Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.05.2018 по 31.10.2021 позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). На виконання вимог діючого законодавства, згідно з яким послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору-приєднання про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). На виконання вимог ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивачем на своєму офіційному веб-сайті був опублікований типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Факт отримання споживачем таких послуг свідчить про повне та беззастережне акцептування умов такого договору. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та/або централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) за адресою: [ADDRESS] на підставі договорів, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від них не надходило. Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2024 року становить 77 821,52 грн. та складається із: заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 12 316,58 грн.; заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 9 498,56 грн.; заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 34 286,81 грн., яка утворилась з 01.11.2021; заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 20 397,11 грн., яка утворилась з 01.11.2021; заборгованості з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 817,80 грн.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 504,66 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідачів: - заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 12 316,58 грн.; -заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 9 498,56 грн.; -заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 34 286,81 грн., яка утворилась з 01.11.2021; -заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 20 397,11 грн., яка утворилась з 01.11.2021; -заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 817,80 грн.; -заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 504,66 грн.; -витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028,00 грн. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2024 позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у сумі 77 821,52 грн., а також стягнуто в дольовому порядку з відповідачів судові витрати. Ухвалою суду від 29.01.2025 заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2024 року у цивільній справі № 756/11261/24 скасовано та справу призначено до судового розгляду. 07.03.2025 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] [PERSON] , в якому остання позовні вимоги визнала частково, в частині заборгованості за постачання теплової енергії, що утворилася у межах трирічного строку позовної давності. Зазначила, що до жовтня 2020 року нарахування за користування гарячою водою здійснювалось позивачем згідно показань лічильника, проте з жовтня 2020 року КП «Київтеплоенерго» самовільно зняло лічильник з обліку, після чого нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснювалось позивачем згідно відповідних норм споживання вказаної послуги. На сьогоднішній день послуги з постачання гарячої води нею сплачені, виходячи з показань лічильника станом на 01.10.2020 - 96 куб. м та станом на 28.01.2025 - 139 куб.м, тобто за фактично спожиті 43 куб. м води, тобто заборгованість за послуги з постачання гарячої води відсутня. У січні 2025 року лічильник постачання гарячої води пройшов повірку, а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості є неправильним, оскільки здійснений з урахуванням встановлених норм споживання гарячої води, а не відповідно до фактичних обсягів її споживання, зафіксованих лічильником. Також зазначила, що відповідач [PERSON] не є споживачем послуг, які надаються за адресою: [ADDRESS] , оскільки за вказаною адресою не проживає. 05.05.2025 на адресу суду надійшли письмові заперечення представника позивача щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності, обгрунтовуючи їх тим, що перебіг строку позовної давності зупинений на підставі пункутів 12, 19 Розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а тому позивачем не пропущений. 19.08.2025 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких останній, зазначив, що у КП «Київтеплоенерго» відсутні підстави для проведення перерахунку за послуги гарячого водопостачання, оскільки відповідачем не надано доказів того, що лічильник марки JS № 14172061, який прийнято на абонентський облік з 01.01.2025 зі стартовими показниками 139,00 куб. м, раніше знаходився на обліку КП «Київтеплоенерго». У той же час, згідно програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» за особовим рахунком споживача № [NUMBER] з 01.08.2018 дійсно обліковувався індивідуальний лічильник ГВП, проте не зазначені відомості щодо його марки та номеру, що позбавляє можливості дійти висновку, що це саме лічильник марки JS № 14172061. Уточнивши позовні вимоги, з урахуванням часткової сплати відповідачами заборгованості, зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 34 286,81 грн., яка утворилась з 01.11.2021; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 18 386,28 грн., яка утворилась з 01.11.2021, а також понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в редакції заяви від 19.08.2025 та зазначив, що заборгованість, яку просить стягнути позивач, фактично утворилася з жовтня 2020 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунками, після зняття з обліку лічильника ГВП. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково з підстав, зазначених у відзиві. Наголосила на тому, що нею повністю погашена заборгованість за постачання гарячої води, яка сплачена нею виходчи з показань лічильника марки JS DN15 № 14172061, який завжди був встановлений у квартирі [ADDRESS] . та пройшов повірку у січні 2025 року. Позивач самовільно зняв його з обліку у жовтні 2020 року та нарахування плати за послугу з ГВП безпідставно з того часу здійснювалося відповідно до встановлених норм споживання гарячої води, а не відповідно до фактичних обсягів її споживання, зафіксованих лічильником. Під час повірки лічильника жодних порушень при його використанні виявлено не було, усі необхідні пломби були у наявності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини перша та друга статті 15 ЦК України). За змістом частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Київтеплоенерго» укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, предметом якого є право вимоги до юридичних, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів). Згідно з листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-10973 від 28.10.2024 відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням № 3377 від 13.11.2008. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 386412742 від 11.07.2024 вбачається, що [PERSON] належить 1/5 квартири [ADDRESS] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на час виникнення спірних відносин) визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. 28.03.2018 року у газеті «Хрещатик» №34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Київенерго» як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню. Зі змісту вказаного договору вбачається, що він є акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов договору. Відповідно до п. 14 вказаного Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Підпунктом 1 пункту 19 вказаного Договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. При цьому, колективний споживач - це юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. З матеріалів справи убачається, що позивачем на виконання вказаних вимог закону на власному веб-сайті опублікований типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем, що підтверджується, також, наявними у матеріалах справи корінцями нарядів на підключення/відключення житлового будинку [ADDRESS] до опалення на час опалювальних сезоні; актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи за адресою: [ADDRESS] . Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року №459/3958/15-ц). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) здійснює КП «Київтеплоенерго». Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачам послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води). Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, відповідач [PERSON] є споживачем послуг, які надає позивач, за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 01.07.2024 за особовим рахунком № [NUMBER] обліковується наступна заборгованість: заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 34 286,81 грн. та заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 18 386,28 грн., яка утворилась з 01.10.2020, що підтверджується також наявними у матеріалах справи рахунками-повідомленнями. Вказану заборгованість позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON] в період виникнення заборгованості з 01.10.2020 до 01.07.2024 була неповнолітньою та набула повноліття лише 26.10.2024. Норами діючого законодавства передбачено, що комунальні послуги за неповнолітніх дітей, які проживають з батьками, зобов`язані сплачувати саме батьки як законні представники останніх, які відповідають за утримання своїх дітей, зокрема, за оплату житлово-комунальних послуг. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у [PERSON] не виникло обов`язку зі сплати комунальних послуг за період, зазначений у позовній заяві, а отже позов в частині вимог до [PERSON] задоволенню не підлягає. Крім того, суд не може погодитися з розрахунком заборгованості за послуги з постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] з огляду на наступне. Так, відповідно до наданих представником позивача розрахунків заборгованості нарахування за централізоване опалення, теплову енергію здійснювалось КП «Київтеплоенерго» з урахуванням житлової площі квартири, а нарахування заборгованості з централізованого постачання гарячої води за нормативними показниками споживання. Отже, нарахування заборгованості за постачання гарячої води здійснювалось за кількістю зареєстрованих за даною адресою осіб. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. Виконавець періодично, не менше одного разу на рік, проводить контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника. У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі. Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2024 фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] складено Акт про надання послуг до Договору про надання послуг з повірки засобу обліку води № 008/01, відповідно до якого проведено попередній огляд засобу обліку води (лічильника) марки JS № 14172061 за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що механічні пошкодження відсутні, метрологічна пломба та пломбувальні кільця цілі, показники на дату повірки складають 00139 куб. м (Т.1, а.с. 151). Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №ИИ-05406190125001, виданого ТОВ «ЕТАЛОН-АСП», лічильник води JS DN15 заводський № 14172061 відповідає вимогам ДСТУ 3580-97 лічильники води крильчасті клас А в умовах експлуатації (Т.1 а.с.232). 28.01.2025 лічильник води JS DN15 заводський № 14172061 прийнятий ПрАТ АК «Київводоканал» на абонентський облік засобів обліку води з показником 00139 куб. м, що підтверджується Актом № 1819385. 07.05.2025 представник [PERSON] звернулась до позивача з заявою про перерахунок заборгованості за послуги з постачання гарячої води, проте листом Структурного підрозділу «ЕНЕРГОЗБУТ» КП «Київтеплоенерго» № 4/03.2/5515 від 02.06.2025 останню повідомлено, що попередньою теплопостачальною організацією - ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» позивачу була передана інформація про наявність в квартирі [ADDRESS] , вузла розподільного обліку гарячої води, проте не було надано відомостей щодо його марки, заводського номеру, дати останньої метрологічної повірки. Оскільки за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] у КП «Київтеплоенерго» була відсутня актуальна інформація стосовно вузла розподільного обліку гарячої води та його повірки, тому нарахування за послугу постачання гарячої води з 01.10.2020 до 01.01.2025 проводилися як для приміщення не обладнаного вузлом розподільного обліку гарячої води відповідно до норм закону. Разом з тим, з наданих представником відповідача квитанцій вбачається, що у період з 2018 року по жовтень 2020 року нарахування за послуги з гарячого водопостачання здійснювалось позивачем згідно показників лічильника та станом на 01.10.2020 за особовим рахунком № [NUMBER] була наявна переплата за постачання ГВП у розмірі 0,06 грн., заборгованість за послуги з централізованого опалення - 0,00 грн.; поточні показники лічильника становили 96 куб. м (Т.1 а.с. 177-184). Вказаний факт підтверджується також Актом звірки взаєморозрахунків за послуги з ЦО/постачання ТЕ та централізованого ПГВ/ постачання ГВ за період 01.10.2020 - 30.04.2025, наданим представником позивача (Т.1 а.с. 245а). З жовтня 2020 року нарахування сум для оплати послуги з постачання гарячої води здійснювалося позивачем за нормативними показниками, що підтверджується рахунком-повідомленням станом на 01.10.2020 (Т.1 а.с.184, т. 2 а.с. 7). У той же час, згідно з рахунком-повідомленням станом на 01.02.2025 плата за послуги з постачання гарячої води нараховуються КП «Київтеплоенерго» з урахуванням показників лічильника води JS DN15 заводський № 14172061 (Т.2 а.с.9). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи стороною позивача не доведено факт того, що лічильник води, прийнятий на абонентський облік КП «Київтеплоенерго» у 2018 році змінювався на новий або, що під час проведення повірки були виявлені його механічні пошкодження, відсутність метрологічної пломби, пошкоджено цілісність пломбувальних колець, тощо, а отже не доведено те, що з жовтня 2020 року КП «Київтеплоенерго» було правомірно знято з обліку вказаний лічильник води та правомірність, починаючи з жовтня 2020 року, нарахувань сум до сплати за послуги з гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , за нормами споживання, як для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Враховуючи, що на момент зняття лічильника гарячої води з обліку показники становили 96 куб. м, а при прийнятті його на облік - 139 куб. м, тобто за період з 01.10.2020 по 01.02.2025 фактично було спожито 43 куб. м, то плата за послуги з гарячого водопостачання за вказаний період повинна становити 4 209,27 грн. = (139 куб. м - 96 куб. м) х 97,89 грн. (тариф за послуги ЦВ (ГВ). З рахунку-повідомлення станом на 01.04.2025 вбачається, що за послуги з ЦВ (ГВ) стороною відповідача було сплачено 4599,89 грн., а отже заборгованість за послугу з постачання гарячої води відсутня. З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення заборгованості за послугу з постачання гарячої води у розмірі 18 386,28 грн. не підлягають задоволенню як необґрунтовані. Щодо застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2020 по 01.07.2024 суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Законом № 540-IX від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлений карантин, який неоднаразово продовжувався, останній раз постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 на строк до 30.06.2023. Крім того, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Оскільки з 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, тому щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 34 286,81 грн., яка утворилась з 01.10.2020, трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаним Законом. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 34 286,81 грн., яка утворилася за період з 01.10.2020 по 01.07.2024. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до квитанції № 1995802640724554 від 11.07.2024 позивачем за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав сплачено 43,00 грн. Окрім того, позивачем при зверненні з даною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1970,81 грн. та витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 27,99 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial