Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

У травні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «Ейс») із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 15 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9722767 шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту 9900,00 грн., строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів, строком користування по 10.04.2025 року. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає - 2,47% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах дії кредитної лінії, знижена процента ставка - 1,48% за кожен день користування кредитом та діє на умовах, визначених у п. 1.5.2. договору. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «ФК «Ейс» за оплату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за договором кредитної лінії, укладеним з відповідачем. За вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги за зобов`язаннями до [PERSON] за договором кредитної лінії № 00-9722767 від 15.04.2024 року у розмірі 36 869,58 грн., з яких: 10 890,00 грн. сума заборгованості за кредитом, 21 029,58 грн. заборгованість за процентами та 4950,00 грн. штрафні санкції. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором кредитної лінії у загальному розмірі 36 869,58 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно позивач заявив клопотання про витребування доказів. Ухвалою судді від 09 червня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Витребувано від АТ «ПУМБ» письмові докази по справі. 01 липня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Представник вказала, що позивачем не надано доказів перерахування коштів відповідачу та наявності заборгованості, не доведений факт переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, відсутній реєстр боржників, відсутні докази повідомлення боржника про відступлення права вимоги, не надано виписки про рух коштів на рахунку відповідача, відсутнє платіжне доручення по факторингову договору, відсутній детальний розрахунок заборгованості. Просила відмовити у задоволенні позову. 04 липня 2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, який по своїй суті є повторенням викладеного у позовній заяві. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 15 квітня 2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9722767, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 97701, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За п. 1.2, 1.3 договору, сума ліміту кредитної лінії складає 9900,00 грн.. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів. Дана остаточного повернення кредиту - 10.05.2025 року. Відповідно п. 1.5.1 договору, стандартна процентна ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеної в пункті 1.3 цього договору (за виключенням кредиту, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки). Згідно п. 1.5.2 договору, знижена процентна ставка становить 1,48% від суми кредиту за кожен день користування кредитом надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня першою періодичною датою оплати процентів, визначеною в п. 1.3.1 Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (дата кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в п. 1.3 цього договору. У разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за договором кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу. До укладання договору кредитної лінії відповідач ознайомився із паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, про що свідчить його електронний підпис одноразовими ідентифікаторами 31760 та 97701 відповідно. Відповідно до довідки про ідентифікацію, наданої ТОВ «Макс Кредит», [PERSON] , з яким укладено договір кредитної лінії № 00-9722767 від 15.04.2024, ідентифікований ТОВ «Макс Кредит». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), одноразовий ідентифікатор 97701, час відправки 15.04.2024 року, номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с. 22). Факт перерахування відповідачу грошових коштів на його картковий рахунок № [NUMBER], який був вказаний ним у заявці, підтверджується листом ТОВ «Платежі Онлайн» за № 1289/10 від 30.10.2024 року, за яким, на банківську картку відповідача 15.10.2024 року о 15:57:36 були перераховані грошові кошти у розмірі 9900,00 грн. Крім того, факт перерахування кредитних коштів в розмірі 9900,00 грн. підтверджується листом АТ «ПУМБ» від 27.06.2025 року, відповідно до якого, на ім`я [PERSON] банком емітовано картку № [NUMBER] , на яку 15.10.2024 року були зараховані грошові кошти у розмірі 9900,00 грн. (а.с. 70). Доказів зворотного матеріали справи не містять та такі не були надані стороною відповідача. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» було укладено договір факторингу № 21102024-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «ФК «Ейс» за оплату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за договором кредитної лінії, укладеним з відповідачем. Відповідно Акту прийому-передачі від 21.10.2024 року до договору факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей. Згідно Витягу з реєстру боржників від 21.10.2024 року до договору факторингу № 21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 року заборгованість за договором кредитної лінії складає 36 869,58 грн., з яких: 10 890,00 грн. заборгованість за кредитом, 21 029,58 грн. заборгованість за процентами та 4950,00 грн. штрафні санкції. Така ж сума боргу вказана позивачем у виписці з особового рахунку відповідача. Позивач ТОВ «ФК «Ейс» вважає, що відповідно до укладеного договору факторингу, до нього перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 36 869,58 грн., яку просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи та наявного у справі договору, такий договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був направлений йому у смс-повідомленні на його мобільний номер телефону. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт укладення відповідачем договору кредитної лінії № 00-9722767 від 15.04.2024 року із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за договором кредитної лінії від 15.04.2024 року. Таким чином, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Ейс» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Судом було встановлено, що позов обґрунтований невиконанням відповідачем умов договору кредитної лінії від 15.04.2024 року, у зв`язку з чим, у нього, на думку позивача, виникла заборгованість у розмірі 36 869,58 грн., з яких: 10 890,00 грн. заборгованість за кредитом, 21 029,58 грн. заборгованість за процентами та 4950,00 грн. штрафні санкції. Однак, за умовами договору кредитної лінії, сума кредиту становила 9900,00 грн., тоді як позивач просив стягнути «тіло» кредиту у розмірі 10 890,00 грн. З цього суд вбачає, що позивач неправомірно включив до «тіла» кредиту комісію у розмірі 990,00 грн. (9900,00 + 990,00 = 10 890,00 грн.), яка передбачена п. 1.6. договору та яку позивач не просив стягнути з відповідача. За загальним правилом, тіло кредиту це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку або кредитної установи. У цю суму не входять проценти за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо. Оскільки, суд встановив, що за умовами договору відповідач отримав кредитні кошти (тіло кредиту) у розмірі 9900,00 грн. та користувався ними, належних доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів не надав, суд дійшов висновку про те, що заборгованість за договором кредитної лінії в частині тіла кредиту у розмірі 9900,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позовних вимог щодо стягнення комісії у розмірі 990 грн. позивач не заявляв. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд дійшов наступних висновків. За умовами договору кредитної лінії № 00-9722767 від 15.04.2024 року, кредитна лінія (наданий кредит) складає 9900,00 грн., строк дії кредитної лінії - 360 календарних днів, строк користування по 10.04.2025 року. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процента ставка складає - 2,47% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах дії кредитної лінії, знижена процента ставка - 1,48% за кожен день користування кредитом та діє на умовах, визначених у п. 1.5.2. договору. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023 року, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір кредитної лінії № 00-9722767 був укладений 15.04.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, розмір денної процентної ставки, встановлений позичальником (1,48% та 2,47%) перевищує розмір денної процентної ставки, який визначений ЗУ «Про споживче кредитування» (1%) та підлягає перерахунку. На переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, проценти за користування кредитними коштами мали становити для відповідача 35 640,00 грн. (9900,00 х 360 днів х 1%) за весь час користування кредитом. Із розрахунку заборгованості (а.с. 31) суд вбачає, що відповідачу нараховані проценти по 09.07.2024 року, тобто за 86 календарних днів. Погашення процентів за цей період відповідачем не здійснювалось. Таким чином, розмір процентів для відповідача має становити 8514,00 грн. (9900,00 х 86 днів х 1%) за ставкою 1%, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначений розмір процентів слід стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення штрафних санкцій (неустойки) в розмірі 4950,00 грн., суд зазначає наступне. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє станом на день ухвалення судом рішення у справі. Відповідно Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування. Враховуючи те, що штрафні санкції для відповідача за договором від 15.04.2024 року виникли у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що неустойка у розмірі 4950,00 грн. стягненню з відповідача не підлягає, а тому в цій частині позову слід відмовити. Таким чином, розмір заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9722767 від 15.04.2024 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 18 414,00 грн., з яких: 9900,00 грн. заборгованість кредитом та 8514,00 грн. заборгованість за процентами. При цьому, позивачу слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 990,00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 12 515,58 грн. (21 029,58 - 8514,00) та штрафних санкцій (неустойки) в розмірі 4950,00 грн., що загадом складає 18 365,58 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов судом задоволено у розмірі 18 414,00 грн., що становить 49,94% від заявленого розміру 36 869,58 грн. Таким чином, відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1209,75 грн. (49,94% від 2422,40 грн.), відмовивши у стягненні судового збору у розмірі 1212,65 грн. (2422,40 - 1209,75). Позивачем завлено вимогу про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано: копію договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Ейс» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», копію додаткової угоди № 8 від 07.04.2025 року до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 р., копію протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 р., копію Акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги на суму 7000,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги. Зокрема, згідно акту прийому-передачі наданих послуг, перелік таких становить: складання позовної заяви - 5000 грн. (2 год.), вивчення матеріалів справи - 1000,00 грн. (2 год.), підготовка адвокатського запиту- 500 грн. (1год.), підготовка клопотання - 500 грн. (1 год.). Загалом вартість наданих послуг складає 7000,00 грн. Відповідач та його представник не подали клопотання про зменшення суми заявлених витрат. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Справа розглядалася без виклику сторін у судове засідання, дана категорія справ є поширеною. При цьому, додаткова угода № 8 до договору про надання правничої допомоги містить інформацію щодо надання юридичної допомоги по справам про стягнення заборгованості за аналогічними кредитними договорами 100 осіб (у т.ч. відповідача). Отже, така позовна заява не є унікальною, а носить «шаблонний» характер. Переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів, чи проведення розрахунків. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також того, що представник позивача участі у розгляді справи не приймав, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката у даному випадку є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та гаданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial