Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» Вірютіна О.В. звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за теплопостачання та гарячу воду у сумі 64166 грн. 82 коп., судовий збір у сумі 3 028 грн. 00 коп. В обґрунтування\~\~позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VІІ від 09.11.2017 року\~та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Проте, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідачі не здійснюють, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.03.2008 по 31.12.2021 в розмірі 64166 грн. 82 коп. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб відповідачів у справі та 16.07.2024 отримано відповідну довідку. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.07.2024 справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 02.09.2024 та 31.10.2024 відповідачем [PERSON] подано до суду заяви про застосування терміну давності в порядку ст.257-267 ЦК України (а.с.29,48 т.1). У заяві від 02.09.2024 відповідач [PERSON] зазначив, що заборгованість по опаленню утворилась у зв`язку з неотриманням тепла. За накопичені борги за несплату за опалення бригада з тепломережі обрізала батареї. В квартирі залишились лише «стояки». Обігрівали квартиру конвекторами. Питання заборгованості та оформлення документів за опалення будуть вирішувати по закінченню війни, оскільки наразі проживають не в м. Харкові (а.с.29 т.1). 31.10.2024 відповідачем [PERSON] подано до суду додаткові пояснення щодо позовних вимог позивача (а.с.49-51 т.1), у яких відповідач зазначив, що позовні вимоги позивача ним заперечуються в повному обсязі з тих підстав, що в квартирі відсутні системи водяного і парового опалення, що підтверджується перепискою з Київською філією КП «ХТМ», Харківською міською радою. Проблеми пов`язані з опаленням квартири [ADDRESS] почали виникати ще з 2008 року, документи відносно звернення до позивача, у позивача є, потім внаслідок демонтажу вищезгаданих засобів системи централізованого опалення був втрачений сенс сплачувати за опалення. Нарахування продовжувались, питання щодо списання цього боргу позивачем не вирішувалось. Акт обстеження від 22.03.2012р., складений КП "ЖИЛКОМСЕРВІС" у квартирі [ADDRESS] ) встановив, що на момент обстеження радіатори центрального опалення в усіх чотирьох кімнатах відсутні. Відсутні радіатори центрального опалення і зараз. Зазначив, що позивач для того, щоб отримати або вимагати, від нього і інших відповідачів грошові кошти, повинен мати та надати до суду документ або акт, який би свідчив про те, що система централізованого опалення є у квартирі [ADDRESS] , але відповідних актів у позивача не має та довести цей факт він не може. Діюче цивільне законодавство надає можливість позивачу поновити послугу централізованого опалення у квартирі [ADDRESS] , але цією можливістю позивач не скористався. Додатковим аргументами також є те, що згідно з приписами правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг, договір зі мною не укладено. Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії п.38, 39 Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). У разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості виконавець проводить перерахунок вартості послуги в установленому законодавством порядку та сплачує споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законом або договором. Крім того, відповідно п. 42 споживач має право: своєчасно одержувати послугу належної якості відповідно до законодавства та договору; відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Вважає, що підстав вимагати грошові кошти за опалення у позивача не має. Крім того, позивач просить стягнути заборгованість за опалення та за гарячу воду, проте не приводить відповідного розрахунку щодо заборгованості по сплаті за гарячу воду. 07.11.2024 відповідачем [PERSON] подано до суду клопотання про застосування позовної давності (а.с.72 т.1). Крім того, 07.11.2024 відповідачем [PERSON] подано до суду клопотання про призначення експертизи (а.с.70-71 т.1), у якому просив призначити по цивільній справі №953/6372/24 судово-теплотехнічну експертизу, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф.М.С.Бокаріуса Міністерства юстиції України, на розгляд якої поставити питання: - Які фактичні технічні характеристики теплотехнічного (теплоенергетичного) обладнання в квартирі за адресою: [ADDRESS] ; - Чи відповідають технічні характеристики засобів опалення в квартирі за адресою: [ADDRESS] нормативним; - Який фактичний обсяг спожитої теплової енергії за період з 2008 року по грудень 2021 рік споживали Відповідачі, виходячи з фактичних технічних характеристик засобів опалення, мотивуючи її тим, що предметом даної справи є грошові кошти за теплову енергію, яку, як зазначає позивач відповідачі отримували, хоча у відповідачів в квартирі відсутні засоби опалення, а тому залишається невизначеним саме яку кількість теплової енергії та яку суму необхідно сплатити відповідачу. Для цього необхідні спеціальні знання. 08.11.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшли Додаткові пояснення у справі представника представника позивача (а.с.73-77 т.1), у яких представник посилався на те, що згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Відповідно до п. 1.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі - Комісія), призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії (склад комісії наведено в додатку 1). Для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.(п. 2.1 Порядку). Якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, Комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. Про відмову у розгляді заяви Комісія повідомляє заявника у десятиденний строк (п. 2.2.3 Порядку). Пункт 2.3 Порядку передбачає, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно\-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником ( п. 2.3.1. Порядку). Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період. (Пункти 2.3 та 2.5 Порядку). Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Пунктом 24 Правил визначено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Пунктом 25 Правил передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. На виконання пункту 25 Правил Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства видано наказ від 22.11.2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» (із змінами, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 (далі Порядок). Зазначений Порядок визначає процедуру відключення від мереж ЦО та ГВП житлового будинку при відмові споживачів від послуг ЦО і ГВП. Пунктом 1.2 Порядку передбачено, що для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП (далі Комісія). Відповідно з п. 2.1 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Згідно з п. 2.2. Порядку Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. Таким чином правилами визначено, що споживач не має права самовільно, з порушенням проектних рішень переобладнати і використовувати не за призначенням та псувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень. Правилами передбачено, що в разі відмови споживача від користування послугами з теплопостачання він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж за умови технічної можливості, оскільки при цьому не повинні порушуватися санітарно-гігієнічні, теплотехнічні вимоги та експлуатаційні показники інших квартир багатоквартирного житлового будинку. Дозвіл на відключення споживача від користування послугами із централізованого опалення та гарячого водопостачання надається органами місцевого самоврядування. Після закінчення робіт складається акт про відключення, який подається відповідній комісії для затвердження і є єдиною підставою для зняття з обліку та припинення відповідних нарахувань. Тобто, єдиною законною підставою для відключення від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. До матеріалів справи не додано рішення постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань щодо відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання про те, що Відповідачам надано дозвіл на відключення від системи централізованого опалення за адресою:: [ADDRESS] . Отже, відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. На підставі викладено, просить позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" задовольнити у повному обсязі. При розгляді заяви про застосування строку позовної давності, просить керуватись п.12,19 Перехідних положень Цивільного кодексу України. Інформаційно повідомила, що розрахунок заборгованості за період з 04.2017 по 31.12.2021 складає 44394,97 грн. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03.12.2024 клопотання відповідача [PERSON] про призначення судово-теплотехнічної експертизи задоволено. Призначено по справі судово-теплотехнічну експертизу. Провадження по справі до закінчення проведення експертизи зупинено. Роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в проведенні експертизи (а.с.100-101 т.1). 30.01.2025 на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім. засл.проф. Бокаріуса» Міністерства юстиції України Чайка Ю.І. про надання додаткових матеріалів та організації огляду, необхідних для проведення судової теплотехнічної експертизи від 21 січня 2025 року (а.с.24 т.2). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03.02.2025 поновлено провадження у справі (а.с.29 т.2). 19.03.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про забезпечення доказів шляхом їх витребування, у якому просив витребувати з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037 м.Харків, вулиця Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ 31557119) середні дані про величини температури теплоносія в подавальній і зворотній магістралях централізованої системи опалення житлового будинку [ADDRESS] за розрахунковий період з грудня 2007 по грудень 2021 (а.с.55-56 т.2). Ухвалою Київського\~районного суду\~м.Харкова\~від 19.03.2025\~у задоволенні\~клопотання відповідача\~ [PERSON] \~про забезпечення\~доказів у\~цивільній справі\~відмовлено (а.с.58-59 т.2). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 31.03.2025 направлено експертам для проведення експертизи у справі - матеріали, надані до суду відповідачем [PERSON] на виконання клопотання судового експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. Бокаріуса» Міністерства юстиції України Чайка Ю.І. про надання додаткових матеріалів та організації огляду, необхідних для проведення судової теплотехнічної експертизи від 21 січня 2025 року.\~ Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.99 т.2). 04.04.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів у порядку ст.84 ЦПК України (а.с.104-106 т.2). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.04.2025 поновлено провадження у справі (а.с.118 т.2). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 15.04.2025 у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів - відмовлено. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.131-132 т.2). Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.05.2025 апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 15.04.2025 повернуто апелянту (а.с. 154 т.2). 29.07.2025 до суду з Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім. засл.проф. Бокаріуса» Міністерства юстиції України надійшли матеріали цивільної справи №953/6372/24без проведення судової теплотехнічної експертизи №12681/12682 у зв`язку з не оплатою (а.с.2 т.3). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 30.07.2025 поновлено провадження у справі (а.с.31 т.3). 03.09.2025 відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про відвід судді Колесник С.А. (а.с.49-51 т.3). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2025 у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді у справі відмовлено. (а.с.52 т.3). Представник позивача - Вірютіна О.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у повному обсзязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених в письмових поясненнях. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань повідомлялися своєчасно та належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Частиною 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є користувачами послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] ; особовий рахунок [NUMBER] , відкритий на ім`я [PERSON] . У вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 12 липня 2024 року (а.с.4 т.1). Зі змісту відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, у зв`язку з неповною та несвоєчасною оплатою цих послуг за відповідачами утворилась заборгованість за опалення в період з 01 березня 2008 по 31 грудня 2021 року в сумі 64\~166,82 грн. (а.с.2-3 т.1). Постачання комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» теплової енергії до будинку [ADDRESS] підтверджується актами підключення/відключення №174/17120, №174/21275, №174/19749, №174/25649, №174/24335, №174/30702, №174/29315, №174/35413, №174/33446, №174/75 до системи теплопостачання житлового приміщення будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] за період з 2017 по 2021 роки (а.с.91-96 т.1). КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (що діяли на час виникнення спірних правовідносин), що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з пп.1, 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Отже, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Такий правовий висновок є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 683/2743/15-ц, провадження № 61-33787св18; від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819св20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19. Згідно зі ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК УРСР закріплено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Судом в ході розгляду справи встановлено, що внаслідок несвоєчасної і неповної сплати відповідачами послуг з теплопостачання, за ними утворилась заборгованість. Статтею 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1\~статті 612 ЦК України). За положеннями частини першої\~статті 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно зі\~статтею 19 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(що діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року №169\~внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Постановами Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 р. № 1268 та від 03.09.2009 р. №933 «Про внесення змін до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 р. №169 «Про затвердження змін до наказу про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Наказом Мінрегіону від 26.07.2019 р. «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення» врегульовано, що з моменту набрання законної сили вищезазначеними нормативними актами дозволяється відключення від мереж централізованого опалення житлового будинку лише в цілому. Для проведення вказаної процедури необхідно рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку визначити систему подальшого забезпечення такого будинку теплопостачанням з дотриманням вимог законодавства про охорону природного середовища. Рішення про відключення прийматиме орган місцевого самоврядування за письмовою заявою власника (співвласників) будівлі або житлового будинку, з урахуванням рішення комісії, яка засідатиме не рідше за один раз в місяць. Необхідно розробити проект відключення та отримати технічні умови відключення. Обрана система має забезпечити: опалення місць загального користування та допоміжних приміщень у будинку; ізоляцію та/або перенесення транзитних стояків (у разі потреби) тощо; заміну (у разі потреби) внутрішньобудинкових систем газо- та/або електропостачання (залежно від типу нагрівачів). Суду не надано відомостей щодо того, що мешканці будинку [ADDRESS] , в якому мешкають відповідачі, звертались до КП «Харківські теплові мережі» за отриманням технічних умов на відключення від мереж централізованого опалення та встановлення автономного джерела опалення в їх будинку. Приміщення квартири відповідачів є вбудованим в багатоквартирний житловий будинок. Система опалення відноситься до санітарно-технічного обладнання, власник приміщень не має права самовільно змінювати систему опалення та проводити відключення від мереж централізованого опалення. Наведене свідчить, що відповідачі зобов`язані були своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території, послуги з теплопостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання, тощо. Надання відповідачем [PERSON] до суду Акту обстеження КП «Жилкомсервіс» Київського району, ділянка №15 від 22.03.2013, Акту обстеження КП «Жилкомсервіс» Київського району, ділянка №15 від 24.04.2013, про відсутність радіаторів системи централізованого опалення в квартирі [ADDRESS] , стояки центрального опалення не порушені, ізольовані, за вказаною вище адресою (а.с.30,31 т.1), заяви [PERSON] до директора Департаменту комунального господарства від 31.07.2014 про надання допомоги в оформленні альтернативного електроопалення в квартирі (а.с.52 т.11), а також заяви [PERSON] до Харківського міського голови від 19.03.2012 (а.с.53-54 т.1), не доводить фактів відключення вищезазначеного будинку від теплопостачання чи звернення мешканців цього будинку щодо його відключення від теплопостачання до КП «Харківські теплові мережі». Так, листом за №7-А/07 від 23.01.2012 начальником Київської філії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» Алтухову В.М. було роз`яснено порядок надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с.57 т.1). Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідачів від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання їм послуг з постачання тепла. Разом з тим, матеріали справи містять підтвердження, що у квартирі відповідачів відсутні батареї, однак це не є доказом відключення їх квартири від мережі централізованого теплопостачання та доказом ненадання їм послуг з постачання тепла. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири [ADDRESS] свідчить про виконання послуг КП «Харківські теплові мережі». Отже, суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідачі, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язані оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15, № 6-1706цс15 та від 19.08.2019 у справі № 226/1437/16-ц. Відповідно до п.4 та п.5\~ст.319\~ЦК України власність зобов`язує, орієнтуючи власника на те, що кожен з них не лише має суб`єктивні права, але й несе відповідальність перед громадою та суспільством за належне використання цих прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Згідно за ст.322\~ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 383\~ЦК України також зазначено, що власник житла повинен використовувати належне йому майно (квартиру, будинок) за цільовим призначенням, тобто для проживання. забезпечувати його схоронність, утримувати у належному санітарному та технічному стані, утримуватись від руйнування або псування , підвищувати благоустрій житла та ін. Ремонт та інші зміни власник має право проводити, якщо вони не призведуть до порушень або обмежень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог та правил експлуатації будинку. Отже, саме відповідачі зобов`язані підтримувати систему централізованого опалення в квартирі у належному стані. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов згідно зі ст.525\~ЦК України не допускається, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Тому позивач мав право проводити нарахування, навіть, за умови фактичного неотримання відповідачами послуг з теплопостачання при самовільному відключенні від мереж центрального теплопостачання, тобто в разі неотримання послуги споживачем з його вини. Враховуючи викладене, суд приходить до висноку, що відповідачами в односторонньому порядку порушені умови договору, який фактично був укладений згідно відкритого особового рахунку, відповідно до якого позивачем, як було встановлено, фактично надавалася послуга з теплопостачання у будинок [ADDRESS] , оскільки вони самовільно, без законних підстав відключили свою квартиру від мереж централізованого опалення, що не є підставою для зупинення договору та звільнення або зменшення плати за теплову енергію. Згідно за ст.625\~ЦК України та п.20 Правил, положення яких носять обов`язковий характер і застосовуються незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12. Виходячи з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, яка була додана позивачем в якості додатка до позовної заяви, суд висновує, що заборгованість відповідачів за період з 01.03.2008 року по 31.12.2021 року в сумі 64166,82 грн. утворилася виключно за неповну та несвоєчасну сплату наданих послуг з опалення та гарячої води. У відповідності до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Отже, суд висновує про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.03.2008 року по 31.12.2021 року у розмірі 64166,82 грн. Відповідачем [PERSON] подано заяви про застосування строків позовної давності до заявлених вимог. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5\~статті 267 ЦК України\~позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17). Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Як вище зазначалося, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з теплопостачання у розмірі 64166,82 гривень, яка виникла в період з 01.03.2008 по 31.12.2021. Вирішуючи клопотання відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до даного позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~ Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. В постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року у справі №\~679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та підігріву холодної води, надані з квітня 2017 року по 31.12.2021 у розмірі 44394,97 грн., в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (27.10.2023) не спливла та продовжується на строк дії карантину - до 01.07.2023. Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.03.2008 по 31.03.2017 включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення\~статті 9\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги",\~відповідно до яких, плата за-комунальні послуги ( послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідачів на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2094 гривень 98 копійок в рівних частках, з кожного по 419 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial