Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

26 серпня 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Соломона Г.Г. звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати недійним Договір суборенди земельних ділянок загальною площею 44,7743 га, за кадастровими номерами: 0523283000:01:001:0694 та 0523283000:01:001:0693 від 22.03.2021 №22/03, скасувати запис про проведення державної реєстрації державним реєстратором Баламеєм \~ \~ \~ \~Юрієм Олександровичем, номер запису 42030528 від 14.05.2021, здійсненого на підставі договору суборенди землі, 22.03.2021 №22/03 (Кадастровий номер: 0523283000:01:001:0694), скасувати запис про проведення державної реєстрації державним реєстратором Баламеєм Юрієм Олександровичем, \~ \~ \~ \~номер \~ \~ \~ \~запису \~ \~ \~ \~4205662 \~ \~ \~ \~від 17.05.2021, здійсненого на підставі договору суборенди землі, 22.03.2021 №22/03 (Кадастровий номер: 0523283000:01:001:0693), та стягнути з Фермерського господарства «Зерно Ташлик» судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24 січня 2007 року між [PERSON] та Піщанською районною державною адміністрацією було укладено договір про оренду земельних ділянок загальною площею 44,7743 га, за кадастровими номерами: 0523283000:01:001:0694 та 0523283000:01:001:0693. 30 жовтня 2020 року, під час проведення слідчих дій (обшуку) в рамках кримінального провадження №42020020000000296 в будинку [PERSON] , Слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області було вилучено договір оренди від 24 січня 2007 року, що укладений між [PERSON] та Піщанською районною державною адміністрацією про оренду земельних ділянок. 13 грудня 2021 року [PERSON] отримала від Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків лист (датований 03.12.2021) щодо надання інформації та документів, а саме вказаного договору оренди від 24.01.2007, а також договору суборенди земельних ділянок від 22.03.2021 №22/03. Згідно даного листа податкового органу [PERSON] стало відомо, що вона начебто передала в суборенду вказані вище земельні ділянки. Однак, [PERSON] не укладала жодних договорів суборенди, їй не відома така особа, як директор ФГ «Зерно-Ташлик» - Ткачук Сергій Іванович (саме дана особа підписувала договір суборенди), жодних господарських та будь-яких інших правовідносин між ними не існувало та не існує. Позивач зазначає, що договорів суборенди вона не підписувала, відповідно умов не узгоджувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладення договорів суборенди, тобто договори між нею та ФГ «ЗЕРНО-ТАШЛИК» є такими, що не укладені. Враховуючи те, що договори суборенди землі між позивачкою та ФГ «ЗЕРНО-ТАШЛИК», є не укладеними, в зв`язку з чим вони не підлягали державній реєстрації, а реєстрація цих договорів порушує право позивача на вільне використання земельними ділянками, які вона орендує, тому державна реєстрація вищевказаних договорів суборенди підлягає скасуванню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 серпня 2024 року її було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 30 серпня 2024 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23 вересня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Соломона Григорія Геннадійовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, вирішено судове засідання по цивільній справі з ЄУН 142/709/24 за позовом [PERSON] до Фермерського господарства "Зерно-Ташлик" про скасування записів про державну реєстрацію інших речових прав - прав суборенди земельних ділянок, \~ яке\~призначено на 10 годину 30 хвилин 26 вересня 2024 року та наступні засідання в даній цивільній справі проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу «EASYCON» з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису представника позивача адвоката Соломона Г.Г. Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Соломона Г.Г. про витребування доказів, витребувано у Барської міської ради Вінницької області Реєстраційну справу з доданими документами, щодо реєстрації речових прав на земельну ділянку кадастровий номер 0523283000:01:001:0693, площею 16,3093 га, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 17.05.2021 р., номер запису про право (в державному реєстрі прав) 42056623, вид речового права - суборенда земельної ділянки, витребувано у Барської міської ради Вінницької області Реєстраційну справу з доданими документами, щодо реєстрації речових прав на земельну ділянку кадастровий номер 0523283000:01:001:0694, площею 28,465 га, дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 14.05.2021 р., номер запису про право (в державному реєстрі прав) 42030528, вид речового права - суборенда земельної ділянки. Ухвалою суду від 14 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Соломона Г.Г. про витребування доказів, витребувано у відповідача Фермерського господарства "Зерно-Ташлик" оригінал договору суборенди землі № Т1222/03 від 22 березня 2021 року, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством "Зерно-Ташлик", предметом якого являються земельні дідянки з кадастровими номерами: 523283000:01:001:0694 та 0523283000:01:001:0693, загальною площею 44,7743 га. Ухвалою суду від 13 червня 2025 року було закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до\~Фермерського господарства\~"Зерно-Ташлик",\~третя особа,\~що не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~Піщанська районна\~державна адміністрація\~Вінницької області\~про скасування\~записів про\~державну реєстрацію\~інших речових\~прав -\~прав суборенди\~земельних ділянокта призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання 27 серпня 2025 року не з`явилась. В судовому засіданні 27 серпня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Соломон Г.Г. позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач ФГ "Зерно-Ташлик" повноважного представника в жодне судове засідання в тому числі і 27 серпня 2025 року не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність адресата за адресою на конверті з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 0610271934168, в якому відповідачу за встановленою судом адресою його місцязнаходження м.Львів, вул. Володимира Великого, буд. 2, оф. 401, було направлено повістку про виклик до суду. Також відповідач був належним чином повідомлений про попереднье судове засідання 30 липня 2025 року, що підтверджується відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність адресата за адресою на конверті з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 0610267512470. Відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв чи клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. При цьому суд враховує, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Піщанська районна державна адміністрація, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце проведення судових засідань, повноважного представника в судові засідання не направила. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В частині 1 ст. 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності. На підставі наданих суду доказів встановлено, що 24 січня 2007 року між Піщанською державною районною адміністрацією та [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно якого орендарю [PERSON] передано в оренду дві земельні ділянки з кадастровими номерами 0523283000:01:001:0694 та 0523283000:01:001:0693 загальною площею 44,7743 га строком на 49 років. (а.с. 9 зворот - 11) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 208193917 від 05.05.2020 року слідує що 30 квітня 2020 року державним реєстратором Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області Горбатенко Р.В. зареєстроване право оренди земельної ділянки кадастровий номер 0523283000:01:001:0694, площею 28,465 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі договору оренди землі від 24 січня 2007 року, орендодавець Студенянська сільська рада, орендар [PERSON] на строк до 24.01.2056 року (а.с. 17) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 208186673 від 05.05.2020 року слідує що 30 квітня 2020 року державним реєстратором Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області Горбатенко Р.В. зареєстроване право оренди земельної ділянки кадастровий номер 0523283000:01:001:0693, площею 16,3093 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі договору оренди землі від 08 жовтня 2007 року, орендодавець Студенянська сільська рада, орендар [PERSON] на строк до 24.01.2056 року. (а.с. 19) З копії оспорюваного договору суборенди землі № Т12/22/03 від 22 березня 2021 року слідує, що сторонами договору є орендар [PERSON] та суборендар Фермерське господарство "Зерно-Ташлик", в особі керівника Ткачука Сіргія Івановича, в суборенду передаються земельні ділянки з кадастровими номерами 0523283000:01:001:0694 та 0523283000:01:001:0693 загальною площею 44,7743 га. При цьому позивач [PERSON] заперечує підписання цього договору, вказує, що не укладала жодних договорів суборенди, їй не відома така особа, як директор ФГ «Зерно-Ташлик» - Ткачук Сергій Іванович, жодних господарських та будь-яких інших правовідносин між ними не існувало та не існує. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 257335588 від 20.05.2021 року слідує що 14 травня 2021 року державним реєстратором Барської міської ради Вінницької області Баламеєм Ю.О. зареєстроване інше речове право - право суборенди земельної ділянки кадастровий номер 0523283000:01:001:0694, площею 28,465 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі договору суборенди землі № Т12/22/03 від 22 березня 2021 року, орендар [PERSON] , суборендар Фрмерське господарство "Зерно-Ташлик", код ЄДРПОУ 39070447 на строк 7 років до 22.03.2028 року. (а.с. 18) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 257566488 від 21.05.2021 року слідує що 17 травня 2021 року державним реєстратором Барської міської ради Вінницької області Баламеєм Ю.О. зареєстроване інше речове право - право суборенди земельної ділянки кадастровий номер 0523283000:01:001:0693, площею 16,3093 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі договору суборенди землі № Т12/22/03 від 22 березня 2021 року, орендар [PERSON] , суборендар Фрмерське господарство "Зерно-Ташлик", код ЄДРПОУ 39070447 на строк 7 років до 22.03.2028 року. (а.с. 20) З копії листа Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ДПС України № 3337/6/34-00-04-01-01 від 03.12.2021 слідує, що орган податкової служби звернувся до [PERSON] щодо надання інформації та підтверджуючих документів щодо суборенди фермерським господарством "Зерно-Ташлик" земельних ділянок з кадастровими номерами 0523283000:01:001:0694 та 0523283000:01:001:0693 загальною площею 44,7743 га. Також судом встановлено, що 15 грудня 2021 року [PERSON] звеерталась до Тульчинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій вказала, що з листа Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків дізналась про існування договору суборенди землі від 22.03.2021 року, вказувала що такого договору не укладала, що є фальсифікацією докуменів та підробленням її підпису. З копії листа Бюро економічної безпеки України № 2523/0/12 від 10 жовтня 2023 року слідує, що детективом другого відділу детективів головного підрозділу детективів БЕБ Р.Бобрицьким при здійснені досудового розслідування у кримінальному провадженні № 72023000120000068 від 01.08.2023 р. за фактом ухилення від сплати податків за ч. 3 ст. 212 КК України досліджуюься обставини фінансово-господарських операцій в тому числі ФГ "Зерно-Ташлик" та встановлено, що останнім використано земельні ділянки [PERSON] , та у зв`язку з цим просить надати копії документів щодо суборенди земельних ділянок та відомості щодо використання ФГ "Зерно-Ташлик" цих земельних ділянок. (а.с. 23) З копії відповіді на запит детектива БЕБ від 08 січня 2024 року слідує, що [PERSON] довідалась про договір суборенди з листа ДПС, такого договору не укладала, земельні ділянки в суборенду не передавала, використовує їх самостійно в господарській діяльності. (а.с. 24) Копіями квитанцій від 06.08.2021 року, 21.07.2020 року, 26.08.2022 року, 20.01.2022 року, 25.08.2023 року підтверджується сплата [PERSON] орендної плати до місцевого бюджету. (а.с. 15, 15 зворот, 16, 16 зворот, 17 зворот) Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду». При вирішенні позову про захист порушених прав суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц). Спірні правовідносини стосуються порядку здійснення права користування орендованими земельними ділянками та укладення спірного договору суборенди, регулюються положеннями щодо режиму права оренди, підстав нікчемності правочинів. Земельний кодекс України визначає дві форми законного користування земельною ділянкою: право власності або право користування земельною ділянкою. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків. Відповідно до частини першої статті 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] мотивувала порушення відповідачем ФГ "Зерно-Ташлик" її права на користування земельними ділянками, що полягає у незаконній реєстрації права суборенди орендованих нею земельних ділянок за відповідачем на підставі неукладеного договору суборенди. Зазначені твердження позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами у їх сукупності. При цьому позивач просила спірний договір суборенди визнати недійсним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що в кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (підпункт 11.12), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)]. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що є складовою класичного принципу "jura novit curia" (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19). Невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можна витлумачити відповідно до належного способу захисту прав. Протилежний підхід не відповідав би завданням господарського судочинства (стаття 2 ГПК України). Близькі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 904/7803/21, від 20 вересня 2023 року у справі № 910/3453/22, від 01 листопада 2023 року у справі № 910/7987/22. Тобто, якщо невідповідність способу захисту критеріям належності та ефективності призводить до відмови в задоволенні позовних вимог, то в разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові. Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України "Про орендну землі"). Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про оренду землі" орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому. Право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів. Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник або землекористувач має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Тобто орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202). Відповідно до статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до змісту вимог ч.3ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При вирішенні вказаного спору судом враховано висновок Великої Палати Верховного Суду України в справі №145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року, де зазначено, що підписи сторін є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій ст. 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Відтак договір суборенди землі № Т12/22/03 від 22 березня 2021 року не може бути визнаний судом недійсним, та не потребує визнання його недійсним, оскільки як встановлено судом, останній є неукладеним. Позивач [PERSON] окрім вимоги про визнання договору суборенди землі недійсним також заявила вимогу про скасування записів про проведення державної реєстрації речового права суборенди державним реєстратором Баламеєм Юрієм Олександровичем, здійсненого на підставі договору суборенди землі № Т12/22/03 від 22.03.2021 року посилаюсь на те, що спірний договір суборенди не підписувала, його умови не погоджувала. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Разом з тим, реєстрація речового права суборенди земельних ділянок за відповідачем на підставі неукладеного між сторонами договору суборенди порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження орендованими нею земельними ділянками з кадастровими номерами 0523283000:01:001:0694\~та 0523283000:01:001:0693\~загальною площею\~44,7743\~га.цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права суборенди державним реєстратором Барської міської ради Вінницької області Баламеєм Ю.О. за ФГ «Зерно-Ташлик» на вищевказані земельні ділянки на підставі договору суборенди землі № Т12/22/03 від 22 березня 2021 року, за таких обставин, не відповідає вимогам закону. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 зазначено, що «рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача». Вимога про скасування записів про проведення державної реєстрації права суборенди за відповідачем на підставі неукладеного договору суборенди в цьому випадку є похідними від вимоги про визнання відсутнім права суборенди, тому обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації в цьому випадку буде ефективним. Задоволення позовних вимог в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача. Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Оскільки відповідач в судові засідання повноважного представника не направив та належними, допустимими доказами доводи позивача не спростував, враховуючи, що порушення землекористування на час розгляду справи не припинено, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме скасувати запис про проведення державної реєстрації державним реєстратором Баламеєм Юрієм Олександровичем, номер запису 42030528 від 14.05.2021, здійсненого на підставі договору суборенди землі, 22.03.2021 №22/03 (Кадастровий номер: 0523283000:01:001:0694), скасувати запис про проведення державної реєстрації державним реєстратором Баламеєм Юрієм Олександровичем, \~ \~ \~ \~номер \~ \~ \~ \~запису \~ \~ \~ \~4205662 від 17.05.2021, здійсненого на підставі договору суборенди землі, 22.03.2021 №22/03 (Кадастровий номер: 0523283000:01:001:0693). Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що судом позов задоволено, покладає судові витрати по справі на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved