Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Солдат [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] на посаді водія-електрика. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 29.08.2024 року №700 солдат [PERSON] [INFO] загинув під час виконання обов`язків військової служби, в результатів воєнних (бойових дій), при здійсненні заходів щодо відсічі та стримування військової агресії російської федерації та під час захисту Батьківщини. Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 26.09.2024 року №275 солдата [PERSON] виключено з 24.08.2024 року зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, у зв`язку зі смертю. Цим наказом закріплено, що смерть [PERSON] настала під час виконання бойового завдання в районі бойових дій і пов`язана із захистом Батьківщини, державного суверенітету та територіальної цілісності України, відбиттям російської збройної агресії в умовах воєнного стану, та ухвалено до виплати дочці загиблого [PERSON] певні кошти, що підлягали до виплати загиблому за життя. Факт смерті [PERSON] 29.08.2024 року посвідчено Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про що складено відповідний актовий запис №14542 (див. свідоцтво про смерть). 03.09.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартич Є.В заведено спадкову справу №9/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] . З огляду на спадкову справу, за спадщиною до нотаріату звернулись дочка спадкодавця - [PERSON] , та [PERSON] , яка позиціонувала себе дружиною спадкодавця. Приватний нотаріус 17.03.2025 року видала [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця [PERSON] , а саме на: забезпечувальний платіж в сумі 981500 рн. за попереднім договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ; забезпечувальний платіж в сумі 981500 грн. за попереднім договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ; автомобіль марки HYUNDAI модель GETZ, 2006 року випуску, р.н. [NUMBER] ; гараж № [NUMBER] з підвалом, цегляний, в Обслуговоючому кооперативі «Автогаражне товариство «БЕРІЗКА-1», що знаходиться за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка; земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,0038 га в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражне товариство «БЕРІЗКА-1», що знаходиться за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка (кадастровий номер 3222486201:01:001:0234); Даних, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі спадкова справа не містить. Відсутні в спадковій справі і заяви [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, [PERSON] в грудні 2024 року звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, з 07.08.2019 року по день смерті чоловіка. Але, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2025 року вказану заяву залишено без розгляду, за підстав наявності спору про право, про які заявила дочка загиблого - [PERSON] . У зв`язку з останньою обставиною, [PERSON] в лютому 2025 року заявила позов до [PERSON] та Міністерства оборони України, за яким просила суд встановити факт, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, з 07.08.2019 року по день смерті чоловіка, та факт її перебування на утриманні [PERSON] . Встановлення даних фактів необхідне позивачці, для реалізації права на спадкування, та прав, соціальних гарантій пов`язаних зі смертю військовослужбовця, що регламентовані законодавством про соціальний і правовий захист членів сімей загиблих військовослужбовців, в тому числі і права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. В обґрунтування позову покладено пояснення свідків, спільні світлини, переписка позивачки з [PERSON] в електронних месенджерах, та інші письмові докази. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 03.03.2025 року, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачка подала відзив, за яким просила в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю. При цьому вона визнала, що її батько тривалий час перебував у близьких відносинах з позивачкою, проте ці відносини відповідачка розцінила "романтичними", тобто такі, що не можна визнати сімейними. В обґрунтування відзиву відповідачка також послалась на свідків та письмові докази. Представник Міністерства оборони України Овод А.П. надіслав пояснення, за якими на вирішення спору поклався на розсуд суду, а також просив розглянути справу без участі представника Міністерства. Натомість представник позивачки [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог та відповідну позовну заяву, за якою вимога про встановлення факту перебування позивачки на утриманні загиблого [PERSON] була виключена з позову. Ухвалою суду від 20.05.2025 року вимоги позову про встановлення факту перебування позивачки на утриманні були залишені без розгляду, за клопотанням сторони позивачки. Інших заяв по суті спору не надходило. Ухвалою суду від 16.06.2025 року підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті. Позивачка та її представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, надали пояснення, що зводяться до викладеного в заявах по суті спору. Відповідачка та її представниця заперечували, пославшись на безпідставність позову. Вислухавши сторони, опитавши свідків, та дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] виходячи з такого. Так, з огляду на спадкову справу спадкодавець [PERSON] заповіту не залишив, а тому в цьому разі спадкування здійснюється за законом, в порядку та за підстав визначених в главі 86 ЦК України. Згідно зі ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу права на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивачка заявляла, що проживала з [PERSON] однією сім`єю з 07.08.2019 року. Очевидно, що визначена позивачкою дата є днем ухвалення Святошинським районним судом м. Києва рішення у справі №759/2407/19 про розірвання шлюбу між позивачкою та її чоловіком [PERSON] (див. витяг з Державного реєстру актів цивільного стану т.1 а.с. 147, 148). Проте, поза увагою сторони позивачки залишилось те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб, відповідно до ст. 114 ч. 2 СК України, припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на дані Єдиного реєстру судових рішень, рішення у справі №759/2407/19 набуло чинності 06.09.2019 року. Виходячи з того, що спадщина після [PERSON] відкрилась в день його смерті [INFO] , з урахуванням принципу одношлюбності (ст.25 СК України), позивачка не може бути визнана спадкоємицею майна померлого. Отже рішення у цій справ не має правового значення у відносинах спадкування після померлого [PERSON] . Разом з тим, суд погоджується, що встановлення запитуваного факту має правове значення для набуття позивачкою прав та соціальних гарантій, як члена сім`ї загиблого військовослужбовця, що визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991 року № 2011-XII. Зокрема правом на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, відповідно до ст. 16-1 вказаного закону, разом з іншими, наділені члени сімей загиблих (померлих) осіб, в тому числі і жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Проте, запитуваний факт не знайшов свого достатнього підтвердження в судовому засіданні. Так, [PERSON] , на випадок смерті (загибелі) не залишив жодного розпорядження щодо належного йому майна, в тому числі і щодо призначення та отримання одноразової грошової допомоги. В попередніх договорах купівлі-продажу квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , що посвідчені 25.03.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Коберник О.М., [PERSON] засвідчив, що він у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебуває, не проживає однією сім`єю і не веде спільне господарство з іншою особою, кошти які передаються за умовами попереднього договору не є спільною сумісною власністю, та є його особистою приватною власністю. Таке ж за змістом застереження міститься і в договорах купівлі-продажу гаражу № [NUMBER] та земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,0038 га, в Обслуговуючому кооперативі «Автогаражне товариство «БЕРІЗКА-1», що знаходиться за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, які посвідчені 17.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герман О.С. Договори про відступлення прав та переведення обов`язків за договорами купівлі-продажу майнових прав на машиномісце, що укладені [PERSON] 02.09.2022 року, не містять посилання на те, що вони вчинені в інтересах сім`ї покупця. Сповіщення сім`ї №1-7 від 26.08.2024 року про смерть [PERSON] було направлено його брату [PERSON] , вочевидь відповідно до прижиттєвого розпорядження [PERSON] . В судовому засіданні знайшло своє підтвердження письмовими доказами лише те, що [PERSON] з квітня 2022 року регулярно перераховував позивачці певні кошти (див. виписку з банківського рахунку). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (давні друзі [PERSON] ), засвідчили суду, що всі свої заощадження, правовстановлюючі документи на майно та інші особисті документи, покійний [PERSON] зберігав у друзів та у схованці, про яку на випадок своєї загибелі дав розпорядження повідомити доньку [PERSON] , що і було виконано після його загибелі. Ці ж свідки під присягою пояснили, що [PERSON] дійсно перебував у тривалих відносинах з [PERSON] , проте наміру створити разом з нею сім`ю не мав, через сумніви в доцільності такого кроку, що засновані на наявності у [PERSON] певних неприйнятних для нього рис характеру, та небажання взяти на себе відповідальність щодо малолітньої дитини [PERSON] від попереднього шлюбу, постійним місцем проживання [PERSON] була батьківська квартира, яку він ділив з братом. Свідки з боку позивачки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що розцінювали відносини [PERSON] та [PERSON] сімейними, пославшись на свої спостереження під час спільного дозвілля, спільних подорожей, тощо. З огляду на світлини надані позивачкою вбачається, що вказані свідки дійсно подоружували, проводили дозвілля разом з [PERSON] та [PERSON] [PERSON] також підтвердила доводи позивачки про те, що у 2021 році вона допомагала [PERSON] придбати каблучку з метою зробити пропозицію [PERSON] вийти за нього заміж. Консьєржка будинку, в якому постійно проживає позивачка - [PERSON] , опитана в якості свідка, пояснила, що вважала [PERSON] та [PERSON] подружжям, виходячи з того, що постійно бачила їх разом, та з поведінки один до одного та по відношенню до дитини [PERSON] . Мати позивачки [PERSON] пояснила в суді, що дочка підтримувала відносини з [PERSON] з 2017 року, вони час від часу приїжджали до неї в гості, їй було відомо від дочки про заручини, [PERSON] у всьому підтримував дочку. Проте, а ні мати позивачки, а ні інші свідки з боку позивачки, не змогли засвідчити обставин постійного проживання [PERSON] та [PERSON] , ведення ними спільного побуту, наявності у них спільного бюджету, тощо. Зокрема мати позивачки пояснила, що коли вона доглядала за онукою в той час як дочка разом з [PERSON] поїхали на відпочинок за кордон, з речей [PERSON] в квартирі бачила лише халат та светр. Свідок [PERSON] також вказувала, що бачила в квартирі [PERSON] певні носильні речі [PERSON] . Крім того, і відповідачка і свідки з її боку, заявили, що [PERSON] не повідомляв їх про заручини з [PERSON] . Мати позивачки визнала, що познайомилась з дочкою [PERSON] лише після його смерті, брата покійного не знає. Разом з тим, відповідачка не заперечувала, що її батько придбав автомобіль, який оформив на ім`я [PERSON] . Проте свідок [PERSON] пояснив, що цей автомобіль зі слів [PERSON] було придбано з метою його подальшого перепродажу, а оформлений на позивачку для того щоб мінімізувати витрати щодо його реєстрації. Та обставина, що позивачка не мала оподаткованих доходів починаючи з 1 кварталу 2019 року (див. довідку податкового органу), саме по собі, не може вказувати на те, що [PERSON] надавав позивачці кошти саме з метою утримання сімї. З аналізу наведених доказів, як кожного окремо, так і в їх сукупності суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час перебували в близький стосунках, і очевидно мали намір в майбутньому створити сім`ю. Проте сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, що ухвалена у справі № 490/4949/17. В п. 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 р. № 5-рп/99 зазначено, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21) наведено тлумачення обставин на підтвердження факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, а саме встановлення такого факту передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Така судова практика є усталеною, на що вказують правові позиці викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц, та інших. Отже, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за необґрунтованістю. За такого рішення витрати понесені позивачкою на розгляд справи розподілу не підлягають. Представниця відповідачки заявила про те, що докази про витрати відповідачки на правничу допомогу будуть надані у строки визначені ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed