Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

У жовтні 2024 позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог, позивач вказує, що 08.06.2017 Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано шлюб між, [PERSON] , та [PERSON] . Від шлюбу у сторін є дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що після народження сина, в цьому ж році, вони з сім`єю виїхали для подальшого проживання на територію Російської Федерації. Однак, в жовтні 2022 року позивач з дитиною повернулася до України. При цьому, відповідач, будучи громадянином Російської Федерації, свідомо, за власним бажанням і волею залишився проживати на території цієї країни. Так, позивач вказує, що з жовтня 2022 року відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих а з`ясування стану здоров`я, умов життя, виховання та навчання спільного сина. Відповідач ні разу не поцікавився про перебіг захворювання, обстеження та результати лікування сина, а також умови його проживання, перебування і навчання у дошкільному навчальному закладі. Також, з жовтня 2022 року відповідач не приймає жодної участі у матеріальному грошовому забезпеченні сина. Всі витрати, які стосуються найму житла, придбання їжі, одягу для сина, його лікування та виховання у дошкільному навчальному закладі позивач покриває за свій власний рахунок. Відтак, позивач вказує, що поведінка відповідача в ухиленні від виконання батьківських обов`язків характеризується відсутністю протягом тривалого часу будь-якого інтересу до життя сина, а саме його здоров`я, розвитку, виховання, навчання, спілкування з однолітками, і також самоусунення від його матеріального (грошового) забезпечення, необхідного для повноцінного харчування та проживання, за наявності для цього необхідних підстав і можливостей. З огляду на викладені вище обставини, на думку позивача, має місце саме свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина - [PERSON] . З врахуванням зазначеного, позивач звернулась до суду та просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , громадянина Російської Федерації, паспорт [NUMBER] , виданий ГУ МВД Росії по Московській області 03.08.2021 року, батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. 18.10.2024 ухвалою суду дану позовну заяву було залишено без руху. 24.10.2024 позивачем було подано заяву про усунення недоліків. 25.10.2024 ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 04.12.2024 ухвалою суду було витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості щодо перетинання державного кордону України, за період з жовтня 2022 року по 04.12.2024, громадянином Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий ГУ МВД Росії по Московській області 03.08.2021 року, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 30.03.2025 ухвалою суду було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. 03.06.2025 ухвалою суду було закрито підготовче чудове засідання та перейдено до розгляду справи по суті. 03.06.2025 ухвалою суду було витребувано у органу опіки і піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення про судове засідання на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, відповідачем не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Треті особи судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення про судове засідання на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України. Разом з цим, представником органу опіки і піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації було направлено заяву про розгляд справи у відсутність їх представника та долучено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Так, судовим розглядом встановлено, що 08.06.2017 Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 07.12.2018. Після народження сина, в цьому ж році, сім`я виїхала для подальшого проживання на територію Російської Федерації. Позивач вказує, що в жовтні 2022 року вона з дитиною повернулася до України. При цьому, відповідач, будучи громадянином Російської Федерації, свідомо, за власним бажанням і волею залишився проживати на території цієї країни. Таким чином, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2023 по справі №757/12655/23-ц було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований 08.06.2017 Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис 235. Після повернення в Україну (жовтень 2022 року) та до цього часу, дитина постійно проживає з позивачем, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 3006-7501407840 від 04.11.2022, № 3006-7501407841 від 04.11.2022. Позивач, звертає увагу, що у віці 1 року 9 місяців у дитини лікарями було діагностовано ознаки дитячого аутизму, що підтверджується записами дитячого лікаря [PERSON] від 16.07.2019 у медичній карточці [PERSON] . З 24.02.2023 до 24.03.2023 син разом з позивачем проходив обстеження у КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія», що підтверджується виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого № 2520. 21.04.2023 відповідачем на території Російської Федерації було видано довіреність, згідно якої позивачу було надано право бути його представником у всіх установах та організаціях Київської області, у тому числі Київському міському закладі надання психіатричної допомоги, з питань вирішення всіх соціальних питань малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Разом з цим, позивач зазначає, що відповідач чітко розуміє, що дитина має специфічне захворювання (аутизм), а тому потребує особливого догляду, виховання, навчання та лікування. Згідно рекомендацій лікарів та наукових джерел поступова реабілітація, а також правильне виховання-призводять до значного прогресу в розвитку дітей, подолання ними страхів, корекції агресивної поведінки. Водночас, основні зусилля батьків мають бути спрямовані на забезпечення емоційного і психологічного комфорту дитини, формування в неї почуття впевненості та захищеності. Проте, як зазначає позивач, починаючи з жовтня 2022 року, відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на з`ясування стану здоров`я, умов життя, виховання та навчання сина. Відповідач ні разу не поцікавився про перебіг захворювання, обстеження та результати лікування сина, а також умови його проживання, перебування і навчання у дошкільному навчальному закладі. Водночас, з жовтня 2022 року відповідач не приймає жодної участі у матеріальному забезпеченні сина. Всі витрати, які стосуються найму житла, придбання їжі, одягу для сина, його лікування та виховання у дошкільному навчальному закладі позивач покриває за свій власний рахунок. Ці питання мають важливе значення ще через те, що внаслідок агресії позивач з сином не можемо повернуся до своєї власної домівки у м. Бердянськ Запорізької області, а змушені докладати значних зусиль для організації нашого життя у м. Києві, як внутрішньо переміщені особи. Наряду з цим, відповідач жодного разу не здійснив навіть спроби прибути до України для того, щоб побачити свого сина і поспілкуватися з ним. У відповідача немає також бажання говорити з сином за допомогою технічних засобів дистанційного зв`язку, хоча номер телефону йому добре відомий. Так, позивач посилається на лист дошкільного навчального закладу № 273 Печерського району м. Києва від 24.09.2024 за № 17 зі слів вихователя [PERSON] , за весь період навчання (з 19.01.2023 по 31.08.2024) [PERSON] ( [INFO] ) в дошкільному навчальному закладі №273 Печерського району м. Києва громадянин Російської Федерації [PERSON] не звертався (усно, письмово, за допомогою мобільного або інтернет (відео) зв`язку) до персоналу та адміністрації дошкільного навчального закладу для отримання інформації про стан виховання, поведінки, розвитку, навчання та спілкування з іншими дітьми свого сина [PERSON] , у тому числі з метою отримання інформації щодо необхідності забезпечення останнього відповідними речами для навчання та виховання. Також, з листа КНП «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» № 061/29/1-01/8086 від 26.09.2024 вбачається, що з 24.02.2023 по 24.03.2023 батько дитини - [PERSON] не звертався до КНП «Психіатрія» з листами та зверненнями. Таким чином, на думку позивача, поведінка відповідача в ухиленні від виконання батьківських обов`язків характеризується відсутністю протягом тривалого часу будь-якого інтересу до «життя сина, а саме його здоров`я, розвитку, виховання, навчання, спілкування з однолітками, і також самоусунення від його матеріального (грошового) забезпечення, необхідного для повноцінного харчування та проживання, за наявності для цього необхідних підстав і можливостей. Окрім цього, позивач вказує, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З огляду на викладене, на думку позивача, існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на тримання малолітньої дитини - [PERSON] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини та її матеріального забезпечення. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її дошкільного навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Окрім цього, органом опіки і піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації було подано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] . Так, з даного висновку вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан здоров`я дитини. Таким чином, з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки і піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації рекомендував за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відтак, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд погоджується із висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу малолітню дитину та захисту її прав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки стороною позивача доведено, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини, а іншого стороною відповідача не було спростовано. Так, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд прийшов до висновку за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, допустивши рішення суду негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернулась до суду із позовом 20 лютого 2024 року, від так аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно до 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення аліментів до суду, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 2 422,40 грн., у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved