Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

11 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який залишив на її ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Солодовник В.В. 01 лютого 2019 року за реєстровим номером №265, заповівши їй земельну ділянку площею 9,393 га, розташовану на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222382500:02:002:1029. За життя [PERSON] не повідомляв про складення на її користь заповіту. Про наявність заповіту, вона дізналася випадково, після спливу шестимісячного строку, а саме в березні 2025 року від свого батька, [PERSON] , в якого і зберігався заповіт. Як їй повідомив батько, за життя [PERSON] вони товаришували, батько позивачки надавав йому фінансову допомогу, після чого [PERSON] , вирішив склади на ім`я позивачки заповіт щодо земельної ділянки. Заповіт залишився у її батька, [PERSON] . Приблизно з 2021 її батько з [PERSON] перестали підтримувати відносини, а в березні 2025 року знайомі батька повідомили про смерть спадкодавця. Після спливу місячного строку, як вона дізналася про наявність заповіту, спадкоємиця за законом, [PERSON] , відмовилася надати нотаріусу письмову згоду на подання нею заяви про прийняття спадщини. Після чого, 09 квітня 2025 року позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. На її звернення нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 квітня 2025 року у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та роз`яснено про необхідність звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка зазначає, що не прийняла спадщину в установлений законодавством строк через необізнаність про наявність заповіту, складеного на її користь. Звертає увагу суду, що у шестимісячний строк для прийняття спадщини нотаріусом її не було повідомлено про відкриття спадщини, наявність заповіту на її ім`я, та відповідно, про наявність у неї спадкових прав. \~ \~ \~ \~Позивачка просить суд визначити їй додатковий строк два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . \~ \~ \~ \~Ухвалою від 23.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою від 27.05.2025 витребувано у приватного нотаріуса Самарівського нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Ухвалою від 23.06.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовні заяві просила розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань не подала. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. Третя особа приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено\~ст.ст.12\~13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). За життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 01 лютого 2019 року приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Солодовник В.В, зареєстрований в реєстрі за №265, відповідно до якого заповів позивачці [PERSON] земельну ділянку площею 9,3693 га, розташовану на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222382500:02:002:1029 (а.с.12). 25 лютого 2025 року відповідач [PERSON] (дружина спадкодавця) подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, та на підставі її заяви приватним нотаріусом Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. заведена спадкова справа №28/2025 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.34-64). 09 квітня 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. від 09 квітня 2025 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, кадастровий номер 1222382500:02:002:1029, площею 9,3693 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , у зв`язку з пропущеним нею строком для прийняття спадщини, встановленим статтею 1270 ЦК України. 28 квітня 2025 року відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається із 1/6 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 9,0135 га, кадастровий номер 1222384500:01:002:0164, розташовану на території Магдалинівської селищної ради Самарівського району (Мар`ївської сільської ради Магдалинівського району) Дніпропетровської області. Надаючи правову оцінку встановленим судом обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач [PERSON] наведених вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ суд перевіряє наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що вона не є родичкою спадкодавця, та строк для прийняття спадщини нею пропущений з причини необізнаності про наявність заповіту. Предметом спору у цій справі є вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує позивач, вона не знала про складення спадкодавцем на її користь заповіту, що й є поважною причиною пропуску такого строку. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Так, судом встановлено, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом. Згідно позовної заяви про наявність заповіту позивач дізналася в березні 2025 року. Як вбачається з копії спадкової справи, спадкова справа до майна померлого [PERSON] заведена приватним нотаріусом 25.02.2025 на підставі заяви спадкоємця за законом першої черги [PERSON] . Про наявність заповіту на ім`я [PERSON] нотаріусом спадкоємцю не повідомлялося. 09 квітня 2025 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Постановою приватного нотаріуса від 09.04.2025 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. 11 квітня 2025 року позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. . Отже, наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, можуть бути визнані судом поважними, оскільки, самі по собі ці обставини свідчать про поважність причин пропуску зазначеного строку, та позивачем надано допустимі та належні докази на підтвердження поважності пропуску для подання заяви про прийняття спадщини. За положеннями ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд приймає до уваги наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та вважає їх поважними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами інших осіб. Суд вважає, що поновлення позивачці пропущеного строку на прийняття спадщини за заповітом в даному випадку не призведе до порушення прав відповідачки [PERSON] , враховуючи, що остання отримала свідоцтво про право на спадщину за законом лише на частину майна, не охоплене заповітом. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору. На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням двомісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд вважає такий строк достатнім для реалізації позивачем права на подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved