Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

В провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виселення. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що позивачу належить на праві приватної власності квартира, загальною площею 119,3 кв.м., житлова площа 77,1 кв.м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За позивачем таке право було зареєстроване відповідно до договору іпотеки. 14.08.2006 між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено договір кредиту № 432/064-ФО1, відповідно до якого, банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14 000,00 доларів США. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 432/064-ФО1, [PERSON] як «Іпотекодавець» передав в іпотеку: квартира, загальною площею 119,3 кв.м., житлова площа 77,1 кв.м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору АТ «УКРСОЦБАНК» звернув стягнення на квартиру Іпотекодавця на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (п 4.5.3. Іпотечного договору) та звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора. Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Сенс Банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п. 4.5.3. Договору іпотеки від 15.08.2006, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Втративши право власності на квартиру, відповідач втратив відповідно до ст. 317 ЦК України право користування. В квартирі зареєстровані крім колишнього власника його члени родини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про усунення порушень та про добровільне звільнення житлового приміщення/виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник та його сім`я , продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник надав заяву, відповідно до якої підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без часті представника. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі, відзив та заяви про відкладення розгляду справи не подавали. Розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив наступне. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків з 15.10.2019 є АТ «АЛЬФА-БАНК». 12.08.2022 Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та [PERSON] 14.08.2006 укладено договір кредиту № 432/064-ФО1, відповідно до якого, банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14 000,00 доларів США для придбання за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу укладеного між позичальником та [PERSON] . В якості забезпечення позичальником зобов`язань за кредитним договором № 432/064-ФО1, кредитор в день укладення цього договору укладає з позичальником іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] як Іпотекодавець передав в іпотеку: квартиру, загальною площею 119,3 кв.м., житлова площа 77,1 кв.м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки залишається в користуванні і володінні Іпотекодавця, відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей (п.1.11). Відповідно до п.2.4.3. договору Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет Іпотеки. Згідно зі статтею 4.1 договору, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Пунктом 4.5 передбачено: Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-які особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, в порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем, в порядку встановлено ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … №406329988 від 03.12.2024, приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Царіченко Н.В. на підставі іпотечного договору № 1547 від 15.08.2006, зареєстровано 07.02.2022 право власності за АТ «Альфа Банк», на квартиру, загальною площею 119,3 кв.м., житлова площа 77,1 кв.м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер відомостей про речове право № 46598660. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Як вбачається зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналізуючи статтю 109 ЖК України, можна зробити висновок, що частина третя цієї статті деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У цьому випадку ч. 3 ст. 109 ЖК України відсилає до ч. 2 цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду. Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені ч. 2 ст. 109 ЖК України. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів. Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене ч. 2 ст. 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення. Отже, якщо на іпотечне майно звернуто стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 1-3 ст. 109 ЖК України, та з наданням іншого постійного житлового приміщення тільки у випадку, якщо житлове приміщення придбано не за кредитні кошти. У цій справі встановлено, що спірна квартира придбана відповідачем за кредитні кошти. Реєстрація місця проживання відповідачів чинить перешкоди позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову про виселення відповідачів. Разом з тим, рішення суду про виселення в силу ст.24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» є підставою для внесення змін органом реєстрації до реєстру територіальної громади, тому в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial