Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У травні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «Українські фінансові операції») звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4200126 від 07.12.2023 (далі - Договір). В обґрунтування вимог зазначав, що 07.12.2023 товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та відповідач уклали Договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Позивач виконав умови договору позики, зокрема, передав відповідачу грошові кошти у сумі 12000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . Надалі 18.12.2023 між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір (далі додатковий договір) до Договору у тій самій формі, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» надала грошові кошти в сумі 6000,00 грн шляхом їх перерахування на указаний вище рахунок. Надалі, право вимоги за Договором на підставі договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 набуло ТОВ «Українські фінансові операції». Внаслідок невиконання вимог Договору відповідачем, утворилась заборгованість: за тілом кредиту 17999,98 грн, за відсотками 104037,69 грн, а всього на загальну суму - 122037,67 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 21.05.2025 за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаному в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся на адресу суду 28.05.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за цією адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 15.05.2025. Ухвалою суду від 19.05.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 128). Ухвалою суду від 19.05.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 129). Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 08.05.2025 (а.с. 25). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд дослідив письмові докази та такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 07.12.2023 ТОВ «Лінеура Україна» та відповідач уклали Договір (а.с. 26-35). Надалі сторони 18.12.2023 уклали додатковий договір до цього Договору (а.с. 22- 24). Основні умови Договору, з урахуванням додаткового договору: сума кредиту 18000,00 грн (12000,00 грн надано за Договором та 6000,00 грн за додатковим договором); строк кредиту 350 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів; детальні терміни повернення кредиту (дати) та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору; рекомендовані дати внесення клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у графіку платежів; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка 2% в день та застосовується в межах усього строку; знижена процентна ставка -1,4% в день та застосовується, якщо клієнт до 31.12.2023 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту; у випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором; нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожний день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році, тобто «факт/факт», та охоплює період розрахунку день надання кредиту та день фактичного повернення кредиту; орієнтована реальна річна ставка: за стандартною процентною ставкою становить 203426,26 % річних/за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженою процентної ставки 97788,75 % річних; орієнтована загальна вартість кредиту: за стандартною ставкою 173700,00 грн/за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженою процентної ставки 170865,00 грн.; надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Відповідач підписав Договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора № 32381 та додаткову угоду - 41591. Відповідно до довідки ТОВ «Пейтек Україна» від 03.10.2024, перерахування коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] в сумі 12000,00 грн проведено 07.12.2023 на підставі укладеного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та цим товариством №210222-1 від 21.02.2022, номер транзакції - 42001261701965666 (а.с. 20). Окрім того, згідно з довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 03.10.2024, перерахування коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] в сумі 6000,00 грн проведено 18.12.2023 на підставі укладеного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та цим товариством № ФК-П-19/03-01, номер транзакції 321820495 (а.с. 21). Факти перерахунку указаних вище грошових коштів за Договором та додатковим договором на платіжну картку № [NUMBER] , яка емітована на ім`я відповідача, підтверджено інформацією, яка надана листом АТ «Універсал Банк» від 05.06.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів (а.с. 136). Також встановлено, що 23.09.2024 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 23/09/2024 (а.с. 67-74, зворот). Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників від 23.09.2024 (а.с. 75, зворот) та витягом з реєстру боржників до цього договору факторингу (а.с. 51) від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до відповідача за Договором (а.с. 51). Згідно з платіжною інструкцією № 42 від 25.09.2024 ТОВ «Українські фінансові операції» сплатило на користь ТОВ «Лінеура Україна» кошти згідно з цим договором факторингу (а.с. 92). Згідно з аналізом заборгованості за Договором, який поданий ТОВ «Лінеура Україна» (а.с 43-48) встановлено, що нарахування відсотків проводилось з 07.12.2023 по 23.09.2024. У період з 07.12.2023 по 31.12.2023 нарахування відсотків здійснювалось за зниженою процентною ставкою 1,4 %, а з 01.01.2024 нарахування продовжено за ставкою 2 %. За цей період нараховано відсотків у сумі - 101049,34 грн. Відповідач сплатив 2 коп. основної суми боргу та відсотків у сумі 17891,65 грн. Таким чином, на момент укладення указаного вище договору факторингу, сума заборгованості відповідача перед первісним кредитором становила: 17999,98 грн - за тілом кредиту та 83157,69 грн - за відсотками. Надалі згідно з розрахунком заборгованості, яка подана позивачем (а.с. 49), після укладення договору факторингу, у період з 24.09.2024 по 20.11.2024 нараховано відсотків в сумі 20880,00 грн за ставкою - 2 %. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою цифрового підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що Договір та додатковий договір, підписані відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними, первісний кредитор виконав умови договору та надав позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами повністю не сплатив. Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора у зобов`язанні, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги до відповідача. Судом встановлено, що між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024. Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 Цивільного кодексу України. Позивач є фінансовою установою, що відповідає вимогам статті 1079 ЦК України. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідача саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України. Зважаючи на вищевикладене, позивач має право вимагати від відповідача повернення боргу. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою. Враховуючи, що відповідач здійснив платіж у розмірі 0,02 грн в рахунок погашення основного боргу, його залишок, що підлягає стягненню, становить 17999,98 грн (розраховано як: 18000,00 грн - 0,02 грн). Щодо вимоги про стягнення процентів, суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його обґрунтованим. Розрахунок ґрунтується виключно на умовах договору. Суд встановив, що розрахунок позивача проведено у двох частинах: до та після переходу права вимоги. Право нового кредитора (фактора) продовжувати нарахування відсотків після набуття права вимоги прямо випливає зі статті 514 ЦК України, за якою до нового кредитора переходять права первісного кредитора в тому ж обсязі та на тих же умовах. Суд здійснив власний детальний розрахунок для перевірки нарахованих сум. За період з 07.12.2023 по 18.12.2023 включно (12 днів) база нарахування становила 12000,00 грн, і за ставкою 1,4 % сума нарахованих відсотків складає 2016,00 грн (розраховано як: 12000,00 грн ? 1,4 % ? 12 днів). За період з 19.12.2023 по 31.12.2023 включно (13 днів) база нарахування становила 18000,00 грн, і за ставкою 1,4 % сума нарахованих відсотків складає 3276,00 грн (розраховано як: 18000,00 грн ? 1,4 % ? 13 днів). За період з 01.01.2024 по 23.09.2024, що становить 267 днів, первісний кредитор мав нараховувати відсотки, застосовуючи щоденну суму 359,99 грн, що становить 96117,33 грн (розраховано як: 359,99 грн ? 267 днів). За період з 24.09.2024 по 20.11.2024, що становить 58 днів, новий кредитор нараховував відсотки, застосовуючи щоденну суму 360,00 грн, що становить 20880,00 грн (розраховано як: 360,00 грн ? 58 днів). Таким чином, загальна сума нарахованих за договором відсотків становить 122289,33 грн (2016,00 грн + 3276,00 грн + 96117,33 грн + 20880,00 грн). Суд враховує, що відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за відсотками в сумі 17891,65 грн. Отже, залишок заборгованості за цим зобов`язанням становить 104397,68 грн (122289,33 грн - 17891,65 грн). Позивач заявив до стягнення залишок відсотків у розмірі 104037,69 грн. Розбіжність між максимально можливим залишком заборгованості, розрахованим судом, та сумою, заявленою позивачем, виникла через те, що первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» при розрахунку заборгованості помилково не включив до нього нарахування відсотків за один день, а саме за 17.03.2024, в сумі 359,99 грн. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, він погоджується із заявленою до стягнення сумою відсотків. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, складається із 17999,98 грн залишку основного боргу та 104037,69 грн залишку заборгованості за нарахованими відсотками, що разом становить 122037,67 грн. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження своїх витрат на правову допомогу позивач надав такі докази: договір № 01/08/2024-А від 01.08.2024 про надання юридичних послуг (а.с. 56); заявка №4200126 від 24.02.2025 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 (а.с. 52-53); рахунок на оплату № 4200126-24/03-2025 від 24.03.2025 на суму 10000,00 грн (а.с. 18); довіреність на представництво інтересів, видана ТОВ «Українські фінансові операції» адвокату Дідуху Є.О. від 01.08.2024 (а.с. 124); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № КС №5972/10 від 24.03.2017 (а.с. 106). При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: approved