Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 15.09.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі, Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 1984. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначає, що протягом останнього часу у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння, спільним побутом не пов`язані, шлюб носить лише формальний характер. За вказаних обставин, вважає збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечитиме його інтересам. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити. Відповідачка надала заяву в якій вказала, що не заперечує проти розірвання шлюбу, розгляд справи просила проводити за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.09.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі, Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис № 1984, що знаходить своє підтвердження в свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] . Під час державної реєстрації відповідачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Подружжя не має неповнолітніх дітей. За час спільного проживання між сторонами втрачено взаєморозуміння, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, бажання їх поновити в подружжя відсутнє, спільне господарство вони не ведуть. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4 ст. 56 СК України унормовано право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачем не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову [PERSON] адвоката Остапова Максима Олексійовича до [PERSON] про розірвання шлюбу. Щодо заяви відповідачки, в якій вона просила змінити її прізвище на дошлюбне (дівоче) « [PERSON] », суд зазначає, що відповідно до свідоцтва про шлюб дошлюбне прізвище відповідачки « [PERSON] », тому суд не може змінити прізвище відповідачки на « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з у розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved