Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

22.05.2025 представник ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» - Колеснікова І.О. через систему "Електронний суд" подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2652672 від 20.04.2024 в розмірі 28860,47 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.04.2024 між ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №2652672, за умовами якого Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9100,00 грн., строк користування кредитними коштами - 360 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Договір підписано електронним підписом позичальника. Вказує, що кредитодавець виконав\~свої зобов`язання\~в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 9100,00 грн., відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника/картковий рахунок. Однак, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за кредитним договором та заборгованості за процентами не виконав. 04.09.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» уклали договір факторингу №04092024, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором №2652672 від 20.04.2024. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №2652672 від 20.04.2024, що підлягає стягненню з позичальника, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 28860,47 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9100 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 14704,47 грн., заборгованість за комісією - 506,00 грн. та заборгованість за пенею 4550,00 грн. Вказану суму заборгованості просять стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 26.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не прибула, у поданій позовній заяві просила суд розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позовну заяву не подавав. За вимогами ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 20.04.2024 між ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №2652672, за умовами якого Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9100,00 грн., строк користування кредитними коштами - 360 днів. Тип процентної ставки - фіксована. Договір підписано електронним підписом позичальника (а.с. 22-33). Кредитодавець виконав свої зобов`язання, зокрема надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 9100,00 грн. шляхом їх перерахування на рахунок позичальника, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с.14). Однак, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Кредитним договором та заборгованості за процентами не виконав. 04.09.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» уклали договір факторингу №04092024 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за кредитним договором №2652672 від 20.04.2024 (а.с. 59-69). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №04092024 від 04.09.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 36167,49 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 25903,07 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 10264,42 грн. (а.с.44). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №418370 від 18.11.2020, заборгованість [PERSON] перед ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» становить 28860,47 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9100 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 14704,47 грн., заборгованість за комісією - 506,00 грн. та заборгованість за пенею 4550,00 грн. (а.с.37-39). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України. Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за Кредитним договором та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, то суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні. А враховуючи той факт, що ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» відступило право вимоги щодо відповідача на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» на підставі договору факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 512 та 513 ЦК України, то позов в цій частині підлягає до задоволення повністю. Щодо вирішення вимоги про стягнення з відповідача пені (штрафу), суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по комісії у сумі 506,00 грн., то така також не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісіями за надання кредиту. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в частині витрат на правничу допомогу суд виходив з наступних норм та мотивів. Згідно ч. 4\~ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відтак, вирішуючи таку вимогу позивача, суд з урахуванням вимог\~ст. 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі підтверджені належними доказами, зокрема договором про надання правової допомоги, детальним описом робіт, Актом прийому-передачі до договору про надання правової допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а й самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, що включає в себе підготовку позовної заяви, яка подана до суду через систему "Електронний Суд", в сумі 7 000 грн. є завищеною, враховуючи категорію, складність справи. А відтак, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 4 000 грн. Вирішуючи питання судових витрат, які у цій справі складаються зі судового збору, суд виходить з такого. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 23804,47 грн. (23804,47*100:19328,73 =82,48%) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1998,00 грн (2422,40*82,48:100=1998,00).

Outcome: partial