Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред`явлення позову, і до досягнення двадцяти трьох років, за умови продовження навчання. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що з 01.09.2024 почала навчатись в Київськоиму національному університеті технологій та дизайну на денній формі навчання за спеціальністю 174 Автоматизація, комп`ютерно-інтегровані технології та робототехніка, строк навчання з 2024 року по 30.06.2028, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 80 000 гривень. Зазначила про те, що самостійного доходу не має та потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Вказала, що відповідач працює та має можливість надавати матеріальну допомогу. Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 14 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін. Позивач [PERSON] подала суду заяву, в якій позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду не надав. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків. Предметом позовних вимог є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчать записи у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 269 (а.с. 3). Згідно з договором № 197-БА/МКТ/24 про надання освітніх послуг від 18.09.2024 між Київським національним університетом технологій та дизайну та фізичною особою, [PERSON] укладено договір про освітні послуги, загальна вартість якої за весь строк навчання становить 80 000 гривень (а.с. 7). Відповідно до квитанцій про оплату № 293811047 від 20.09.2024 та № 310159439 від 08.01.2025 [PERSON] внесено плату за навчання [PERSON] в сумі 20 000 гривень (а.с. 8-9). Відповідно до частини 1 статті 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до статті 201 Сімейного Кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 та 194-197 цього Кодексу. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зі змісту статті 183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу повнолітньої дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дитини є рівними для обох батьків. При цьому, обставин, які б свідчили про неможливість відповідачем надавати матеріальну допомогу доньці судом не встановлено. Відповідач не подав до суду будь-яких доказів на спростування тверджень позивача, наведених у позовній заяві. Суд наголошує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням не процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, суд прийшов до висновку про наявність передбачених статтею 199 СК України підстав для виникнення у відповідача обов`язку на участь в утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У разі припинення [PERSON] навчання у навчальному закладі відповідно до вимог частини 2 статті 199 СК України право на її утримання припиняється. Таким чином, беручи до уваги сукупність таких обставин, як досягнення [PERSON] повноліття, продовження нею навчання, існування потреби у матеріальній допомозі, відсутність даних щодо неможливості надавати таку допомогу відповідачем, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на період її навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 26.05.2025 і на весь період навчання, але не більш як до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved