Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Сквирської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є матір?ю малолітнього [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батько [PERSON] , [INFO] записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [PERSON] проживала однією сім?єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , з яким від спільного проживання народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Крім цього [PERSON] до знайомства з [PERSON] мала ще одного сина [PERSON] , [INFO] .. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 26.10.2021 р. [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до акту оцінки потреб сім?ї особи № 82а та висновку оцінки потреб сім?ї, з?ясовано, що наявні складні життєві обставини та алкогольна залежність матері [PERSON] .. Наказом Служби у справах дітей та сім?ї Сквирської міської ради [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах. На підставі заяви [PERSON] від 26.08.2024 р. рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради від 03.09.2024 р. № 27/19 [PERSON] з 03.09.2024 р. було зараховано до комунального закладу «Сквирський центр соціальної підтримки дітей та сім?ї «Надія» Сквирської міської ради Білоцерківського району Київської області». Рішеннями виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області термін перебування дитини у закладі неодноразово продовжувався по теперішній час. За час перебування [PERSON] у вказаному закладі мати, [PERSON] один раз відвідала дитину, що негативно вплинуло на психологічний стан сина. У подальшому життям та здоров?ям [PERSON] не цікавилася, участі у виховані та утриманні не приймала. Відповідно до листа ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області від 19.02.2025 р. № 334445 [PERSON] протягом 2023-2024 років двічі, а саме: 08.02.2024 та 26.08.2024 притягувалася до адміністративно відповідальності за ст. 184 КУпАП. Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області від 10.04.2025 р. № 34/8 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Сквирської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] . На підставі викладеного представник позивача просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на її утримання. Ухвалою судді від 23.05.2025 року провадження у вказаній справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 08.07.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзиву, заяв чи клопотань до суду не подавала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім?ї Сквирської міської ради, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, жодних заяв та клопотань не подавав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси дитини, даючи оцінку діям відповідача, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що матір?ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 8). Батько [PERSON] , [INFO] , записаний у відповідності до приписів ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом № 00040703832 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно о ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 9). Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 26.10.2021 р. по справі № 376/726/21 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-13). [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов?язків та віддала дитину до комунального закладу «Сквирський центр соціальної підтримки дітей та сімей «Надія» Сквирської міської ради Київської області». З часу перебування [PERSON] , [INFO] , а саме з 03.09.2024 р. по теперішній час, у закладі мати відвідала дитину лише раз (а.с. 14). Відповідно до листа ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області від 19.02.2025 р. [PERSON] протягом 2023-2024 років двічі, а саме: 08.02.2024 та 26.08.2024 притягувалася до адміністративно відповідальності за ст. 184 КУпАП (а.с. 15). Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області від 10.04.2025 р. № 34/8 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування Сквирської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 16-18). [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, участі у його вихованні не бере та не слідкує за станом здоров?я і розвитку. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007 р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином встановлено, що [PERSON] не виконує свій конституційний обов`язок, передбачений ст. 51 Конституції України та ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України по утриманню та вихованню дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Оцінивши надані суду докази, ставлення відповідача до позову, відсутність інтересу до розгляду справи в суді, суд вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження факти, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] не виконує свій конституційний обов`язок по утриманню та вихованню сина, свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків: не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, та спілкування з дитиною в обсязі необхідному для його нормального розвитку. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи та оцінюючі всі докази у справі, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] .. При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідача до своєї дитини, вона має право, у порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача за правилами частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу України, не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини. Положеннями ст.180 Сімейного Кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст.ст.181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, судом зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо її дітей, що є окремою підставою для стягнення аліментів, а тому вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованою. Згідно роз`яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може, на вимогу позивача або з власної ініціативи, вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А тому враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, його потреби, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, виходячи з визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, наявності інших зобов`язань, суд приходить до висновку про те, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання її малолітнього сиа [PERSON] в розмірі 1/8 частини її доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.04.2025 року до досягнення ним повноліття. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial