Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Веприк Т. М., звернувся до суду із позовом до Тернопільської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] 07 травня 1978 року зареєстрували шлюб. За час шлюбу [PERSON] (мати позивача) купила двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальна площа 50,2 кв.м., житлова 29,4 кв.м. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 19 вересня 2015 року. За час свого життя [PERSON] 28 жовтня 2021 року склав заповіт, яким на випадок смерті зробив розпорядження: «все моє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що я буду мати право за законом, а також належні мені майнові права та обов`язки на день смерті заповідаю [PERSON] ». Заповіт посвідчено старостою с. Поділля, Ангелівка Чортківського району Тернопільської області, та зареєстровано в реєстрі за №23-7. [INFO] у с. Поділля, Чортківського району Тернопільської області помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 березня 2024 року, виданим ЦНАП Товстенської селищної ради. Після смерті\~ [PERSON] ,\~за заявою\~ [PERSON] ,\~приватним нотаріусом\~Чортківського нотаріального\~округу Лучків\~І.\~В.\~23\~вересня 2024\~року заведено\~спадкову справу. До складу спадщини [PERSON] належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , оскільки вказана квартира набута спадкодавцем у спільну сумісну власність під час шлюбу з [PERSON] матір`ю позивача. Проте, нотаріус Лучків І. В. листом від 08 квітня 2025 року за № 26/01-16 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з невизначеністю складу спадкового майна, оскільки згідно Договору купівлі-продажу квартири частки [PERSON] та [PERSON] не визначені. Зважаючи на вищенаведені обставини та положення матеріального закону, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 13 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №607/9477/25; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 12 червня 2025 року судом зареєстровано відзив представника Тернопільської міської ради Мулик С. С., який було подано з пропущенням строків, визначених ухвалою суду від 13 травня 2025 року, та прийнято судом як письмові пояснення у справі. У своїх поясненнях представник відповідача при вирішені спору покладається на думку суду. Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 13 червня 2025 року, витребувано від приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Лучків І. В. належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 91/2024, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 27 червня 2025 року судом зареєстровано лист приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Лучків І. В., на виконання ухвали суду від 13 червня 2025 року надано копію матеріалів спадкової справи № 91/2024, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У судовому засіданні 29 липня 2025 року суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Веприк Т. М. в судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, проте у своїх письмових поясненнях просив проводити розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Також подав окрему заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладається на думку суду. Третя особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати без її присутності, задовольнити позовні вимоги. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (ділі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 травня 1978 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 07 травня 1978 року та зроблено актовий запис № 7, що також стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00050814424 від 24 квітня 2025 року. [PERSON] , народився [INFO] , в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 26 грудня 2018 року Заліщицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. За змістом договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О. С., зареєстровано в реєстрі за № 7344, [PERSON] купила двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальна площа 50,2 кв.м., житлова 29,4 кв.м. Згідно з реєстраційним посвідченням право власності на цю квартиру зареєстровано Тернопільським БТІ 05 грудня 2005 року, номер запису в реєстрову книгу 28451, що також узгоджується із довідкою ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 705 від 10 квітня 2025 року. Як вбачається з свідоцтва серії [NUMBER] від 20 березня 2024 року, виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 19 вересня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис № 18. 28 жовтня 2021 року [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, який посвідчений старостою села Поділля, Ангелівка Чортківського району Тернопільської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 23-7. Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що спадкодавець заповів все належне йому на праві власності майно [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер у віці 67 років, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 березня 2024 року Центром надання адміністративних послуг Товстенської селищної ради. Згідно довідки Подільського старостинського округу Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області № 259 від 23 вересня 2024 року, [PERSON] , який помер [INFO] проживав по [ADDRESS] , з 1980 року до моменту смерті. На момент смерті разом із спадкодавцем постійно проживав і був зареєстрований син [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 10 квітня 2025 року за № 705, станом на 29 грудня 2012 року власником квартира [ADDRESS] , є [PERSON] . 07 грудня 2005 року виготовлено технічний паспорт квартири [ADDRESS] , власником вказано [PERSON] . Згідно Висновку про ринкову вартість майна станом на 07 травня 2025 року, вартість квартири [ADDRESS] , становить 1\~009\~790,00 грн. Як вбачається із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78449964 від 23 вересня 2024 року, після смерті [PERSON] заведено приватним нотаріусом Чортківського району Тернопільської області [PERSON] спадкову справу № 91/2024. Приватний нотаріус Чортківського району Тернопільської області Лучків І. В. листом від 08 квітня 2025 року за № 26/01-16 відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з невизначеністю складу спадкового майна. Також приватним нотаріусом Чортківського району Тернопільської області Лучків І. В. видано довідку № 35/01-16 від 01 травня 2025 року про склад спадкоємців, про те що [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] . Як убачається із наданих на запит суду приватним нотаріусом Чортківського району Тернопільської області Лучків І. В. матеріалів спадкової справи № 91/2024, заведеної після померлого [PERSON] 25 березня 2024 року, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся [PERSON] 13 вересня 2024 року. 08 квітня 2025 року [PERSON] звернулася із заявою приватного нотаріуса Чортківського району Тернопільської області Лучків І. В., у якій стверджувала, що спадкове майно було особистою власністю спадкодавця (її колишнього чоловіка) та на видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні колишнього подружжя не претендує. Також на ім`я [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше майно спадкодавця [PERSON] транспортний засіб, житловий будинок, земельні ділянки. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України). За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності\~до приписів\~статті 328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України). Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. 28 жовтня 2021 року [PERSON] заповів належне йому майно [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . Частинами 1,\~3,\~5\~ст.\~1268\~ЦК України\~передбачено,\~що спадкоємець\~за заповітом\~чи за\~законом має\~право прийняти\~спадщину або\~не прийняти\~її. За змістом\~статті 1296\~ЦК України,\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Якщо\~спадщину прийняло\~кілька спадкоємців,\~свідоцтво про\~право на\~спадщину видається\~кожному з\~них із\~визначенням імені\~та часток\~у спадщині\~інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою\~статті 3 зазначеного Закону\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;\~\~2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України) Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 травня 1978 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 07 травня 1978 року, про що зроблено актовий запис № 7. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О. С., зареєстрованого в реєстрі за № 7344, [PERSON] купила двокімнатну квартиру [ADDRESS] , та згідно з реєстраційним посвідченням зареєстровала право власності на це майно у Тернопільському БТІ 05 грудня 2005 року, номер запису в реєстрову книгу 28451. Водночас згідно описаного вище свідоцтва серії [NUMBER] від 20 березня 2024 року, виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 19 вересня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис № 18. Отож, суд виснує про те, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , частки колишнього подружжя у спірному майні були рівними по належало кожному. [PERSON] звернулась із заявою до нотаріуса, в якій стверджувала, що спадкове майно було особистою власністю [PERSON] та суду не висловлювала будь-яких заперечень щодо рівності часток колишнього подружжя у спільному майні - квартирі [ADDRESS] . Спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] та 13 вересня 2024 року звернулася до нотаріуса із заявою для оформлення своїх спадкових прав за заповітом, надавши документи, які суд описав вище. Водночас позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з невизначеністю складу спадкового майна, а саме частки спадкодавця у квартирі [ADDRESS] , що і стало причиною його звернення до суду. Як передбачено у п. 216 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, провадиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно, в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392\~ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25\~ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України.\~вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16\~ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду». Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №227/3750/19 від 22 вересня 2021 року. Відтак, в силу встановлених судом обставин, позов [PERSON] підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У позовній заяві позивач просить суд судові витрати залишити за позивачем, тому суд не здійснює розподіл судових витрати на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved