Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

В травні 2025 року адвокат Поляк М.В. звернулася до суду із вказаним вище позовом в інтересах [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. У позові посилалась на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, який за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16.11.2023 був розірваний. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2018 року, позивачка [PERSON] разом з дітьми проживає за межами України в Республіці Італія. За весь час перебування за кордоном вона самостійно виховує та утримує спільних дітей. Відповідач фактично усунувся від виконання батьківських обов`язків: не підтримує зв`язку із дітьми, не цікавиться їхнім життям та інтересами. Старший син [PERSON] досяг повноліття та на даний час є студентом державного вищого начального закладу «Кардуччі-Вольта-Пачінотті», де навчається у п`ятому класі ліцею Гуманітарних наук. Проживання позивачки разом з дітьми за кордоном на території Італії зумовлює суттєво вищий рівень витрат на забезпечення їх основних життєвих потреб, порівняно з витратами в Україні. Зокрема значно вищими є витрати на оренду житла, комунальні послуги, продукти харчування, медичне обслуговування та освітні послуги. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, має стабільний дохід, а також зважаючи на те, що батько не бере будь-якої участі у житті сина, у тому числі й не несе матеріальних витрат на його утримання, просила задовольнити позовну заяву [PERSON] та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно, на весь період навчання, до досягнення ним 23 років. 25 червня 2025 року представником відповідача адвокатом Бишкою Ф.Ф. подано відзив на позовну заяву [PERSON] . У відзиві вказує про те, що відповідач [PERSON] не визнає позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Так, позивачкою не зазначено з посиланням на відповідні докази, які саме реальні матеріальні витрати вона несе щомісяця на утримання повнолітнього сина [PERSON] . Зокрема щодо витрат на його навчання, харчування оплату за проїзд тощо. Крім того, навчальний заклад, де навчається повнолітній син сторін, надає безкоштовну освіту для студентів та учнів, у зв`язку із чим, безпідставним є посилання [PERSON] на те, що їх з відповідачем син [PERSON] потребує матеріальних витрат на навчання. Більше того, нею не доведено належними доказами й тієї обставини, що вона щомісяця несе витрати на оренду житла, оплату комунальних послуг та скільки коштів витрачає на навчання повнолітнього сина [PERSON] . Також вказував на те, що відповідач [PERSON] проходить військову службу за контрактом. Проте на даний час відбувається процедура його звільнення з військової служби за станом здоров`я. Відповідно до витягу із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.05.2025 відповідачу [PERSON] встановлено групу інвалідності терміном на 1 рік на період лікування та реабілітації. Окрім цього, [PERSON] одружений, у зв`язку із чим, несе додаткові витрати на утримання власної сім`ї. Попри це він ще піклується про своїх літніх батьків, які також потребують постійних витрат на лікування. Що ж стосується наявності у відповідача на праві власності будь-якого майна, то у нього є лише транспортний засіб марки «Рено», 2002 року, який знаходиться у його власності близько 18 років. Будь-якого нерухомого майна у власності [PERSON] немає. Наведені обставини, на його думку, повністю спростовують твердження позивачки про здатність відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні їхнього повнолітнього сина, у зв`язку із чим, просив у задоволенні позову відмовити. 30.06.2025 від представника позивачки адвоката Поляк М.В. надійшла відповідь на відзив, де вона вказувала, що посилання представника відповідача на необхідність доводити певні обставини щодо понесених витрат на проживання, харчування, проїзд тощо є необґрунтованим, адже не входить до предмету доказування. Позивачка лише вказувала на базові щоденні потреби дитини. Ці потреби є загальновідомими, типовими та очевидними, а тому не потребують додаткового підтвердження. Повнолітній син сторін не працює, не має власного доходу, у зв`язку із чим, не може забезпечити навіть мінімальні потреби. Саме тому на батьків покладається обов`язок підтримувати її у період навчання. Не заслуговують й на увагу суду, на думку представника позивачки, доводи відповідача та його представника про те, що на його утриманні перебувають літні батьки, адже доказів щодо їх фактичного утримання ними не надано. Окрім того, стороною відповідача не доведено того факту, що лікування та реабілітація [PERSON] потребує значних фінансових витрат, а додані медичні довідки лише свідчать про те, що таке лікування здійснюється за державні кошти. Більше того, у провадженні Чернівецького районного суду м.Чернівці знаходиться цивільне провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, але замість добросовісного виконання своїх обов`язків, відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до моменту закінчення проходження ним військової служби. Вказане, на думку представника позивачки, свідчить про свідоме ухилення відповідача від утримання своїх дітей. Просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Поляк М.В. підтримала позовні вимоги своєї довірительки, а також обставини, викладені у відповіді на відзив. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - адвокат Бишка Ф.Ф. просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених ним у відзиві. Крім того, звертав увагу суду на те, що позивачкою не доведено тієї обставини, що повнолітній син сторін [PERSON] продовжує навчання, адже довідка про навчання, яка була надана до позовної заяви, свідчить про те, що він відвідує навчальний заклад у 2024/2025 навчальному році. Однак про те, чи продовжуватиме він навчання у наступному навчальному році, інформація відсутня. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку: Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16\~СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201 СК України). Статтею\~199 СК України\~передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2025, який був розірваний за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16.11.2023 (а.с.8-9 зворот). У шлюбі сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8 зворот). Починаючи з 2018 року, [PERSON] разом з дітьми проживає за межами України в Республіці Італія. Всі витрати щодо утримання та виховання спільних дітей позивачка несе самостійно, так як відповідачем аліменти на утримання дітей не сплачуються, а добровільно матеріальна допомога не надається. Згідно зі статтею\~200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Тобто з наведеного вище слідує, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на повнолітню дитину, суду, поряд із іншими обставинами, необхідно встановити чи продовжує дитина навчання та чи потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги. Так, на підтвердження позовних вимог позивачкою додано письмову довідку начального закладу «Кардуччі-Вольта-Пачінотті» ліцею Гуманітарних наук, з якої вбачається, що повнолітній син сторін [PERSON] досяг повноліття та у 2024/2025 навчальному році був зарахований та відвідував державний вищий начальний заклад «Кардуччі-Вольта-Пачінотті» ліцею Гуманітарних наук (п`ятий клас ліцею) (а.с.14). Разом з тим, з позовом до суду [PERSON] звернулася 28 травня 2025 року, тобто коли навчальний рік фактично закінчився. При цьому доказів на підтвердження продовження навчання повнолітнього [PERSON] у наступному навчальному році 2025-2026 стороною позивача не надано. Таким чином, суд вважає, що вказаний позов є передчасним, оскільки позивачкою [PERSON] не надано суду доказів, які б свідчили про те, що повнолітній син сторін [PERSON] продовжує навчання та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги.

Outcome: dismissed