Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У квітні 2025 року до суду надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 110954,73 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначає, що відповідачка уклала низку кредитних договорів та договір позики, однак не виконала взятих на себе зобов`язань, унаслідок чого утворилася заборгованість. Право вимоги за цими зобов`язаннями відступлено позивачу на підставі укладених договорів факторингу. Так, 19.09.2024 ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивач уклали договір факторингу № 19092024, за яким позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 27743-03/2024 від 17.03.2024. Заборгованість за цим договором становить 15000,00 грн, з яких: 6000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 9000,00 грн сума заборгованості за відсотками. Також вказує, що 08.12.2021 ТОВ «ГОУФІНГОУ» та позивач уклали договір факторингу № 08122021, на підставі якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №3409410981/387939 від 06.03.2021. Відповідачка частково виконала зобов`язання, здійснивши платіж 30.09.2022 на суму 1000,00 грн. Залишок заборгованості становить 15000,00 грн, з яких: 4000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11000,00 грн сума заборгованості за відсотками. Окрім того, зазначає, що 22.06.2022 ТОВ «ІНФІНАНС» та позивач уклали договір факторингу № 22/06-22, за яким позивач набув право вимогиза договором позики №0689613598 від 05.03.2021. Заборгованість за цим договором становить 57499,73 грн, з яких: 4490,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 53009,73 грн сума заборгованості за відсотками. 09.12.2021 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та позивач уклали договір факторингу № 09122021, на підставі якого позивач набув право вимоги за кредитним договором №3409410981/644757 від 05.03.2021. Заборгованість за цим договором становить 11955,00 грн, з яких: 3000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8955,00 грн сума заборгованості за відсотками. Також вказує, що 29.07.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивач уклали договір факторингу № 29072024, за яким позивач набув право вимоги за договором № 23721-03/2024 від 19.03.2024. Заборгованість за цим договором становить 11500,00 грн, з яких: 4000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 7500,00 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач стверджує, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань щодо повернення заборгованості ні перед первісними кредиторами, ні перед позивачем після відступлення права вимоги, а тому просить стягнути з неї за цими договорами заборгованість в сумі 110954,73 грн разом із понесеними судовими витратами. Відповідачці копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки 23.04.2025 надсилалась судом за її зареєстрованим місцем проживання. Поштове повідомлення повернулось на адресу суду 06.05.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат отримав 30.04.2025 указані вище документи (а.с. 149). У встановлений судом строк відповідачка відзив на позов не подала. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 16.04.2025. Ухвалою суду від 17.04.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 106). Представник позивача просить, у разі відсутності відзиву відповідачки, розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ч. 5\~ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та, згідно зі\~ст. 280\~ЦПК України, за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, долучені позивачем до матеріалів справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.03.2024 ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачка уклали договір про надання фінансового кредиту № 27743-03/2024 (а.с. 12-19). Відповідно до пункту 1.1 договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.2 визначено, що кредит надається на власні потреби клієнта строком на 120 днів, з датою надання 17.03.2024 та кінцевою датою погашення 14.07.2024. Згідно з пунктами 1.4 та 1.4.1 договору, за користування кредитом нараховуються проценти за фіксованою процентною ставкою, що становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування. Пункт 1.4.2 договору передбачає програму лояльності: у разі сплати першого платежу до 05.04.2024, клієнт отримує знижку в розмірі 64,00% на цей платіж; у разі своєчасної сплати наступних платежів, клієнт отримує знижку в розмірі 28,00% на кожний такий платіж. В іншому випадку, клієнт зобов`язаний сплатити платежі у повному розмірі згідно з графіком. Відповідно до пункту 1.6 договору, кредит надається у безготівковій формі на платіжну картку клієнта № 5375-41ХХ-ХХХХ-1658 та вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту. Порядок розрахунків за договором визначений у розділі 3. Зокрема, пунктом 3.1 встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюються згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору. Пункт 3.2 визначає, що заборгованість складається з суми кредиту, процентів та можливих штрафних санкцій і підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування. Згідно з пунктом 3.3, нарахування процентів здійснюється починаючи з дня надання кредиту на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня. Пунктом 5.3 договору передбачена відповідальність за прострочення сплати кредиту та процентів у вигляді пені в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожний день прострочення. Додатком № 1 до договору (а.с. 18-19) встановлено Графік платежів, згідно з яким відповідачка зобов`язана здійснювати платежі у таких датах та розмірах: 05.04.2024 3000,00 грн; 25.04.2024 3000,00 грн; 15.05.2024 3000,00 грн; 04.06.2024 3000,00 грн; 24.06.2024 3000,00 грн; та 14.07.2024 3000,00 грн в рахунок сплати відсотків, а також 6000,00 грн в рахунок погашення основної суми кредиту. Пунктом 2 цього додатку уточнюється, що у разі своєчасного та належного виконання умов програми лояльності, сума першого платежу з урахуванням знижки складе 1080,00 грн. Пунктом 3 додатку визначено, що за умови своєчасної оплати всіх наступних платежів, сума кожного такого платежу зі знижкою складе 2160,00 грн Відповідно до Паспорта споживчого кредиту (а.с. 20-22), орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 24000,00 грн, а реальна річна процентна ставка складає 187714,99 %. Договір було укладено в електронній формі та підписано відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора W0721. Правомочність первісного кредитора ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на надання фінансових послуг підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи (а.с. 31) та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 32). Надалі, 19 вересня 2024 року,\~ первісний кредитор, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу № 19092024 (а.с. 23-25). На виконання умов цього договору, право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 27743-03/2024 від 17.03.2024 відступлено позивачу. Факт передачі права вимоги підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 19.09.2024 (а.с. 26) та Витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу (а.с. 27). Згідно з цим витягом, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 15000,00 грн, з яких 6000,00 грн становить заборгованість за основною сумою боргу, а 9000,00 грн заборгованість за процентами. На обґрунтування розміру заборгованості позивач надав детальний розрахунок за кредитним договором № 27743-03/2024 (а.с. 28-29). Згідно з цим документом, станом на 17.03.2024 сума наданого відповідачці кредиту (основного боргу) становила 6000,00 грн. У розрахунку відображено, що первісний кредитор здійснив нарахування відсотків за користування кредитними коштами за період з 17.03.2024 року по 14.07.2024 року включно, тобто 120 днів. У період з 17.03.2024 по 04.04.2024 нараховано 1026,00 грн відсотків на підставі п. 1.4.2 договору за ставкою 0,9 %. Надалі за ставкою 1,8 % були проведені наступні нарахування: з 06.04.2024 по 24.04.2024 включно на суму 2052,00 грн, з 26.04.2024 по 14.05.2024 включно 2052,00 грн, з 16.05.2024 по 04.06.2024 включно 2160,00 грн. З 05.06.2024 по 14.07.2024 за ставкою 2,5 % нараховано 6000,00 грн. Розрахунок показує, що відповідачка здійснила наступні оплати за відсотків на суму 5400,00 грн, а саме 05.04.2024 на суму 1080 грн, 25.04.2024 та 15.05.2024 на суму 2160 грн. Внаслідок щоденного нарахування процентів, загальна сума нарахованих відсотків за вказаний період, згідно з даними позивача, склала 9000,00 грн. Таким чином, згідно з підсумковими даними, наведеними у розрахунку, загальна сума непогашеної заборгованості станом на 19.09.2024 складає 15000,00 грн, з яких 6000,00 грн є заборгованістю за основною сумою кредиту, а 9000,00 грн заборгованістю за нарахованими та несплаченими відсотками. Також судом встановлено, що 06.03.2021\~ ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачка\~уклали індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3409410981/387939 (а.с. 33-35). Згідно з умовами цього договору, зокрема пунктами 1.1 та 1.2, відповідачці надано кредит у сумі 4000,00 грн строком на 30 днів, до 04.04.2021. Пунктом 1.3 договору встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 2,5% на добу, що становить 912,5% річних. Відповідно до п. 1.4, кредит надавався у безготівковій формі на платіжну банківську картку клієнта. Згідно з п. 2.3 договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості включно, на залишок заборгованості за кредитом. Пунктом 4.3 договору визначено, що у разі неповернення кредиту в строк, проценти, передбачені п. 1.3, продовжують нараховуватися за кожний день користування коштами, але не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Договір був підписаний відповідачкою в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора R85669. Правомочність первісного кредитора ТОВ «ГОУФІНГОУ» підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи (а.с. 43), Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 44) та Розпорядженням про видачу ліцензії (а.с. 45). Надалі, 08.12.2021, на підставі договору факторингу № 08122021 (а.с. 38-39), укладеного між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та позивачем, право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ». Факт передачі права вимоги підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 08.12.2021 (а.с. 40) та Витягом з Реєстру боржників (а.с. 41), згідно з яким на момент відступлення загальна сума боргу складала 16000,00 грн, з яких 4000,00 грн основний борг та 12000,00 грн заборгованість за відсотками. Згідно з розрахунком заборгованості за цим договором (а.с. 42), 30.09.2022 відповідачка здійснила часткове погашення заборгованості у розмірі 1000,00 грн, яка зарахована у погашення боргу за відсотками. Станом на 28.02.2025 залишок непогашеної заборгованості становить 15000,00 грн, з яких 4000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту, а 11000,00 грн залишок заборгованості за нарахованими первісним кредитором відсотками. Судом встановлено, що 05.03. 2021\~ ТОВ «ІНФІНАНС» (первісний кредитор, позикодавець) та відповідачка уклали Договір позики (на умовах фінансового кредиту) №0689613598/2, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 4490,00 грн на строк користування кредитом 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,75% на день, строк дії договору 3 роки. Цей договір укладено шляхом Акцепту оферти від 05.03.2021 на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0689613598/2, та згідно Заявки-анкети на отримання кредиту № 3513664 від 05.03.2021, підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису 4s9v0d), що надісланий на вказаний відповідачем номер телефону у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми MoneyBOOMLoyal, затверджених наказом директора ТОВ «ІНФІНАНС» № 15/1 від 18.11.2020. Відповідно до Акцепту оферти від 05.03.2021 на укладення Договору надання позики № 0689613598/2 (а.с. 47) в основних умовах кредиту вказано: розмір кредиту - 4490 грн, строк користування кредитом - 30 днів , строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації, річна відсоткова ставка - 638,75% застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні - 2357,25 грн за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації. Максимальна відсоткова ставка - 3,5% за один день користування кредитом, застосовується за умови неналежного виконання умов Договору. Максимальна річна та реальна річна відсоткова ставка - 1277,5% застосовується за умови неналежного виконання умов Договору. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 4714,50 грн за умови неналежного виконання умов Договору. Цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Довідкою первісного кредитора підтверджується, що відповідачка, з якою укладено договір № 0689613598 від 05.03.2021 (а.с. 50), ідентифікована ТОВ «ІНФІНАНС». Акцепт оферти та Заявка-Анкета на отримання кредиту підписана позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 4s9v0d, 05.03.2021, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор +380689613598. Відповідачка отримала від позикодавця позику в сумі 4490 грн, що підтверджується квитанцією (а.с. 51), яка була перерахована на банківську платіжну картку за № [NUMBER] , номер якої вказано відповідачем в заявці-анкеті на отримання кредиту. Правомочність первісного кредитора ТОВ «ІНФІНАНС» підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи (а.с. 60), Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 59) та Ліцензією(а.с. 58), які долученими до матеріалів справи. 22.06.2022 на підставі договору факторингу № 22/06-22(а.с. 52-54), укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та позивачем, право вимоги за вказаним договором позики було відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ». Перехід права вимоги підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників (а.с. 55) та Витягом з Реєстру боржників (а.с. 56), згідно з яким на момент відступлення загальна сума боргу складала 57499,73 грн, з яких 4490,00 грн основний борг та 53009,73 грн заборгованість за відсотками. Повідомленням від 22.06.2022 (а.с. 49), розміщеним в особистому електронному кабінеті, боржника поінформували про передачу його персональних даних та про обов`язок здійснювати подальші платежі на реквізити нового кредитора. Розрахунок розміру заборгованості за договором (а.с. 57) вказує, що на момент відступлення права вимоги 22.06.2022, загальна сума заборгованості, що складалася з основного боргу та нарахованих первісним кредитором відсотків, досягла 57499,73 грн. Позивач зазначає, що з моменту набуття права вимоги він не здійснював нарахування жодних додаткових відсотків чи штрафних санкцій. Крім того, судом встановлено, що 05.03.2021 ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та відповідачка уклали індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту № 3409410981/644757 (а.с. 61- 62). Відповідно до умов договору, відповідачці надано кредит у сумі 3000,00 грн строком на 30 днів, до 03.04.2021. Пунктом 1.3 договору встановлено фіксовану процентну ставку в розмірі 2,45% на добу, що становить 894,25% річних. Згідно з п. 2.3 договору, нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом на залишок заборгованості до дня повного погашення. У разі неповернення кредиту в строк, згідно з п. 4.3 договору, проценти продовжують нараховуватися за тією ж ставкою, але не більше 90 днів, починаючи з дня укладення договору. Договір підписаний відповідачкою в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора R81069. Правомочність первісного кредитора підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи (а.с. 71) та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 72), долученими до матеріалів справи. 09.12.2021 на підставі договору факторингу № 09122021 (а.с. 65-67), укладеного між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та позивачем, право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ». Перехід права вимоги підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 09.12.2021 (а.с. 68) та Витягом з Реєстру боржників (а.с. 69). Згідно з цим витягом, на момент відступлення загальна сума боргу складала 11955,00 грн, з яких 3000,00 грн основний борг та 8955,00 грн заборгованість за відсотками. Згідно з даними розрахунку заборгованості за договором (а.с. 70), з моменту переходу права вимоги до позивача відповідачка не здійснювала жодних платежів у рахунок погашення боргу. Таким чином, станом на 28.02.2025 залишок непогашеної заборгованості за цим договором становить 11955,00 грн, з яких 3000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту, а 8955,00 грн заборгованість за нарахованими первісним кредитором відсотками. 19.03.2024 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачка уклали договір про надання фінансового кредиту № 23721-03/2024 (а.с. 75 - 80). Відповідно до умов договору відповідачці було надано кредит у розмірі 4000,00 грн на строк 100 днів. Дата нарахування кредиту 19.03.2024; дата погашення кредиту 26.06.2024 днів. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у договорі. Якщо клієнт 12.04.2024 сплатить кошти у сумі не менше першого платежу, визначеного у графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку в розмірі 64% на перший платіж відповідно до графіка платежів; детальний термін повернення кредиту та сплати процентів визначено в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, за договором про споживчий кредит. Кредит надається у безготівковій формі на рахунок № [NUMBER] . Нарахування процентів здійснюється в межах стоку кредитування, починаючи з дня надання кредиту, на залишок фактичної заборгованості на початку кожного календарного дня. Договір підписано відповідачкою в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора W893. Правомочність первісного кредитора підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а.с. 91) та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 92). Надалі, 29.07.2024, на підставі договору факторингу № 29072024 (а.с. 86-87), укладеного між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивачем, право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «ЄАПБ». Перехід права вимоги підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 29.07.2024 (а.с. 88) та Витягом з Реєстру боржників до вказаного договору (а.с. 89). Згідно з витягом, на момент відступлення права вимоги загальна сума боргу відповідачки становила 11500,00 грн, з яких 4000,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту, а 7500,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками. З Розрахунку заборгованості за договором (а.с. 90) встановлено, що 28.02.2025 сума заборгованості становить 11500,00 грн і надалі не збільшувалася. Розрахунок також підтверджує, що з моменту набуття права вимоги позивач не здійснював нарахування жодних додаткових відсотків чи штрафних санкцій. Правомочність позивача як юридичної особи та фінансової установи підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 94) та копією Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 93). Ці документи засвідчують, що позивач є належним чином зареєстрованою юридичною особою з кодом ЄДРПОУ 35625014 та має спеціальний статус фінансової установи, що є обов`язковою умовою для здійснення факторингових операцій. Право позивача на надання фінансових послуг, зокрема послуг з факторингу, підтверджується копією розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 691 від 23.03.2017 «Про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг» (а.с. 96). Наявність цієї ліцензії надає позивачу право укладати договори факторингу та набувати права вимоги за кредитними зобов`язаннями. Повноваження генерального директора [PERSON] діяти від імені товариства, в тому числі підписувати договори факторингу та видавати довіреності, підтверджуються копією Протоколу № 41 Загальних зборів Засновників (Учасників) ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 26.06.2014 (а.с. 100), копією наказу № ФК125-к від 02.07.2014 про його призначення (а.с. 101), а також копією витягу зі Статуту товариства (97-99). Таким чином, суд доходить до висновку, що позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ», є належним чином зареєстрованою фінансовою компанією, яка має всі необхідні ліцензії та повноваження для здійснення факторингових операцій, а відтак є належним позивачем у даній справі, уповноваженим вимагати стягнення заборгованості. Повноваження представника позивача Дараган Ю.О. підтверджується довіреністю (а.с. 102), виданою уповноваженим на те Статутом Генеральним директором товариства, що в сукупності свідчить про належне підтвердження її права діяти від імені позивача. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками, та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону визначає\~яким чином\~підписуються угоди\~у сфері\~електронної комерції.\~Якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи законність та обґрунтованість позовних вимог, суд вважає за необхідне встановити юридичну силу договорів, укладених в електронній формі, оскільки вони є підставою для виникнення заборгованості. При цьому суд враховує, що загальні положення щодо форми правочину встановлені Цивільним кодексом України. Так, відповідно до статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Стаття 207 цього ж Кодексу уточнює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, і він підписаний стороною (сторонами). При цьому підпис може бути здійснений за допомогою електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису у випадках, встановлених законом. Спеціальним законом, що регулює порядок укладення таких договорів, є Закон України «Про електронну комерцію». Відповідно до статей 10 та 11 цього Закону, електронні правочини вчиняються на основі пропозиції укласти договір (оферти) та прийняття цієї пропозиції (акцепту). У розглянутих справах заявки-анкети відповідачки на отримання кредиту є офертами, а її подальші дії з використанням сайту кредитора та введенням ідентифікатора акцептом. Ключовим моментом є спосіб підписання цих договорів. Як встановлено судом, у всіх випадках відповідачка використовувала одноразовий ідентифікатор унікальну комбінацію символів, що надходила на її верифікований номер телефону. Частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» прямо передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо такі умови зазначені в пропозиції (наприклад, заповнення заявки, введення коду). Частина 1 статті 12 цього ж Закону встановлює, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, серед іншого, одноразового ідентифікатора, визначеного цим Законом. Таким чином, законодавство України прямо прирівнює використання одноразового ідентифікатора, надісланого на підтверджений номер телефону особи, до її власноручного підпису. Оскільки у всіх розглянутих договорах дотримано цю процедуру, що підтверджується матеріалами справи, то ці договори вважаються укладеними у письмовій формі, підписаними сторонами та такими, що мають повну юридичну силу. Окрім того, суд, перевіривши повноваження позивача, ТОВ «ФК «ЄАПБ», на звернення до суду з цим позовом, встановив, що він є належним кредитором за всіма заявленими вимогами, з огляду на наступне. Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Таке відступлення права вимоги є однією з форм договору факторингу, правовідносини за яким регулюються главою 73 ЦК України. Як встановлено судом, первісні кредитори за всіма кредитними договорами (ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», ТОВ «ГОУФІНГОУ», ТОВ «ІНФІНАНС», ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА») мали дійсне право вимоги до відповідачки. Матеріалами справи підтверджується, що всі первісні кредитори є фінансовими установами, які мали право укладати договори факторингу. Надалі, на підставі відповідних договорів факторингу (№ 19092024 від 19.09.2024, №29072024 від 29.07.2024, № 08122021 від 08.12.2021, № 22/06-22 від 22.06.2022, №09122021 від 09.12.2021), первісні кредитори відступили належні їм права вимоги за кредитними договорами на користь позивача, ТОВ «ФК «ЄАПБ», що також є фінансовою компанією та має право надавати послуги факторингу. Факт передачі прав вимоги за кожним із договорів підтверджується належними та допустимими доказами, долученими до матеріалів справи, а саме: Актами прийому-передачі Реєстрів Боржників та Витягами з відповідних Реєстрів. Ці документи деталізовано ідентифікують боржника, номер кредитного договору та точну суму заборгованості на момент відступлення, що дозволяє беззаперечно встановити обсяг прав, які перейшли до нового кредитора відповідно до статті 514 ЦК України. Суд також зазначає, що відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора є чинною для боржника з моменту отримання ним повідомлення про таку заміну. Водночас відсутність такого повідомлення не впливає на дійсність самого правочину з відступлення права вимоги. Згода боржника на заміну кредитора не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд доходить до висновку, що заміна кредиторів за всіма спірними кредитними договорами відбулася відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ», належним чином набув прав вимоги до відповідачки і є належною стороною у даній справі, уповноваженою вимагати стягнення заборгованості. Суд, оцінивши надані сторонами докази, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. За кожним договором суд перевірив чи відповідає сума заборгованості та проведений розрахунок чинному законодавству, умовам договору. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 27743-03/2024 від 17.03.2024, укладеним з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», суд виходить з наступного. Суд вважає, що вимога про стягнення основного боргу (тіла кредиту) в розмірі 6000,00 грн є обґрунтованою, оскільки факт надання кредиту та відсутність його повернення в цій частині підтверджується матеріалами справи. Суд враховує, що правовідносини сторін регулюються, окрім умов договору, нормами Закону України «Про споживче кредитування», які є спеціальними та мають вищу юридичну силу. Так, Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, Прикінцеві та перехідні положення цього Закону доповнено пунктом 17, який встановив тимчасові обмеження максимального розміру денної процентної ставки за договорами споживчого кредиту. Таким чином, на період дії спірного договору поширювалися такі законодавчі обмеження денної процентної ставки: з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року включно не вище 2,5 %; з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року включно не вище 1,5 %. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Це означає, що договірна ставка не може перевищувати встановлений законом максимальний розмір. З огляду на зазначене, суд здійснює перерахунок відсотків, застосовуючи для кожного періоду нарахування ту ставку, яка є меншою: договірну, з урахуванням знижок лояльності, або встановлену законом. Так, за період з 17.03.2024 по 04.04.2024 (19 днів) за договірною ставкою 0,9%, яка є меншою за встановлений законом ліміт 2,5 %, нараховано 1026,00 грн (розраховано як: 6000,00 грн ? 0,009 ? 19 днів) За наступний період з 06.04.2024 по 21.04.2024 (16 днів) за договірною ставкою 1,8 %, яка також є меншою за ліміт 2,5%, нараховано 1728,00 грн (розраховано як: 6000,00 грн ? 0,018 ? 16 днів). З 22.04.2024 почав діяти новий законний ліміт 1,5%. Оскільки цей ліміт є меншим за договірну ставку для всіх подальших нарахувань застосовується саме ставка 1,5%. Нарахування за цей час складаються з наступних частин: за період з 22.04.2024 по 24.04.2024 (3 дні) нараховано 270,00 грн (розраховано як: 6000,00 грн ? 0,015 ? 3 дні); за період з 26.04.2024 по 14.05.2024 (19 днів) нараховано 1710,00 грн (розраховано як: 6000,00 грн ? 0,015 ? 19 днів); за період з 16.05.2024 по 04.06.2024 (20 днів) нараховано 1800,00 грн (розраховано як: 6000,00 грн ? 0,015 ? 20 днів); за фінальний період з 05.06.2024 по 14.07.2024 (40 днів) нараховано 3600,00 грн (розраховано як: 6000,00 грн ? 0,015 ? 40 днів). Загальна сума відсотків, яка могла бути нарахована Позивачем з дотриманням вимог чинного законодавства та умов договору, становить 10134,00 грн (розраховано як: 1026,00 грн + 1728,00 грн + 270,00 грн + 1710,00 грн + 1800,00 грн + 3600,00 грн). Враховуючи, що відповідачка сплатила 5400,00 грн, заборгованість за відсотками, що підлягає стягненню, становить 4734,00 грн (розраховано як: 10134,00 грн загальної суми нарахованих відсотків - 5400,00 грн здійснених оплат). Таким чином, вимога Позивача про стягнення відсотків у розмірі 9000,00 грн суперечить імперативним нормам чинного законодавства, а тому є необґрунтованою та підлягає задоволенню лише в частині, а саме 4734,00 грн. Отже, за договором від 17.03.2024 № 27743-03/2024 з відповідачки підлягає до стягнення 6000,00 грн основного боргу (тіла кредиту) та 4734,00 грн нарахованих відсотків, а всього на суму 10734,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №3409410981/387939 від 06.03.2021, укладеним з ТОВ «ГОУФІНГОУ», суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 06.03.2021 відповідачці надано кредит у розмірі 4000,00 грн. Факт наявності основного боргу в цій сумі підтверджується матеріалами справи, а тому вимога про стягнення 4000,00 грн заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При перевірці вимоги про стягнення залишку заборгованості за відсотками у розмірі 11000,00 грн, суд виходить з умов договору, які регулюють порядок та максимальний строк нарахування відсотків. Ключовим для визначення максимального розміру боргу є пункт 4.3 договору, в якому зазначено, що проценти продовжують нараховуватися, але не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Це формулювання встановлює абсолютний ліміт на весь можливий період нарахування відсотків. Таким чином, суд розраховує максимальну суму відсотків, яку первісний кредитор мав право нарахувати за цим договором: 4000,00 грн (тіло кредиту) ? 2,5% (ставка) ? 90 днів (максимальний строк нарахування) = 9000,00 грн. Суд констатує, що будь-яке нарахування відсотків понад суму 9000,00 грн є прямим порушенням пункту 4.3 договору. З матеріалів справи вбачається, що на момент відступлення права вимоги за договором факторингу, заборгованість за відсотками становила 12000,00 грн. Це означає, що первісний кредитор нарахував на 3000,00 грн відсотків більше, ніж це дозволяли умови укладеного ним договору. Право вимоги на неправомірно нараховану частину боргу не могло виникнути у первісного кредитора, а отже, не могло бути і відступлене новому кредитору (позивачу). Таким чином, максимально можлива заборгованість за відсотками, право вимоги на яку міг отримати позивач, становила 9000,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, 30.09.2022 відповідачка здійснила часткове погашення боргу у розмірі 1000,00 грн, яка була зарахована у погашення відсотків. Цей платіж слід вирахувати із законно нарахованої суми. Отже, залишок заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню, становить 8000,00 грн (9000,00 грн максимально можливих відсотків - 1000,00 грн сплачених коштів). \~ \~ \~ \~Оскільки заявлена до стягнення сума залишку заборгованості за відсотками у розмірі 11000,00 грн перевищує суму, розраховану судом на підставі умов договору, вимога в цій частині є доведеною та обґрунтованою лише частково. Загальна сума заборгованості за договором, що підлягає стягненню з відповідачки, складається з 4000,00 грн основного боргу та 8000,00 грн заборгованості за відсотками, що разом становить 12000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №0689613598/2 від 05.03.2021, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачкою суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 05.03.2021 відповідачці надано кредит у розмірі 4490,00 грн. Факт наявності основного боргу в цій сумі підтверджується матеріалами справи, а тому вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При перевірці вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 53009,73 грн, суд застосовує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07. 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), згідно з якою проценти за договором позики (кредиту) як плата за користування коштами (стаття 1048 ЦК України) можуть бути стягнуті лише в межах строку, встановленого договором. Відповідно, нарахування договірних процентів за межами строку кредитування є неправомірним. Так, строк користування кредитом за умовами договору становить 30 днів, починаючи з 05.03.2021, тобто до 04.04.2021 включно. Таким чином, Позивач мав право нараховувати відсотки за договірною ставкою 1,75% на день лише протягом цього 30-денного періоду. Розрахунок відсотків, що підлягають стягненню, є наступним: 4490,00 грн (тіло кредиту) ? 1,75% (ставка) ? 30 днів (строк кредитування) = 2 357,25 грн. Суд зазначає, що ця сума повністю відповідає показнику «загальна вартість кредиту у грошовому вираженні» (2357,25 грн), вказаному в основних умовах договору за умови його належного виконання, що додатково підтверджує правильність цього розрахунку. Суд констатує, що збільшення вартості кредиту, нарахування відсотків за межами строку договору чи пролонгація можливі лише за умов, прямо передбачених договором та Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOMLoyal», затверджених наказом директора ТОВ «ІНФІНАНС» № 15/1 від 18.11.2020, з якими позичальник був ознайомлений і надав свою згоду, що має бути доведено кредитором. Позивач не додав до матеріалів справи указані вище правила, на які могли б міститися посилання щодо умов пролонгації чи нарахування відсотків після закінчення строку договору. За відсутності цих доказів, суд не може вважати такі умови узгодженими сторонами, спираючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду (справа №342/180/17). Таким чином, вимога позивача про стягнення відсотків у розмірі 53009,73 грн є безпідставною. Сума відсотків, доведена та обґрунтована умовами договору і підтверджена судовою практикою, становить 2357,25 грн. Загальна сума заборгованості за договором, що підлягає стягненню з відповідачки, складається з 4490,00 грн основного боргу та 2357,25 грн заборгованості за відсотками, що разом становить 6847,25 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №3409410981/644757, укладеним з ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 05.03.2021 відповідачці було надано кредит у розмірі 3000,00 грн. Факт наявності основного боргу в цій сумі підтверджується матеріалами справи, а тому вимога про стягнення 3000,00 грн заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При перевірці вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 8955,00 грн, суд виходить з умов договору, які регулюють порядок та максимальний строк нарахування відсотків. Ключовим для визначення максимального розміру боргу є пункт 4.3 договору, в якому зазначено, що проценти продовжують нараховуватися, але не більше 90 днів, з дня укладення договору. Це формулювання встановлює абсолютний ліміт на весь можливий період нарахування відсотків, який починає свій відлік з моменту видачі кредиту. Таким чином, суд розраховує максимальну суму відсотків, яку первісний кредитор мав право нарахувати за цим договором, виходячи з договірної ставки 2,45% та максимального строку нарахування 90 днів: 3000,00 грн (тіло кредиту) ? 2,45% (ставка) ? 90 днів (максимальний строк нарахування) = 6615,00 грн. Суд констатує, що будь-яке нарахування відсотків понад суму 6615,00 грн є прямим порушенням пункту 4.3 договору. З матеріалів справи вбачається, що на момент відступлення права вимоги за договором факторингу, заборгованість за відсотками становила 8955,00 грн. Це означає, що первісний кредитор нарахував на 2340,00 грн відсотків більше, ніж це дозволяли умови укладеного ним договору (8955,00 грн - 6615,00 грн). Право вимоги на неправомірно нараховану частину боргу не могло виникнути у первісного кредитора, а отже, не могло бути і відступлене новому кредитору (позивачу). Таким чином, максимально можлива заборгованість за відсотками, право вимоги на яку міг отримати позивач, становила 6615,00 грн. Згідно з даними справи, відповідачка не здійснювала жодних платежів, тому до стягнення підлягає вся сума коректно нарахованих відсотків. Оскільки заявлена до стягнення сума заборгованості за відсотками у розмірі 8955,00 грн перевищує суму, розраховану судом на підставі умов договору, вимога в цій частині є доведеною та обґрунтованою лише частково. Загальна сума заборгованості за договором, що підлягає стягненню з відповідачки, складається з 3000,00 грн основного боргу та 6615,00 грн заборгованості за відсотками, що разом становить 9615,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №23721-03/2024, укладеного між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» і відповідачкою, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 19.03.2024 відповідачці було надано кредит у розмірі 4000,00 грн. Факт наявності основного боргу в цій сумі підтверджується матеріалами справи, а тому ця вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При перевірці вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 7500,00 грн, суд також враховує, вимоги Закону України «Про споживче кредитування щодо обмеження максимальної денної процентної ставки. Позивач стверджує, що відповідачка не виконала умови програми лояльності та не здійснювала жодних платежів, тому договірна ставка становить 2,5% на день. Суд позбавлений можливості детально дослідити динаміку нарахування відсотків, оскільки наданий Розрахунок заборгованості лише підсумовує остаточну суму заборгованості та не містить аналіз усіх нарахувань з моменту надання кредиту. З огляду на викладене, суд здійснює перерахунок відсотків, які Позивач мав право нарахувати за 100 днів користування кредитом. Розрахунок поділяється на два періоди відповідно до зміни законодавчих лімітів. За перший період з 19.03.2024 по 21.04.2024, що тривав 34 дні, договірна ставка 2,5% не перевищувала чинний на той час ліміт, визначений указаним вище законом. Таким чином, нарахування за цей період є коректним і становить 3400,00 грн (4 000,00 грн ? 2,5% ? 34 дні). За другий період з 22.04.2024 по 26.06.2024, що тривав решту 66 днів строку, договірна ставка 2,5% перевищувала новий законний ліміт 1,5%. Відповідно, застосуванню підлягає максимальна дозволена законом ставка 1,5%. Нарахування за цей період становить 3960,00 грн (4 000,00 грн ? 1,5% ? 66 днів). Таким чином, загальна сума відсотків, яка могла бути законно нарахована за весь строк кредитування, становить 7360,00 грн, що є сумою нарахувань за два періоди (3400,00 грн + 3 960,00 грн). Суд констатує, що заявлена до стягнення сума відсотків у розмірі 7500,00 грн є завищеною та суперечить імперативним нормам чинного законодавства. Вимога Позивача в цій частині є доведеною та обґрунтованою лише в межах законно нарахованої суми. Загальна сума заборгованості за договором, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, складається з 4000,00 грн основного боргу та 7360,00 грн заборгованості за відсотками, що разом становить 11360,00 грн. Згідно з проведеним судовим аналізом, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за всіма договорами, становить 50556 грн 25 коп. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141\~ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. У ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Щодо вимог в частині стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів - в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 1514,00 грн., то дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що вказана вимога про стягнення зазначених витрат є безпідставною, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що такі витрати були понесені в процесі розгляду даної справи. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, виходячи з ціни позову 110954,73 грн. Суд, за результатами розгляду справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки заборгованості на загальну суму 50556,25 грн. Таким чином, відсоток задоволених позовних вимог становить 45,56% (розраховано як: 50556,25 грн / 110954,73 грн ? 100%). Відповідно, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 1379,60 грн.

Outcome: partial