплатити на його користь, станом на 31.12.2023 складає: за 2022 рік - 126,6 % коефіцієнт (126,6:100=1,266) сума розміру інфляції становить 153428,57*1,266=194240,57-153428,57 =40812,1*9місяців=367308,9;90666,15*1,266=114783,35-0666,15=24117,2*3місяці=72351,6. Разом за 2022 рік 367308,9+72351,6=439660,5 гривень. За 2023 рік 105,1 коефіцієнт (105,1:100=1,051) сума розміру інфляції становить: (90666,15*1,051=95290,12-90666,15=4623,97*12 м=55487,28 гривень). Сума індексу інфляції за весь період з 01.01.2021 по 31.12.2023 становить 439660,5+55487,28=495087,78 гривень. А також + 6852,12 грн. - 3% річних за терміном прострочки, із них 3452,14 за 9 місяців із суми 153428,57. Та 3399,98 із суми 90666,15 за 15 місяців. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить (495087,78+6852,12=5011939,9 гривень). Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму індексу інфляції за період прострочення повернення боргу із 01.01.2022 по 31.12.2023 в розмірі 495087,78 гривень. Стягнути з [PERSON] на його користь 3% річних з простроченої суми з 01.01.2022 по 31.12.2023 в розмірі 6852,12 гривень. Стягнути з [PERSON] на його користь загальну суму боргу в розмірі 501939,9 гривень. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена у передбаченому законом порядку. В судовому засіданні представник відповідача Слободяник І.В. заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що надані позивачем розрахунки не відображають реальної суми заборгованості, з якої можливо здійснити розрахунок індексу інфляції та 3% річних від простроченої заборгованості та не погоджується з періодом за який позивач здійснив розрахунки. Звернув увагу суду, що відповідач є інвалідом 2 групи і згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до постанови Черкаського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по тілу позики 350 096,29 грн, 7985,92 - 3% річних, всього 358 082,21 грн. боргу. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 03.06.2021 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму індексу інфляції за період з серпня 2020 року по березень 2021 року у розмірі 25885,11 гривень та 3% річних з простроченої суми у розмірі 5142,74 гривень. На виконання вказаного рішення Маньківський районний суд Черкаської області видав виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму індексу інфляції за період з серпня 2020 року по березень 2021 року у розмірі 25885,11 гривень та 3% річних з простроченої суми у розмірі 5142,74 гривень. Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 червня 2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] на залишок суми боргу в розмірі 147 730,17 грн. за період з 31.03.2021 по 31.12.2021 стягнуто індекс інфляції у розмірі 13808,83 грн. та 3% річних з простроченої суми у розмірі 145,66 грн. На виконання вказаного рішення Уманський міськрайонний суд Черкаської області видав виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 31.03.2021 по 31.12.2021 стягнуто індекс інфляції у розмірі 13 808,83 грн. та 3% річних з простроченої суми у розмірі 145,66 грн. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 1046-1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або за рахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто ці проценти та інфляційні втрати, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17. Норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. За встановлених обставин позивач має право на стягнення з відповідачів суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений договір позики, умови якого відповідачем [PERSON] не виконано, сума боргу вчасно не повернута. Рішенням Черкаського апеляційного суду від 08.09.2020 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 358 082,21 грн. та 7985,92 - 3% річних. Крім того, відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.06.2022 залишок суми боргу відповідачки [PERSON] перед позивачем станом на липень 2021 року становив 147 730,17 грн. і тому за період з 31.03.2021 по 31.12.2021 з відповідача на користь позивача стягнуто суму індексу інфляції в розмірі 13808,83, грн. та 3 % річних в сумі 145,66 грн. на встановлену суму залишку боргу. Відповідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно зі ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Отже, згідно зазначених приписів закону позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу у період дії в Україні воєнного стану, який введено в Україні з 24 лютого 2022 року та дія якого станом на момент розгляду справи судом продовжена до 05.11.2025. За вказаних обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних та інфляційні втрати лише за період з 01.01.2022 по 23.02.2022. Відповідно до\~правових висновків\~Верховного Суду\~в постанові\~від 15\~листопада 2023\~року в\~справі №\~711/4585/22\~та відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 березня 2018 року у справі № 914/712/16 - базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є, зокрема сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, тому суд вважає, що інфляційні втрати та три відсотки річних за несвоєчасну сплату заборгованості за договором позики слід вираховувати від розміру заборгованості, встановленого рішенням Уманського міськрайонного суду від 09 червня 2022 року по справі № 705/64/22 (провадження 2/705/1376/22) на липень 2021 року в сумі 147 730,17 грн., оскільки матеріали справи не містять будь яких відомостей про сплату відповідачем заборгованості за період з липня 2021 року по лютий 2022 року. Зобов`язання відповідача перед позивачем виникло безпосередньо з договору позики, рішенням суду заборгованість стягнуто на підставі договору позики, борг не погашено, що свідчить, що між сторонами існували та в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання за договором існують правовідносини за цим договором, внаслідок чого норми п. 18\~Перехідних положень Цивільного кодексу України\~мають бути застосовані при вирішення даного спору. Фактично така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року в цивільній справі № 711/4585/22 за аналогічних правовідносин, в якій суд відмовив в стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 24 лютого 2022 року за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення про стягнення грошових коштів за договором позики, саме на підставі п. 18\~Перехідних положень Цивільного кодексу України. Отже, сума інфляційних втрат за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 (54 дні) становить 4\~314,90 грн., виходячи з наступного: -індекс інфляції за січень 2022 - 101,30, коефіцієнт 101,30:100=1,013; за лютий 2022 - 101,60, коефіцієнт 101,60:100=1,016. Сукупний індекс за січень-лютий 2022 року складає 1,029208, а отже розмір інфляційних втрат за вказаний період становить (147\~730,17x1,029208-147\~730,17= 4\~314,90). Також 3% річних від суми боргу 147730,17 грн. за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 становить 655,68 грн. (147730,17*3%/100*365/54). Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо невірності розрахунків наданих позивачем, оскільки стороною відповідача на підтвердження такої позиції не надано власного корнтррозрахунку, а також доказів, які б підвереджували сплату заборгованості чи спростовували розрахунок інфляційних втрат та 3 % відсотки річних. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності суд вважає що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума індексу інфляції за прострочення повернення боргу з 01.01.2022 по 23.02.2022 в розмірі 4\~314,90 грн. та 3 % річних з простроченої суми боргу в розмірі 655,68 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до положень ч. 6 ст.\~141\~ЦПК\~України, оскільки обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, то такі витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial