Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 липня 2025 року звернулася до суду з позовною заявою до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), та просила скасувати арешт майна, який був накладений на все її майно, який був внесений на підставі постанови старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. від 10.06.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Свою вимогу мотивувала тим, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 2,9173 га з кадастровим номером 5122981000:01:001:0023, яка розташована на території колишньої Бочманівської (нині Куяльницької) сільської ради Подільського району Одеської області. У квітні 2025 року вона вирішила продати вказану земельну ділянку, проте при оформлені документів у нотаріуса їй було повідомлено, що відповідно запису у реєстрі речових прав № 5996180 від 13.06.2014 на її майно накладено арешт на підставі постанови старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. від 10.06.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Проте при отриманні постанови було виявлено, що боржником у вказаному виконавчому провадженні зазначена [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] . Але помилково зазначений РНОКПП позивача. При зверненні до відділу ДВС з заявою про припинення обтяження, їй було повідомлено, що виконавче провадження завершено, надати більше інформації не є можливим, оскільки у неї відсутні повноваження представника боржника [PERSON] , та вказане виконавче провадження знищено, підстав для його відновлення не має, а тому відповідно припинити чинність арешту неможливо. За таких обставин, позивач позбавлена можливості у позасудовий спосіб скасувати заборону, тому і вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або заяв про розгляд справи за відсутності представника не надавав. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, з копії паспорта громадянина України № [NUMBER] виданим органом, що видав 5137 від 31.10.2018, [PERSON] , [INFO] , народилася в м. Котовську Одеської області, РНОКПП: [NUMBER] . [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 2,92 га з кадастровим номером 5122981000:01:001:0023, яка розташована на території колишньої Бочманівської (нині Куяльницької) сільської ради Котовського (нині Подільського) району Одеської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 163247 від 26.11.2006. Відповідно до постанови старшого державного виконавця другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. від 10.06.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження № 42832514, накладено арешт на все майно на підставі виконавчого листа № 2/1519/7956/2012 виданого 24.01.2013 Малиновським районним судом м. Олеси про стягнення грошової суми у розмірі 22 484,90 грн. з [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] . РНОКПП боржника зазначено як [NUMBER] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 430401066 від 08.06.2025. Згідно Інформації з Єдиного реєстру боржників від 08.06.2025, відносно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня. Відповідно до відповіді Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 28.04.2025 за № 62019, вбачається, що 02.10.2014 виконавче провадження № 42832514 завершено. Надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки позивачем не надано документів представляти інтереси боржника чи стягувача у виконавчому провадженні № 42832514. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Виконавче провадження № 42832514 знищено в 2018 році. Станом на сьогоднішній день відсутні підстави для відновлення виконавчого провадження. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2, 5 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч. 2 ст.\~50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 363/2043/20 (провадження № 61-8835св22) з припиненням виконавчого провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Судом встановлено, що спірний арешт накладений на майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яка не є та не була боржником по виконавчому провадженню. Боржником по виконавчому провадженню № 42832514 була [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави для висновку, що спірний арешт накладений без законних підстав, тому наявні підстави для задоволення позову, оскільки накладення спірного арешту перешкоджає вільному розпорядженню позивачу своїм майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved