Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (далі- позивач) адвокат Пархомчук С.В. через підсистему «Електронний суд» звернувся з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості по кредитному договору № 114938 від 25.02.2020 року у розмірі 31320,00 грн, та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог зазначає що, 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до договору укладеного 25.02.2020 між ТОВ «Займер», правонаступником якого вважається ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір №114938, згідно з умовами договору відповідач отримав суму кредиту 6000,00 грн, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 2% в день або 730 % річних. На виконання вимог п.1.4 кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] , на який було перераховані кошти в сумі 6000,00 грн. Відповідач умови договору не виконав у зв`язку з чим позивачем на його адресу була надіслана досудова вимога, однак до теперішнього часу сума боргу яка становить 31320,00 грн, та складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 6000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 25320,00 грн., й не повернута. Також просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., та витрати на професійну допомогу у розмірі 10500,00 грн. Скориставшись своїм правом, відповідач через свого представника [PERSON] через систему «Електронниц суд» подав до суду відзив на позовну заяву. [PERSON] заявлені позовні вимоги визнає частково, а саме: вважає за можливе стягнути із нього 6000,00 грн тіла кредиту, та зменшити витрати на правничу допомогу позивача до 1000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] у відзиві покликався на те що [PERSON] дійсно уклав із ТОВ «Займер» кредитний договір № 114938 від 25.02.2020 року та отримав грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. Проте правових підстав для стягнення із відповідача простроченої заборгованості за процентами у розмірі 25320,00 грн. у позивача немає, оскільки [PERSON] є діючим військовослужбовцем, що прийнятий на військову службу під час особливого періоду, з 19.02.2018 року [PERSON] уклав контракт з Міністерством оборони України та проходить військову службу в Збройних Силах України, отже він має пільги встановлені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не нараховуються проценти за користування кредитом. Крім того, [PERSON] просив суд стягнути на користь відповідача документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Через систему «Електронний суд» 13.08.2025 року надійшла відповідь на відзив в якому представник позивача [PERSON] просив позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, стягнути на користь позивача судові витрати. Щодо позиції відповідача зазначив, що відповідач укладаючи вказаний кредитний договір із первісним кредитором ТОВ «Займер» погодився з усіма умовами кредитування, проте не проінформував що має пільги передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому відсотки за користування кредитними коштами нараховані правомірно. Також представник позивача вважає, що підстав для стягнення на користь відповідача судових витрат у розмірі 10000,00 грн немає, оскільки такі не підтверджені документально. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 17.07.2025 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в спрощеному порядку без виклику сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Яресько Т.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав свою позицію викладену у відзиві на позовну заяву, просив задовольнити позовні вимоги частково. Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, заперечення відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов потрібно задовольнити частково, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як було встановлено під час розгляду справи, 25.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] укладено договір у виді «індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 114938» шляхом підписання договору відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора KL9403 (а.с.26-27зв). Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (пункт 6.8 договору). Згідно з п.п. 1.1, 1.2 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в сумі 6000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 25.03.2020 року. Строк дії договору 30 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. Відповідно до пункту 1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з пунктом 1.4 договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідачем у кредитному договорі були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] , для перерахування кредитних коштів. Згідно з п.п.2.1, 2.3 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Додатком №1 до договору №114938 є погоджений між сторонами, підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора KL9403, «графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту» укладеного між ТОВ «Займер» та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] має отримати кошти у розмірі 6000,00 грн, та сплатити позикодавцю відсотки за користування у розмірі 2% в день, що становить 3600 грн за 30 днів (а.с.28). З інформаційної довідки № 932/04 від 09.04.2025 виданої ТОВ «Платежі Онлайн» убачається, що 25.02.2020 о 22 год 30 хв на номер платіжної картки [NUMBER] відбулось зарахування коштів в сумі 6000 (видача кредиту № #114938); номер транзакції 28266-26057-27258 (а.с.24). Відповідно до довідки ТОВ «Займер» підтвердило ідентифікацію [PERSON] при укладенні договору № 114938 від 25.02.2020, акцепт договору позичальником здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі, одноразовий ідентифікатор: КL9403, номер телефону на який відправлено ідентифікатор: 380669961421 (а.с.11 ). 28 жовтня 2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, на підтвердження чого позивачем надано копію цього договору. Сторони договору погодили форму реєстру боржників, та умови його передачі (а.с.15-18зв). Згідно з пунктом 1.1. договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, (портфель заборгованості). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) набуло права грошової вимоги яке було відступлено ТОВ «Займер», за кредитним договором № 114938 від 25.02.2020 року укладеного з [PERSON] в сумі 31320,00 грн, з яких: 6000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 25320,00 грн залишок по відсоткам, строк дії договору до 25.03.2020 року. (а.с.10) Згідно з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 114938 від 25.02.2020 року, складеної директором ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» Осипенко І.С., заборгованість [PERSON] станом на 10.01.2025 становить загалом 31320,00 грн та складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 6000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами - 25320,00 грн (а.с.9). 13 січня 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на адресу [PERSON] було направлено вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 114938 від 25.02.2020 року, зазначивши що право на отримання заборгованості позивач отримав на підставі договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 (а.с.8) Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. За установленими судом у цій справі обставинами договір про надання фінансового кредиту №114938 від 25.02.2020 між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Представник відповідача\~у наданих\~у судовому\~засіданні запереченнях,\~підтвердив факт\~укладення [PERSON] \~кредитного договору\~№ 114938 від 25.02.2020 з первісним кредитором ТОВ «Займер». Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Отже, позивач наданими суду письмовими доказами підтвердив своє право вимоги за вказаним договором відповідно до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021. Таким чином установивши, що [PERSON] 25.02.2020 підписавши за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором договір про надання фінансового кредиту №114938, отримав на зазначений ним картковий рахунок кредитні кошти, але своєчасно не виконав грошове зобов`язання, не сплатив заборгованість за укладеним договором ні новому, ні первісному кредитору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 6000,00 грн по кредитному договору №114938 від 25.02.2020. Щодо позовних вимог про стягнення із [PERSON] заборгованості за відсотками по кредитному договору №114938 від 25.02.2020 в сумі 25320,00 грн. та заперечень відповідача з посиланням на вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд дійшов до таких висновків. Відповідно до п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Як встановлено із матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 19.02.2018 року був прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України. 19 лютого 2021 року звільнений у зв`язку із закінченням строку контракту. 10.06.2022 року призваний за призовом під час мобілізації у Збройні Сили України, що також підтверджується довідкою №1674 від 22.07.2025 року, яку видано військовою частиною (а.с.48-49). Таким чином на відповідача поширювалися пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період. За наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15\~статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~(зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21. Отже вимога позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості за відсотками по кредитному договору №114938 від 25.02.2020 в сумі 25320,00 грн не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу в сумі 6000,00 грн за договором про надання фінансового кредиту №114938 від 25.02.2020 року. В задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості за відсотками за договором №114938 від 25.02.2020 в сумі 25320,00 грн. потрібно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат суд виходить з такого. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору (підтверджено платіжною інструкцією №37895 від 22.04.2025 року) в розмірі 464,13 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2422,80 грн. х 19,16 % = 464,13 грн.). Згідно з заявлених вимог представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом зазначеної справи, такі становлять 10500,00 грн. На підтвердження заявленої суми, представник позивача адвокат Пархомчук С.В., долучив до матеріалів справи такі письмові докази: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року укладеного між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с.12-13зв); копію додаткової угоди №1 від 27.12.2024 року до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року (а.с.15); копією акту про отримання правової допомоги від 22.08.2025 року, згідно з якого адвокатом Пархомчуком С.В. було надано позивачу ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» послуги з правничої допомоги по цивільній справі за позовом до [PERSON] , на загальну суму в 10500,00 грн. до розрахунку якої включено такі послуги: зустріч та консультація 2000,00 грн; складення позовної заяви - 5000,00 грн.; інші клопотання заяви 3000,00 грн; канцелярські витрати - 500,00 грн.; копію платіжної інструкції № 3 9509 від 22.08.2025, відповідно до якої ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» сплачено на рахунок [PERSON] 10500,00 грн із призначенням платежу: оплата за правничу допомогу згідно рахунку 22.08.2025 від 22.08.2025; договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року. Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, канцелярські витрати та витрати на поштові відправлення заявлені у розмірі 500,00 грн, не є судовими витратами в розумінні ст. 133 ЦПК України, а тому такі витрати не підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Отже понесення позивачем витрат на правову допомогу у сумі 10000,00 грн підтверджено належними доказами. Так, згідно з ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача клопотав про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги до 1000,00 грн, покликаючись на невідповідність витрат понесених позивачем обсягу наданої правової допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 139 ЦПК України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з умов ч. 9 ст. 139 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонам. Отже на думку суду, понесені ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. є неспівмірними ціні позову, тому враховуючи складність цієї справи, яка відноситься до категорії малозначних в силу вимог закону, та не є складною, а також звернення з позовом до суду через підсистему «Електронний суд» що не потребує надмірних професійних затрат, суд дійшов висновку про зменшення розміру судових витрат позивача на правничу допомогу до 5000,00грн. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив стягнути на користь відповідача суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. На підтвердження долучив копію договору №2511 про надання правничої допомоги від 30.07.2025 року; додаток №1 від 30.07.2025, до договору №25111 від 30.07.2025 року; копію акта приймання-передачі послуг №1 від 07.08.2025 року на суму 10000,00 грн.; детальний опис робіт (наданих послуг) від 07.08.2025 рок; розрахункова квитанція №05/08/25 про отримання гонорару. (а.с.49зв.-52) Від представника позивача надійшло клопотання про зменшення витрат відповідача на оплату правничої допомоги адвоката із зазначенням обґрунтування на спростування співмірності таких витрат. Отже

Outcome: partial