Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором №3623370 від 21 серпня 2021 року в розмірі 35400 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 21 серпня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір №3623370. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору. 26 липня 2024 року укладено договір №26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3623370. Відповідачем заборгованість за договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість у розмірі 35400 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14 квітня 2025 року, представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що 21 серпня 2021 року у м. Дніпро відповідача було побито та пограбовано на вулиці невідомими особами, які заволоділи та вкрали сумку відповідача з його мобільним телефоном та банківськими картками. 21 серпня 2021 року Відділом поліції №4 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області за №38249 було зареєстровано повідомлення відповідача про викрадення мобільного телефону. 27 серпня 2021 року відповідачу стало відомо, що грабіжниками було оформлено на його ім`я договір №3623370 з ТОВ «МІЛОАН». 27 серпня 2021 року Відділом поліції №4 Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області за №39136 зареєстровано звернення відповідача про те, що 21 серпня 2021 року невідомі особи викрали мобільний телефон заявника та оформили грошовий кредит на ім`я заявника без його відома. Відомості були внесені в ЄРДР 28 серпня 2021 року під №12021046640001133. Крім того, відповідачем було замінено SIM-картку з активним абонентським номером [NUMBER] на нову. На адвокатський запит стало відомо, що 30 серпня 2021 року дізнавачем СД ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант [PERSON] своєю постановою закрив кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні особи складу кримінального проступку, вказана постанова оскаржується відповідачем. Таким чином, 21 серпня 2021 року у відповідача було викрадено його мобільний телефон, про що ним було заявлено в органи поліції, він не оформлював, в тому числі за допомогою свого мобільного телефону договір про споживчий кредит, в тому числі не отримав від кредитодавця жодних смс повідомлень з одноразовим ідентифікатором та не використовував його для підписання кредитного договору. Вважає, що позивачем не було доведено, що грошові кошти кредиту були отримані саме відповідачем. Також заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є завищеним та належним чином не обґрунтованим, а тому просила відмовити також в частині стягнення витрат на правничу допомогу. 18 квітня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача Сердійчук Я.Я. вказує, що з наданих документів вбачається, що договір було підписано одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Щодо ймовірних шахрайських дій вказує, що відповідачем не надано доказів, що за результатами досудового розслідування, яке тривало більше 3 років, було встановлено наявність події кримінального правопорушення, пред`явлено підозру винним особам тощо. Твердження відповідача про те, що відносно нього було вчинено кримінальне правопорушення є припущеннями. Твердження відповідача є безпідставними, містять непідтверджену інформацію та не можуть бути враховані судом. Відповідач вказує на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Враховуючи викладене, просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив, що надійшли на адресу суду 22 квітня 2025 року, представник відповідача [PERSON] посилалася на обставини, викладені раніше у відзиві на позовну заяву, та зазначила, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем грошових коштів по кредитному договору, а відтак і підстави для задоволення позовних вимог відсутні. 02 травня 2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких представник позивача Сердійчук Я.Я. вказує, що саме повідомлення особою про злочин не є доказом у справі та не свідчить про реальність обставин, зазначених таким заявником. Також звертає увагу, що відповідач звернувся із заявою про вчинення злочину ще в 2021 році, незацікавленість відповідача у ході досудового розслідування протягом більше 3 років є нетиповим для особи, щодо якої вчинено злочин та носить суперечливий характер. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 02 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача Сердійчук Я.Я. про витребування доказів та витребувано докази у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРСИББАНК". Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 21 серпня 2021 року [PERSON] складена анкета-заява №3623370 на отримання кредиту у ТОВ «Мілоан» (а.с.14). 21 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит №3623370 відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим Договором, строком на 15 днів з 21 серпня 2021 року надати позичальнику грошові кошти у сумі 8000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений термін - 05 вересня 2021 року, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (а.с.8-12). Позичальник підтвердив, що: до укладення цього договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа, розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору, з інформацією, передбаченою ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; до укладення договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору; умови договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану; до укладення цього договору отримав від товариства інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в Законі України «Про споживче кредитування» (п.5.1. Договору про споживчий кредит №3623370 від 21 серпня 2021 року). Відповідно до п. 6.1. Договору про споживчий кредит №3623370 від 21 серпня 2021 року, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Товариству (п. 6.2. Договору про споживчий кредит №3623370 від 21 серпня 2021 року). Пунктом 6.3. Договору про споживчий кредит №3623370 від 21 серпня 2021 року передбачено, що приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що зокрема він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.п. 6.4., 6.5. Договору про споживчий кредит №3623370 від 21 серпня 2021 року). У розділі 10 договору «Реквізити сторін» вказано ідентифікуючі відомості ТОВ «МІЛОАН», а також ідентифікуючі відомості позичальника, зокрема: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, адреса місця реєстрації (проживання), електронна пошта та контактний номер телефону. Договір про споживчий кредит №3623370 від 21 серпня 2021 року підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «Z34606», надісланим ТОВ «МІЛОАН» відповідачу на номер телефону, зазначений останнім в анкеті-заяві, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору (а.с.16). Відповідно до відомостей ТОВ «МІЛОАН» про щоденні нарахування та погашення, вбачається, що [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 35400 грн, з яких 8000 грн - заборгованість за кредитом, 25800 грн - заборгованість по процентам, 1600 грн - заборгованість по комісії (а.с.7). 26 липня 2024 року між ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" та ТОВ «МІЛОАН» укладено Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступає за плату своє право грошової вимоги до боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому, а ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" приймає право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржниками (а.с.23-28). Відповідно до Витягу з Додатку №3 до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року, боржником за договором про споживчий кредит №3623370 зазначено [PERSON] (а.с.38). З відповіді Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України від 03 квітня 2025 року вбачається, що 21 серпня 2021 року Відділом поліції №4 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за №38249 зареєстровано повідомлення [PERSON] , що надійшло за скороченим номером екстреного виклику поліції «102», про викрадення мобільного телефону. За результатами розгляду прийнято рішення відповідно до Закону України «Про звернення громадян». 27 серпня 2021 року Відділом поліції №4 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за №39136 зареєстровано звернення [PERSON] про те, що 21 серпня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , невідомі особи викрали мобільний телефон заявника та 27 серпня 2021 року оформили грошовий кредит на ім`я заявника без його відома, імовірно скориставшись даними з викраденого телефону. За результатами розгляду відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с.88-89, 86, 143). Відповідно до відповіді Відділу поліції №4 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07 квітня 2025 року, сектором дізнання відділу поліції №4 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021046640001133 від 28 серпня 2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за заявою [PERSON] 30 серпня 2021 року кримінальне провадження №12021046640001133 від 28 серпня 2021 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України (а.с.91-97). Також згідно відповіді ТОВ «Лайфселл» від 07 квітня 2025 року на адвокатський запит, у ТОВ «Лайфселл» відсутня інформація про тимчасове припинення надання електронних комунікаційних послуг або відновлення надання послуг за зазначеним у адвокатському запиті номером [NUMBER] у серпні 2021 року. У ТОВ «Лайфселл» відсутня інформація про належність номеру [NUMBER] будь-якому кінцевому користувачу (а.с.106). Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 01 травня 2025 року скаргу адвоката Раковець О.О. в інтересах [PERSON] задоволено та скасовано постанову дізнавача СД ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Моргун В.В. від 30 серпня 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12021046640001133 від 28 серпня 2021 року (а.с.181-182). З наданої АТ "УКРСИББАНК" на виконання ухвали суду інформації встановлено, що картка № [NUMBER] належала клієнту [PERSON] , термін дії картки закінчився 31 березня 2022 року. Номер телефону [NUMBER] знаходився в анкетних даних [PERSON] , підтверджених клієнтом в анкеті від 29 червня 2021 року, та цей номер з 2019 року встановлений фінансовим номером телефону клієнта (а.с.189). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст.ст.628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно змісту ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кредитного договору, його форму, суд доходить висновку, що договір про споживчий кредит №3623370 від 21 серпня 2021 року, укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував сам факт укладення такого договору. Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в розмірі 8000 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс», відповідно до якої 21 серпня 2021 року на номер карти [NUMBER] були перераховані кошти згідно договору 3623370 у сумі 8000 грн, що також підтверджується наданою АТ "УКРСИББАНК" випискою за картковим рахунком клієнта [PERSON] , з якої вбачається зарахування 21 серпня 2021 року грошових коштів на картковий рахунок [NUMBER] , що належав відповідачу (а.с.17, 189 зворотна сторона). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована. Разом з тим, твердження відповідача щодо обставин, за яких він став жертвою протиправних дій невідомих осіб, які заволоділи його майном, а саме мобільним телефоном «iPhone 12 pro max», є недоведеними належними доказами, оскільки сам по собі факт внесення до ЄРДР відомостей за ознаками ч.1 ст. 185 КК України по кримінальному провадженню №12021046640001133 від 28 серпня 2021 року не підтверджує обставин, що свідчать про недійсність спірного правочину. В матеріалах справи відсутній вирок чи постанова суду у кримінальній справі, що набрали законної сили, які б свідчили про те, що треті особи, заволодівши телефоном відповідача, отримали доступ до облікових записів із незаконним використанням його персональних даних, оформили позику на його ім`я. Також суд звертає увагу на те, що [PERSON] не звертався з позовом щодо визнання правочину (договору про споживчий кредит №3623370 від 21 серпня 2021 року) недійсним, будь-які рішення з приводу цього матеріали справи не містять. За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 25800 грн суд зазначає наступне. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 14-10цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 14-154цс18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 14-318цс18 міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Пунктами 1.3. та 1.4. договору про споживчий кредит №3623370 від 21 серпня 2021 року визначено строк надання кредиту - 15 днів з 21 серпня 2021 року до 05 вересня 2021 року. Тобто кредитор має право на нарахування відсотків лише протягом строку дії договору, а саме до 05 вересня 2021 року. В той же час позивачем наданий розрахунок заборгованості за відсотками, який виконаний за період з 21 серпня 2021 року по 04 листопада 2021 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору. З наведеного слідує, що кредитор не мав права після закінчення строку дії кредитного договору (з 06 вересня 2021 року) нараховувати відповідачу заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 24000 грн (25800-1800 (заборгованість за відсотками, нарахована в межах строку дії кредитного договору)). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення комісії у розмірі 1600 грн, суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2023 року № 204/224/21. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1600 грн. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 9800 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8000 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 1800 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с.56). Також позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. На підтвердження понесених судових витрат суду надано (а.с.45-49): - копію Договору про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року; - копію заявки на надання юридичної допомоги №305 від 01 лютого 2025 року; - копію Витягу з Акта №5 про надання юридичної допомоги від 28 лютого 2025 року, відповідно до якого сторони погодили надання правових послуг на суму 9000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3162,13 грн ((2422,40+9000)*9800/35400).

Outcome: partial