Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2025 року задоволено позовні вимоги представника позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. 16 липня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просила вирішити питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з наданням по справі правової допомоги в розмірі 4000 грн. Заявниця та представник заявниці у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд заяви без їх участі. Відповідач по цивільній справі [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Частиною 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з акту від 15 липня 2025 року приймання-передачі наданої правничої допомоги згідно договору № 12 від 05 березня 2025 року, правнича допомога за період з 05 березня 2025 року по 15 липня 2025 року надана належно та в повному обсязі на суму 4000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Судом встановлено, що договір про надання правової допомоги, укладений позивачем та адвокатським об`єднанням «ЯСТРЕБОВА І ПАРТНЕРИ» в матеріалах справи відсутній. Відтак, суд немає змоги встановити на яких умовах даний договір був укладений сторонами, який порядок обчислення гонорару були обумовлені між ними. Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові № 826/1216/16 від 27 червня 2018 року). Оскільки суду не надано доказів понесених позивачем витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed