Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

В провадженні Пересипського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Одеської обласна державної лікарні ветеринарної медицини про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог, представник зазначила, що позивач [PERSON] є власником собаки Умка, самець породи [PERSON] , який народився [INFO] , забарвлення білий. Собака має ідентифікуюче маркування у вигляді вживленого у області холки мікрочіпу за номером 990000009015592, що зазначається у ветеринарному паспорті серії [NUMBER] . На собаку виписаний ветеринарний паспорт та у подальшому тварина обслуговувалася у Одеській обласній державній лікарні ветеринарної медицини, де робились усі необхідні щеплення та проведено клінічний огляд 07.11.2024 щодо відсутності хвороб та придатності до планового перевезення за кордон. Орган що проводить офіційне оформлення - Одеська обласна державна лікарня ветеринарної медицини. На початку листопада 2024 року у [PERSON] виникла необхідність виїхати із цією твариною за кордон, поїздку вона заздалегідь планувала тому прилетіла із Нідерландів 03.11.2024. Виліт до країни прямування Нідерландів відбувався із [PERSON] 09.11.2024. При проходженні прикордонного контролю перешкод для вильоту не було. При прибутті до аеропорту у Амстердам, Нідерланди собаку було у неї вилучено прикордонною службою (управління з питань безпеки харчових продуктів та споживчих товарів). Інформація з приводу вилучення наступна: «Ваша домашня тварина не відповідає Регламенту (ЄС) №576/2013 не має (дійсного) ветеринарного свідоцтва і поміщена на карантин. Ваша тварина не має мікрочіпа та номер мікрочіпа в довідці про стан здоров`я або паспорті домашньої тварини ЄС не відповідає мікрочіпу який було зчитано. Ваша тварина не має дійсної вакцини проти сказу, не має дійсного аналізу крові на виявлення антитіл проти сказу. Представник зазначає, що підставою для зазначених заходів стало наступне: Офіційний ветеринарний лікар Нідерландів, що нижче підписався, засвідчив, що собака (номер мікрочіпа 990000009015595), який належить [PERSON] , родом з Молдови, отримав відмову у в`їзді до ЄС 11.11.2024 через невідповідність вимогам ЄС щодо здоров`я. Причиною відмови є те, що собака: Номер мікрочіпа, вказаний у ветеринарному свідоцтві, не збігається з номером мікрочіпа собаки, зчитаним під час прибуття в аеропорт «Схіпхол». При оформленні ветеринарно-санітарного паспорту лікарем ветеринарної медицини була допущена помилка, а саме в паспорті [NUMBER] , який видан гр. [PERSON] , на собаку чихуахуа - Умка, вказано невірний номер мікрочипу, а саме: [NUMBER] , а правильним слід вважати [NUMBER] . З урахуванням викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок неналежного надання ветеринарних послуг, у розмірі 74381,07 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неналежного надання ветеринарних послуг у розмірі 40000 грн, а також стягнути понесені судові витрати. Ухвалою Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси від 14 лютого 2025 позовну заяву було залишено без руху. Заявою від 20.03.2025 року (вх. № 10016) позивач усунула недоліки визначені ухвалою суду. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 2 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з позовними вимогами на адресу суду 09.04.2025 року (вх. № 12997) за підписом представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву представник відповідача зазначив, позов є необґрунтованим, не доведеним, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Одеської обласної державної лікарні ветеринарної медицини про відшкодування шкоди відмовити в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування позиції представник зазначив, що відповідно до п.6 Порядку видачі ветеринарних документів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №857 Рішення про видачу ветеринарного документа приймається суб`єктами, зазначеними у пункті 4 цього Порядку, за результатами безпосереднього огляду товару (клінічний огляд тварин, ветеринарно-санітарний огляд харчових продуктів, кормів та інших об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду), який проводиться після звернення заявника. Позивач у своїй позовній заяві вказує, що по прибутті до аеропорту Амстердам, Нідерланди, собаку було у неї вилучено прикордонною службою ( управління з питань безпеки харчових продуктів та споживчих товарів), та надано наступну інформацію з цього приводу: «Ваша домашня тварина не відповідає Регламенту (ЄС) №576/2013 не має дійсного ветеринарного свідоцтва (health certificate) і поміщена на карантин. Ваша тварина не має мікрочіпа та номер мікрочіпа в довідці про стан здоров`я (health certificate) або паспорті домашньої тварини ЄС не відповідає мікрочіпу який було зчитано». Позивачу у Нідерландах було виставлено рахунок за карантинування та транспортування до карантину та адміністративні витрати на карантин. Підставою для зазначених заходів стало наступне: Офіційний ветеринарний лікар Нідерландів, що нижче підписався, засвідчив, що собака (номер мікрочіпа 990000009015595), який належить [PERSON] , родом із Молдови, отримав відмову у в`їзді до ЄС 11.11.2024 через невідповідність вимогам ЄС щодо здоров`я. Причиною відмови є те, що собака: номер мікрочіпа, вказаний у ветеринарному свідоцтві не збігається з номером мікрочіпа собаки, зчитаним під час прибуття в аеропорт «Схіпхол». Згідно імплементаційного регламенту комісії (ЄС) №577/2013 від 28.06.2013 Додаток IV ч.1, надані зразки ідентифікаційних документів які необхідні для некомерційного переміщення собак, котів і тхорів. Для ввезення собаки в ЄС громадянці [PERSON] необхідно було оформити «Ветеринарно-санітарний сертифікат для некомерційного переміщення до держави-члена з території або третьої країни собак, котів та тхорів відповідно до статті 5(1) і (2) Регламенту (ЄС) №576/2013». Для ввезення собаки в Республіку Молдова, громадянці [PERSON] , необхідно було оформити «Ветеринарний сертифікат для некомерційного переміщення домашніх собак, котів та тхорів до республіки Молдова. Ці документи оформлюються державними ветеринарними інспекторами на підставі клінічного огляду тварини, в Міжрегіональному головному управлінні Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, чи на призначених прикордонних інспекційних пунктах які розташовані в пунктах пропуску на Українському кордоні. Позивач посилається на те, що в паспорті неправильно вказано номер мікрочіпа, 10.04.2023 [PERSON] звернулась до Лікарні для отримання ветеринарно-санітарного паспорту, і в поданій Заявці Позивач власноруч зазначила невірний номер мікрочіпа (990000009015592), тому ветеринарний лікар не може нести відповідальність за достовірність наданих власником даних та зобов`язаний вносити до паспорта інформацію згідно з документами, наданими власником. 07 листопада 2024 гр. [PERSON] звернулась до ветеринарної Лікарні з заявою про оформлення ветеринарного свідоцтва Форма №1. Після розгляду заяви гр. [PERSON] та клінічного огляду її собаки Умка, ветеринарним лікарем Лікарні було оформлено та видано ветеринарне свідоцтво Форма №1 для переміщення тварини територією України, з подальшим оформленням міжнародного ветеринарного сертифікату на кордоні України державним ветеринарним інспектором. Після цього гр. [PERSON] повинна була переміщуватись зі своєю собакою Умка до Нідерландів згідно вказаного нею маршруту. Відповідно до п.6 Порядку видачі ветеринарних документів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №857 Рішення про видачу ветеринарного документа приймається суб`єктами, зазначеними у пункті 4 цього Порядку, за результатами безпосереднього огляду товару (клінічний огляд тварин, ветеринарно-санітарний огляд харчових продуктів, кормів та інших об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду), який проводиться після звернення заявника. Відповідно до статті 3(б) Регламенту (ЄС) №576/2013» «домашня тварина» означає тварину виду, зазначеного в Додатку I, яка супроводжує свого власника або уповноважену особу під час некомерційного переміщення та залишається під відповідальністю власника або уповноваженої особи на час такого некомерційного переміщення. Отже, ветеринарна Лікарня не вважає надання ветеринарних послуг неналежним та діяла у чітко визначеному порядку, відповідно до нормативних вимог, а відповідальність за перевірку внесених даних згідно Заявки лежить на власнику тварини. Відповідно, право Позивача порушене не було. Представник відповідача зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На думку відповідача у даному випадку позивач не довела, що лікарня діяла неправомірно або перевищила свої повноваження чи не виконала свої обов`язки в межах компетенції, тому вимога позивача є безпідставною та вважаємо її такою, що не підлягає задоволенню. До відзиву на позовну заяву представником відповідача надано докази на підтвердження обставин викладених у відзиві. В ході розгляду справи, позивач надала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. Так, згідно заяви за підписом представника позивача від 13.05.2025 року (вх. № 18073) представник просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі: 100\~000 гривень. З урахуванням збільшення позовних вимог на адресу суду 09.06.2025 року (вх. № 32821) за підписом представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача Панченко О.В. позовні вимоги підтримала, та зазначила, що такі є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, зазначила, що матеріалами справи доведено, що саме внаслідок помилки відповідача позивач зазнала матеріальних збитків, що стало причиною звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що відповідач позов не визнає, підтримує раніше подані відзиви на позовну заяву, просив врахувати, що відшкодування шкоди можливе лише у випадку доведення причинно наслідкового зв`язку, а також просив врахувати, що в діях відповідача відсутні обставини, які вказують на те, що відповідач своїми діями призвів до того, що позивач зазнала матеріальних збитків. Заслухавши пояснення представника позивача, яка просила позовні вимоги задовольнити, представника відповідача, який просив відмовити в задоволенні позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами на підтвердження та спростування обставин позову в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивач зазначила, що внаслідок помилки відповідача допущеної посадовою особою ветеринарної лікарні, позивач, як власник собаки зазнала матеріальних витрат. Судом, згідно паспорта встановлено інформацію про власника: [PERSON] . Маркування тварини: [NUMBER] . Дата імплантування: [INFO] місце розташування мікрочіпа: холка. Опис тварини: Умка. Вид: собака. Порода: chihua hua. Стать: кобель. Дата народження: [INFO] . масть: white. Таким чином, з паспорта на тварину встановлено, що дата імплантування мікрочіпу відбулась 10.04.2023 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 10.04.20203 року звернулась на адресу Одеської обласної лікарні Ветеринарна Медицина з заявою про видачу ветеринарно-санітарного паспорту на тварину. Згідно поданої заяви встановлено, що заявник [PERSON] є власником тварини порода: чихуа-хуа, собака Умка, кобель, білий, дата народження: [INFO] . чіп: [NUMBER] . З огляду на подану заяву встановлено, що позивач звертаючись з проханням видати ветеринарно-санітарний паспорт на тварину зазначила дані про таку, а саме, дату народження, породу, стать та номер чіпу: [NUMBER] . Так, відповідно до листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів видане [PERSON] , [ADDRESS] в тому, що серед тварин собака, самець, Умка, чихуа-хуа, д.н. 05.12.2022 року, у кількості 1 (гол). Тварини перед відправленням клінічно здорова, щеплена проти сказу 08.04.2024 року та інші щеплення 31.07.20204 року. Тварина перенаправляється м. Гілверсюм, Нідерланди. Для некомерційного переміщення. За маршрутом: м. Одеса. Молдова. м. Гілверсюм, Нідерланди. Особливі відмітки: № чіпу: 990000009015592, № ветеринарного паспорта [NUMBER] . Корінець ветеринарного свідоцтва видано Лікарем ветеринарної медицини Одеської обласної державної лікарні [PERSON] . Разом з цим, судом встановлено, що чіп під № 990000009015595 (який за твердженням позивача належить саме її собаці) занесено до ветеринарного паспорта серія [NUMBER] (а.с.37). Опис тварини Лина/Luna. Порода chihua hua, дата народження: [INFO] стать: сука. Масть [INFO] . З огляду на досліджені ветеринарні паспорти судом встановлено, що 10.04.2023 року було видано два ветеринарних паспорта, на одну й ту ж породу собак, одного й того ж року народження. При цьому судом встановлено, що згідно заяви від імені безпосереднього власника [PERSON] , тобто позивача у справі, відбулось внесення даних до ветеринарного паспорту тварини, зокрема щодо номеру чіпу, що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах справи (а.с.106). Суд також звертає увагу на те, що позивачем зазначалося про чіпування її собаки Умка саме Одеською обласною Державною лікарнею ветеринарної медицини, у свою чергу відповідач заперечував таке чіпування. На підтвердження даних обставин позивачем доказів представлено не було. Законодавством не встановлено вимоги щодо видачі паспорту безпосередньою особою, яка здійснила чіпування тварини, тобто в даному випадку особа, яка видала паспорт може керуватися виключно тільки даними, наданими власником тварини, що зазначаються нею в заяві про видачу паспорта. Додатково, законодавством не визначено обов`язку ветеринарної установи зчитування чіпу в тварин на якій видається паспорт. Позивачем не надано достовірних доказів факту вчинення відповідачем чіпування собаки позивача за номером чіпу 990000009015595. Отже, в даному випадку суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що рішення про видачу ветеринарного документа приймається суб`єктами, зазначеними у пункті 4 цього Порядку, за результатами безпосереднього огляду товару (клінічний огляд тварин, ветеринарно-санітарний огляд харчових продуктів, кормів та інших об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду), який проводиться після звернення заявника. Так, відповідно до Постанови КМУ від 21.11.2013 року № 857 Про затвердження Порядку видачі ветеринарних документів - рішення про видачу ветеринарного документа приймається суб`єктами, зазначеними в абзацах першому третьому і п`ятому пункту 4 цього Порядку, за результатами безпосереднього огляду товару (клінічний огляд тварин, ветеринарно-санітарний огляд харчових продуктів, кормів та інших об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду), який проводиться після звернення заявника. Для прийняття рішення про видачу ветеринарного документа для переміщення об`єктів державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду (крім переміщення живих тварин у межах України) заявник подає експертні висновки державних лабораторій ветеринарної медицини (далі експертні висновки). Заявник повинен забезпечити створення можливості для безпосереднього огляду об`єкта державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду. Ветеринарні документи видаються за умови дотримання встановлених вимог до перевезення відповідних вантажів. Під час прийняття рішення про видачу ветеринарного документа суб`єкти, зазначені в абзацах першому третьому і п`ятому пункту 4 цього Порядку, враховують епізоотичну ситуацію на відповідній території, потужності (на об`єкті) та ветеринарно-санітарний стан об`єкта. Під час прийняття рішення про видачу ветеринарного документа для переміщення тварин суб`єкти, зазначені в абзацах першому - третьому і п`ятому пункті 4 цього Порядку, перевіряють наявність необхідних ветеринарних обробок, умови карантинування тварин, наявність результатів відповідних досліджень (у разі переміщення у межах України) або експертних висновків (у разі експорту). За результатами безпосереднього огляду товару та перевірки поданих документів суб`єкти, зазначені в абзацах першому - третьому і п`ятому пункті 4 цього Порядку, приймають рішення про видачу відповідного ветеринарного документа або про відмову в його видачі. Документ, який надає право на перетин кордону є ветеринарне свідоцтво за формою №1 виданий державною службою України з питань безпечності харчування продуктів та захисту споживачів. З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2024 гр. після розгляду заяви [PERSON] було оформлено та видано ветеринарне свідоцтво Форма №1 державною службою України з питань безпечності харчування продуктів та захисту споживачів для переміщення тварини територією України, з подальшим оформленням міжнародного ветеринарного сертифікату на кордоні України державним ветеринарним інспектором. За таких обставин не вбачається неналежного надання ветеринарних послуг відповідачем, що полягали у неналежному оформленні міжнародного ветеринарного паспорту собаці позивача, які призвели до витрат через перебування собаки на карантині у Нідерландах. Отже, судом встановлено, що відповідач під час видачі ветеринарного паспорту та надання ветеринарних послуг керувався Порядком видачі ветеринарних документів, а саме діяв відповідно до встановлених правил, відповідно відомості до ветеринарного паспорта щодо номера чіпу були внесені з заяви власника тварини, що безпосереднього підтверджено матеріалами справи. Відповідачем спростовано твердження позивача про допущену помилку лікарем ветеринарної медицини при оформленні ветеринарно-санітарного паспорту [NUMBER] , який виданий громадянці [PERSON] на собаку чихуахуа Умка, про вказаний невірний номер мікрочіпу, а саме [NUMBER] на правильний [NUMBER] , заявою написаною власноручно позивачем про видачу ветеринарно-санітарного паспорту на тварину від 10.04.2023 року серії [NUMBER] в якій остання зазначила номер мікрочіпа 990000009015592. Додатково, у листі від 12.11.2024 року за №507/01-12 не йдеться про вживлення чіпу собаці Умка, а йдеться про видачу ветеринарно-санітарного паспорту, що не підтверджує чіпування собаки відповідачем. Тобто, суд не може прийняти як єдиний та беззаперечний доказ наявності вини в діях відповідача, а саме лист за підписом начальника лікарні Гусар Р. (а.с.27), оскільки, як було встановлено в ході розгляду справи, що дані були внесені на підставі письмової заяви власника тварини. Відповідно до ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Отже, є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Як встановлено судом, матеріали справи не містять в собі належних та допустимих доказів того, що відповідач є заподіювачами шкоди. За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд оцінивши докази в їх сукупності, встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів доведеності вини саме відповідача у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, прийшов до висновку про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідача, передбаченої ст. 1166, 1167 ЦК України. У зв`язку з наведеним позовні вимоги не підлягають задоволенню. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови у задоволені позову - на позивача.

Outcome: dismissed