Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника\~ адвоката Мовчана Олександра Миколайовича, звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.10.2024 вона дала в борг [PERSON] 1500\~доларів США та 1400\~Євро, про що [PERSON] написала власноручно відповідну розписку. Крім того, 01.11.2024 вона дала в борг [PERSON] 2000\~доларів США, про що [PERSON] написала власноручно відповідну розписку. В обох розписках [PERSON] вказала, до якої дати вона поверне їй кошти, а саме до 31.12.2024. Відповідно до вказаних вище розписок [PERSON] передала їй кошти в сумі 3500\~доларів США (курс на момент подачі позову 41\~грн. 67\~коп.) та 1400\~Євро (курс на момент подачі позову 47\~грн. 85\~коп.) еквівалент у гривнях складає загальну суму\~ 212835\~грн. 00\~коп. Як зазначено, позичальник зобов`язувалась погасити суму позики до 31.12.2024, проте, зобов`язання не виконала. Позивач також вказує, що в зв`язку з порушенням відповідачем термінів повернення коштів, 24.02.2025 нею були надіслані вимоги (листи претензії) до відповідача про сплату боргу у сумі 3500\~доларів США та 1400\~Євро, однак письмової відповіді відповідачем надано не було. Враховуючи викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі\~ 3500\~доларів США та 1400\~Євро, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 2128\~грн. 35\~коп. Ухвалою суду від 02.06.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по справі. 05.08.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] \~ адвокат Мовчан\~О.М. підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити у повному обсязі на підставі наведеного у позовній заяві обґрунтування та з урахуванням доданих до неї матеріалів. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки не повідомила. У судовому засіданні відповідач визнала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, зазначила, що вона брала в позивача кошти у борг, про що власноручно написала відповідні розписки, які наявні в матеріалах цієї справи. Водночас, у визначений строк не змогла повернути кошти позивачу, хоча мала намір це зробити, продавши власний транспортний засіб. До того ж, про лист позивача із вимогою повернення коштів вона обізнана, але проігнорувала його. Має намір заборгованість перед позивачем погасити. Відзив на позов подано не було. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до абз. 6 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Перешкод для здійснення розгляду справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, судом не встановлено. Водночас, враховуючи позицію Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 25.05.2022 у справі №\~675/2136/19, суд не має права покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Заслухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до розписки від 30.10.2024, [PERSON] отримала в борг 1400\~Євро та 1500\~доларів США від [PERSON] . Зобов`язалась до 31.12.2024 повернути отримані кошти в повному обсязі. Оригінал цієї розписки знаходиться у позивача. Вказана розписка підписана власноручно позичальником [PERSON] , а тому, фактично відбулося укладення договору позики. Факт складання цієї розписки відповідачем визнається та не спростовується жодними доказами. До того ж, зазначена вище розписка, що надана позивачу відповідачем, відповідає вимогам ч.\~2 ст.\~1047 ЦК України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Водночас, у визначений розпискою термін, тобто до 31.12.2024, [PERSON] не повернула кошти [PERSON] , чим порушила свої договірні зобов`язання. Таким чином, грошові кошти не повернуті відповідачем у встановлений розпискою строк. Зазначені обставини справи визнаються відповідачем та підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Таким чином, відповідач порушила умови виконання зобов`язання, передбачені договором позики, а саме прострочила повернення позивачу коштів у сумі 1400\~Євро та 1500\~доларів США. Також судом встановлено, що відповідно до розписки від 01.11.2024, [PERSON] отримала в борг 2000\~доларів США від [PERSON] . Зобов`язалась до 31.12.2024 повернути отримані кошти в повному обсязі. Оригінал цієї розписки знаходиться у позивача. Вказана розписка підписана власноручно позичальником [PERSON] , а тому, фактично відбулося укладення договору позики. Факт складання цієї розписки відповідачем визнається та не спростовується жодними доказами. До того ж, зазначена вище розписка, що надана позивачу відповідачем, відповідає вимогам ч.\~2 ст.\~1047 ЦК України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Водночас, у визначений розпискою термін, тобто до 31.12.2024, [PERSON] не повернула кошти [PERSON] , чим порушила свої договірні зобов`язання. Таким чином, грошові кошти не повернуті відповідачем у встановлений розпискою строк. Зазначені обставини справи визнаються відповідачем та підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Таким чином, відповідач порушила умови виконання зобов`язання, передбачені договором позики, а саме прострочила повернення позивачу коштів у сумі 2000\~доларів США. Суд звертає увагу на те, що наявність оригіналів боргових розписок у позивача (кредитора), з урахуванням положень ст.\~545 ЦК України, свідчить про те, що боргові зобов`язання на момент розгляду справи судом, не виконані. Зазначене дає правові підстави для висновку, що відповідачем по відношенню до позивача порушені умови договорів позики, а відтак отримані кошти у позику мають бути повернуті позивачу, враховуючи доведеність факту наявності між позивачем і відповідачем правовідносин за договорами позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документів, на підставі яких доказується факт укладення договорів позики і його умов. До того ж, судом встановлено, що позивачем, на поштову адресу відповідача направлявся лист-претензія про погашення заборгованості в розмірі 3500\~доларів США та 1400\~Євро, яка залишена останньою без реагування. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за договорами позики, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст.\~16 ЦК України. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.\~89 ЦПК України). Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.12.2024 (справа №\~369/205/20, провадження № 61-15629св23), від 20.02.2025 (справа №\~677/1985/23 провадження №\~61-452св25). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Тобто, розписка підписана відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.\~1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.\~629 ЦК України). Згідно із\~ст.\~631\~ЦК України\~строком договору\~є час,\~протягом якого\~сторони можуть\~здійснити свої\~права і\~виконати свої\~обов`язки\~відповідно до\~договору. Договір\~набирає чинності\~з моменту\~його укладення,\~якщо інше\~не визначено\~законом або\~договором. Сторони\~можуть встановити,\~що умови\~договору застосовуються\~до відносин\~між ними,\~які виникли\~до його\~укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.\~638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики, розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №\~6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №\~6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 справа №\~524/4946/16-ц. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.\~525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Водночас, судом враховані висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц. Згідно з приписами ст.\~509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею\~11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.\~610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 у справі №\~373/2054/16-ц. Тому, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.\~545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Позивач стверджує, що станом, як на момент подачі позовної заяви до суду, так і на час розгляду справи, відповідач борг не повернула, що підтверджується наявністю у неї оригіналів розписок від 31.10.2024 та 01.11.2024. Вказані обставини визнаються відповідачем у повному обсязі. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що нею були надані грошові позики відповідачу, про що складені відповідні розписки від 31.10.2024, за якою [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 1500\~доларів США та 1400\~Євро, а також від 01.11.2024, за якою [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 2000\~доларів США. Також у вказаних вище розписках зазначено розмір отриманих відповідачем грошових коштів, валюта, строк та порядок їх повернення. Судом також достовірно встановлено, що за вказаними вище розписками, [PERSON] не повернула [PERSON] борг у загальному розмірі 3500\~доларів США та 1400\~Євро, зокрема і на час розгляду справи. У суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів (3500\~доларів США та 1400\~Євро). Крім того, на час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договори позики, які укладені 31.10.2024 та 01.11.2024 між позивачем та відповідачем, визнані недійсними чи є розірваними. Водночас, враховуючи визнання відповідачем позову, про що зазначено нею у судовому засіданні, а визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про повне задоволення позову. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 31.10.2024 у розмірі 1500\~доларів США та 1400\~Євро, а також заборгованість за договором позики від 01.11.2024 у розмірі 2000\~доларів США. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тож, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає сума 2128\~грн. 35\~коп. (судовий збір). На підставі викладеного та

Outcome: approved