Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 26.05.2025 року до Малинського районного суду Житомирської області звернулась [PERSON] з позовною заявою в обґрунтування якої зазначила наступне, що вона з 31 квітня 2024 року по 21 лютого 2025 року працювала на посаді начальника юридичного відділу у ТОВ «Юні Стоун Плент». 21 лютого 2025 року її було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), наказ від 21 лютого 2025 року № 139-К/ТР. У день звільнення Відповідачем не було проведено розрахунок належних їй виплат. Відповідно до довідки, наданої ТОВ «Юні Стоун Плент» від 26 березня 2025 року № 00000024, відповідачем нараховано [PERSON] за період з 01 грудня 2024 року по 21 лютого 2025 року заробітну плату в розмірі 180061 гривня 46 копійок (до утримання податків і зборів), з яких нараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 32411 гривень 06 копійок та військовий збір у сумі 9003 гривні 07 копійок. Заборгованість станом на 21 лютого 2025 року по не виплаченій заробітній платі, в тому числі компенсації за невикористану відпустку, за грудень 2024 року, січень, лютий 2025 року становить 95492 гривні 57 копійок. Позивач зазначає, що станом на день подачі позовної заяви заборгованість виплачена не була. Зв`язку з цим відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку. Вимогами позову позивач просить стягнути з ТОВ «Юні Стоун Плент» на свою користь\~ заборгованість по заробітній платі, в тому числі і компенсації за невикористану відпустку, за грудень 2024 року, січень, лютий 2025 року в розмірі 180061 гривню 46 копійок, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21 лютого 2025 року по день винесення рішення. Явка сторін по справі: Позивач та його представник в судове засідання не з?явились. Представник відповідача також не з?явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. У зв?язку з цим справа розглядається за правилами ст. ст. 280-289 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторона посилалась як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що\~ позовні вимоги підлягають повному задоволенню\~з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно копії трудової книжки позивач прийнята на роботу у ТОВ «Юні Стоун Плент» на посаду начальника юридичного відділу з 03 квітня 2024 року (а.с. 6). Наказом директора ТОВ «Юні Стоун Плент» № 139-К/ТР від 21 лютого 2025 року позивач звільнена з роботи за власним бажанням з 21 лютого 2025 року на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 7). Відповідно до довідки про доходи № 00000024 від 26 березня 2025 року, яка видана ТОВ «Юні Стоун Плент», позивачу нарахована заробітна плата, в тому числі і компенсація за невикористану відпустку, за грудень 2024 року в розмірі 56670 гривень 54 копійки, за січень 2025 року в розмірі 39846 гривень 85 копійок, за лютий 2025 року в розмірі 83544 гривні 07 копійок. Заробітна плата, в тому числі і компенсація за невикористану відпустку, за грудень 2024 року та січень-лютий 2025 року не виплачена (а.с. 8). Також згідно довідки ТОВ «Юні Стоун Плент» № 364 від 06.06.2025 року позивачу в день звільнення було видано копію наказу про припинення трудового договору та зроблено відповідний запис у трудову книжку (а.с. 22), а згідно довідки ТОВ «Юні Стоун Плент» № 00000061 від 31.03.2025 року позивач в грудні 2024 року відпрацювала 22 дні, в січня 2025 року 20 днів (а.с. 9). Мотиви та застосовані норми права. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною\~першою статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України\~передбачено, що\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 31.03.2025 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Згідно з роз`ясненнями, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Судом встановлено, що розмір заборгованості ТОВ «Юні Стоун Плент» по нарахованій позивачу заробітній платі, в тому числі компенсації за невикористану відпустку, за грудень 2024 року, січень-лютий 2025 року становить 180061 гривню 46 копійок. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в тому числі і компенсації за невикористану відпустку, за грудень 2024 року, січень-лютий 2025 року в розмірі 180061 гривню 46 копійок, з подальшим утриманням з цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу,\~при\~відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за\~ період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Відшкодування, передбачене статтею 117\~КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.\~Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він\~зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Оскільки позивач була звільнена 21 лютого 2025 року, то суд, при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з виплат, які нараховані позивачу за грудень 2024 року-січень 2025 року. Згідно з абзацом 1 пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення\~середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.\~Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про доходи № 00000024 від 26 березня 2025 року, яка видана ТОВ «Юні Стоун Плент», позивачу нарахована заробітна плата за грудень 2024 року в розмірі 56670 гривень 54 копійки та за січень 2025 року в розмірі 39846 гривень 85 копійок. Загальний розмір заробітної плати за грудень 2024 року-січень 2025 року становить 96517 гривень 39 копійок. Згідно довідки ТОВ «Юні Стоун Плент» № 00000061 від 31.03.2025 року позивач в грудня 2024 року та січні 2025 року відпрацювала 42 дні. Таким чином її середньоденна заробітна плата грудень 2024 року-січень 2025 року становить 2298 гривень 03 копійки (96517 гривень 39 копійок : 42 робочих дні). Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку, відповідно до ст. 117 КЗпП України, стягується не більше як за 6 місяців, то суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21.02.2025 року (день звільнення) по 21.08.2025 року (останній день шестимісячного строку). За вищевказаний період минуло 129 робочих днів. На підставі викладеного, суд приходить до\~висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 296445 гривень 87 копійок (2298 гривень 03 копійки х 129 днів). Дана сума також обрахована без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що узгоджується із роз`ясненнями, які надані судам у п. 6\~постанови Пленуму\~Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових\~платежів, про що зазначає в резолютивній частині судового рішення. Статтею 430 ЦПК України передбачено, що\~ суд допускає негайне виконання рішень у справах про\~ присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання\~про стягнення\~судових витрат,\~суд керується\~ст.\~141\~ЦПК України\~і стягує\~з відповідача\~на користь\~позивача понесені\~нею судові\~витрати у\~вигляді судового\~збору в\~розмірі 1194 гривні 98 копійок.

Outcome: approved