Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

02 липня 2025 року представник [PERSON] адвокат Литвиненко К.С. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Дніпра Яцишин Андрій Миколайович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального кругу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначила, що у червні 2025 року позивачу стало відомо, що на виконанні у приватного виконавця Яцишина Андрія Миколайовича перебуває виконавче провадження за № 64807821 з примусового виконання виконавчого напису №150, що виданий 11.01.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №002-03562-120713 від 12.07.2013, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі Договору №142/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26.01.2018 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», далі іменоване Стягувач, заборгованості за Кредитним договором №002-03562-120713 від 12.07.2013 року в розмірі 45139,71 гривень. Даний виконавчий напис позивач вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне. Так, законодавством не передбачено вчинення виконавчих написів на заборгованість за кредитними договорами. Окрім того, під час вчинення виконавчого напису нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості, відсутні відомості про надання нотаріусу належним чином завірених копії документів на підтвердження безспірності заборгованості. При цьому, в рамках виконавчого провадження з позивача стягнуто 48477,82 гривень, з яких: 734,08 грн. - в рахунок сплати витрат на проведення виконавчих дій; 4340,32 грн. - в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця;43403,42 грн. - в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням (та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Россвен Інвест Україна»). Враховуючи викладене, позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №150 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 11.01.2021 про звернення стягнення із [PERSON] на користь ТОВ ТОВ «Свеа Фінанс» (стара назва до зміни «Росвен Інвест Україна») заборгованості на загальну суму 45639,71 грн.; стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти у сумі 48 477,82 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати з оплати судового збору. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 03 липня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, натомість представник позивача подала заяву в якій зазначила, що просить розглянути справу без участі сторони позивача, проти заочного розгляну справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надано, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Треті особи - приватний виконавець виконавчого округу міста Дніпра Яцишин А.М., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального кругу Горай О.С. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань до суду не подавали. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що 11 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем зареєстровано в реєстрі за № 150 виконавчий напис, відповідно до якого на підставі ст.ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п. 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі законодавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, яким звернуто стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка є Боржником за Кредитним договором № 002-03562-120713 від 12.07.2013 року укладеним з ПАТ «Дельта-Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі Договору № 142/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26.01.2018 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», ідентифікаційний код юридичної особи 37616221, далі іменоване - Стягувач, заборгованості за Кредитним договором № 002-03562-120713 від 12.07.2013 року. Строк платежу за Кредитним договором № 002-03562-120713 від 12.07.2013 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 27.01.2018 р. по 16.12.2020р. Сума заборгованості становить 45139,71 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 14754,35 грн.; Прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 30385,36 грн., а також плату за вчинення виконавчого напису в сумі 500,00 гривень. За заявою ТОВ «Росвен Інвест Україна» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. постановою від 12 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64807821 з примусового виконання даного виконавчого напису. Рішенням Єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 року, змінено назву (найменування) Товариства з Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на «Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс». Згідно зі\~статтею 18 ЦК України, а також статтями\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що оспорюваний виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 11.01.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172\~для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 11 січня 2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей\~87,88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Також судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та надання його нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у наявності правовідносин між сторонами, безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією Великої палати Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.\~12\~та ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено без дотримання вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було встановлено факту безспірності заборгованості та не отримано всіх передбачених законом для цього підтверджуючих документів, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення безпідставно отриманих коштів, суд зазначає наступне. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на\~законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М. від 25.06.2025 року № 22938, загальна сума стягнутих боржника, в рамках виконавчого провадження № 64807821, коштів складає 48477,82 гривень, з яких: 43403,42 гривень сума боргу, яку перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Россвен Інвест Україна» (після зміни найменування ТОВ «Свеа Фінанс»; 734,08 гривень витрати на проведення виконавчих дій, які перераховано на рахунок приватного виконавця; 4340,32 гривень - сума основної винагороди приватного виконавця, яку перераховано на рахунок приватного виконавця. Аналізуючи наведені норми, а також те, що суд прийшов до переконання про необхідність визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то грошові кошти в сумі 43403,42 гривень, є такими, що безпідставно набуті ТОВ «Свеа Фінанс» й підлягають поверненню [PERSON] , відповідно до\~ст.1212 ЦК України. Щодо стягнення з відповідача витрат виконавчого провадження в сумі 5074,40 гривень, суд зазначає наступне. Згідно\~ст. 42 ч.1-3 Закону України «Про виконавче провадження»\~кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому\~статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача;\~3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Правовою підставою для отримання приватним виконавцем цих коштів є постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 05.02.2020 року у справі № 201/8493/18 дійшов правового висновку, про відсутність правових підстав для застосування\~статті 1212 ЦК України\~до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні\~статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Частиною другою\~статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Таким чином,\~Законом України «Про виконавче провадження»\~встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15. Як встановлено судом, відповідач не є набувачем стягнутих з [PERSON] грошових коштів в сумі 5074,40 гривень (734,08 гривень витрати на проведення виконавчих дій; 4340,32 гривень - сума основної винагороди приватного виконавця). Дані кошти є витратами виконавчого провадження, які перераховано на рахунок приватного виконавця, що свідчить про неможливість застосування вимог\~ст. 1212 ЦК України,\~та стягнення цих коштів з відповідачів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Дніпра Яцишин Андрій Миколайович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального кругу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно отриманих коштів, підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~133\~ПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема витрати на професійну правничу допомогу. За звернення до суду з позовною заявою в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» у відповідності до вимог\~ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 гривень. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2295,62 гривень (1211,20 гривень - за вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, яка підлягає задоволенню; 1084,42 гривень за вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів, яка підлягає частковому задоволенню).

Outcome: partial