Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із даним позовом в якому просили суд визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/4 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 56,8 кв.м. (житлова площа 43,0 кв.м., допоміжна площа 13,8 кв.м.)) та на частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , право власності на 1/4 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 56,8 кв.м. (житлова площа 43,0 кв.м., допоміжна площа 13,8 кв.м.)) та на частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного типу двору та визнати за [PERSON] , право власності на 1/4 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 56,8 кв.м. (житлова площа 43,0 кв.м., допоміжна площа 13,8 кв.м.)) та на частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного типу двору. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачі подали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити. Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Зазначили, що проти позову не заперечують, справу просять розглянути на розсуд суду. Третя особа, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності та на виконання вимог суду надала копію спадкової справи. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] звернувся в Рава-Руську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Державний нотаріус Рава-Руської ДНК завів спадкову справу. Проте відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] , оскільки Позивачем не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] звернувся в Рава-Руську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Державний нотаріус Рава-Руської ДНК завів спадкову справу та видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] та з 1/4 частину господарських будівель і споруд. Свідоцтво про право особистої власності на будівлю підтверджує, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , як голові колгоспного типу двору. Довідка підтверджує, що станом на 30.06.1990 р. головою двору в [ADDRESS] була [PERSON] , а членами двору: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дані взяті з по господарської книги Річківської сільської ради за 1986 - 1990 рр. Станом на 15.04.1991р [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору в [ADDRESS] . Згідно\~ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року\~майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року\~розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже всі члени колгоспного двору, формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/4 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/4 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення. З метою оформлення права власності Позивачі звернулися в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їм було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація їх права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду. На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оскільки господарство в [ADDRESS] відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9\~ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Діючою на той час\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в по господарських книгах підтверджується власність. Згідно п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року\~із змінами, внесеними згідно з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Довідка котра видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ» (в матеріалах спадкової справи) підтверджує, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за колгоспним двором, головою якого була [PERSON] . Житловий будинок в [ADDRESS] , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває (в матеріалах спадкової справи). Житловий будинок господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] складається з приміщень: житлової (площею 18,6 кв.м.); житлової (площею 14,3 кв.м.); житлової (площею 14,3 кв.м.); житлової (площею 14,4 кв.м.); коридор (площею 7,1 кв.м.); кладова (площею 6,7 кв.м.). Загальна площа житлового будинку 56,8 кв.м. (житлова площа 43,0 кв.м., допоміжна площа 13,8 кв.м.) та господарські будівлі, що підтверджується технічним паспортом. Відповідно до ч. 2\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 3\~ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі. На підставі вищевикладеного Позивачі являються власниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] та господарських будівель. Тому з врахуванням наведених обставин справи, права Позивачів підлягають захисту в судому порядку. Аналізуючи представлені документи, надаючи оцінку всім доказам в сукупності, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved