Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач, через систему "Електронний суд" звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №188541 від 20.04.2021 у розмірі 14880,00 грн., яка складається з 3000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 11880 грн.\~прострочена заборгованість за процентами; судові витрати, які складаються з витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 20.04.2021 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та [PERSON] укладено кредитний договір №188541 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту\~3000,00 грн; дата надання кредиту\~20.04.2021; строк кредиту 14 днів; стандартна процентна ставка\~2% в день або 730% річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 14880,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 11880,00 грн. Відповідно до п. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вказаної вимоги відповідачем були зазначені реквізити платіжної картки № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. На підтвердження виконання Товариством п. 1.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 20.04.2021 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. за реквізитами платіжної картки №№ [NUMBER] . 17.02.2022 року між ТОВ "ЗАЙМЕР" та ТОВ "Фінансова компанія "КЕШ ТУ ГОУ" укладено договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ "ЗАЙМЕР" відступило ТОВ "Фінансова компанія"КЕШ ТУ ГОУ" за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №01-17/02/2022, ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Як новий кредитор у зобов`язанні, позивач суму заборгованості та понесені судові витрати просить стягнути в примусовому порядку. Ухвалою судді від 29.07.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 28.08.2025. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала разом з позовною заявою та додатками направлялась сторонам по справі. Ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав 08.08.2025. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав. Строк на його подання сплив. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.04.2021 між ТОВ "ЗАЙМЕР" та [PERSON] укладено кредитний договір №188541, згідно якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором /а.с. 20-22/. Згідно з п.1.2 Договору, кредит надається строком на 14 днів, до 03.05.2021. Пункт 1.3. передбачає, що за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Пунктом 1.4. визначено, що Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом. Згідно п. 4.3 якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. Договору та/або в Додатках Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити Товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов Договору. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за Договором, включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів. Згідно з довідкою про ідентифікацію, акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/, одноразовий ідентифікатор AV2059, дата відправки ідентифікатора позичальнику: 20.04.2021, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор 380931834153/а.с.16/. Отже, між сторонами було укладено договір в електронній формі. Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою, відповідно до якої 20.04.2021 операція з перерахування коштів на банківську карту№ [NUMBER] є успішною, та кошти у сумі 3000,00 грн. по ній відправлено за відповідним призначенням /а.с. 31/. Отже, свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів відповідачу позивачем виконано належним чином та в повному обсязі. Таким чином, доведеною є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором. Випискою з особового рахунку за Кредитним договором №188541 встановлено, що станом на 20.04.2025 заборгованість за кредитним договором становить 14880,00 грн., яка складається з: 3000,00 грн. - \~прострочена заборгованість за сумою кредиту; 11880,00 грн. - \~прострочена заборгованість за процентами /а.с.14/. Оскільки будь-яких доводів чи доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було, а відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає правильним, оскільки такий містить період нарахування сум заборгованості, проценту ставку, за якою нараховувалися проценти за користування кредитними коштами. Отже, право позивача порушене невиконанням свого зобов`язання з повернення кредиту відповідачем, а тому підлягає судовому захисту. Відповідно до ст. ст. 525, 526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно зі\~статтею 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 610,\~611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ч. 1\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 1049\~ЦК України зобов`язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. Закон України «Про електронну комерцію» від 3\~вересня 2015 року №675-VIII\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~ст.\~3\~Закону «Про\~електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»,\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. За положеннями п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із\~ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з правовою позицією ВС в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, - боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Так, 17.02.2022 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу№01-17/02/2022 від 17.02.2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ » набуло права грошової вимоги [PERSON] /а.с.13, 23-25/. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитних договорів, що були укладені між первісним кредитором та [PERSON] . Як зазначено вище, доказом, який підтверджує заборгованість відповідача, є виписка з особового рахунку за кредитним договором №188541/а.с. 14/. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконував, допустив заборгованість, тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку в межах основного боргу 3000 грн., заборгованості за відсотками в сумі 11880 грн., а всього 14880 грн. Крім цього, надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання про обґрунтованість позову ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», оскільки судом було встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання кредитного договору. Через порушення умов договору з боку позичальника своєчасне погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість, яку відповідач у добровільному порядку не погасив, тому позивач звернувся до суду з цим позовом. Таким чином суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, у позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи 10500,00 грн. витрати на професійну правову допомогу. З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в особі директора Осипенко І.С. та адвокатом Пархомчуком С.В., укладено договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 /а.с. 17-19/. Інших доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу позивачем не подано, як і не вказано про неможливість подання таких до ухвалення судового рішення або ж про подання таких протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд звертає увагу, що за загальним правилом ст. 141 ЦПК України, питання щодо судових витрат суд вирішує у рішенні або ухвалі. Як виключення з цього правила, частиною 8 цієї статті передбачено можливість вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Однак, така можливість допускається лише за наявності поважних причин неможливості надати до закінчення судового розгляду докази понесених судових витрат. Таким чином, для вирішення питання про судові витрати після завершення розгляду справи та постановлення судового рішення судам необхідно було з`ясувати наявність для цього поважних причин, які б перешкоджали позивачу подати докази їх понесення до закінчення судових дебатів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року по справі №1640/2913/18. Будь-яких обґрунтувань поважності причин, які б перешкоджали до закінчення судового розгляду надати докази понесених судових витрат позивачем не зазначено і таких не встановлено судом. За таких обставин суд не заходить підстав для призначення судового засідання з вирішення питання про судові витрати та встановлення позивачу строку для подання доказів щодо їх розміру у відповідності до вимог п. 5 ч. 6 ст. 265 ЦПК України. Разом з тим, інших доказів на підтвердження понесеного розміру витрат позивачем станом на час розгляду справи до суду не подано, а тому підстав для стягнення таких витрат у заявленому позивачем розмірі 10500 грн. судом не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed