Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

В березні 2025 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Янцеловський М.Ф. звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову вказав, що 13.08.2023 приблизно о 05 год. 24 хв. водій [PERSON] , нехтуючи вимогами п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року (надалі - Правил), не дотримуючись вимог п. 1.3. Правил, якими передбачено, що він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, рухався за кермом автомобіля «Mazda К 2200», реєстраційний номер [NUMBER] , по асфальтобетонному покритті, яке перебувало у сухому стані, проїзної частини другорядної автодороги вул. Д. Галицького м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, наближався до нерегульованого перехрестя із головною автодорогою вулиці Л. Українки. В цей час по асфальтобетонному покритті, яке перебувало у сухому стані, прямої асфальтобетонної проїзної частини горизонтального профілю, головної автодороги по вул. Л. Українки, в зустрічному напрямку до центру м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, рухався автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . При виїзді на перехрестя із головною автодорогою вул. Л. Українки, водій [PERSON] , грубо порушуючи вимоги гі. 1.5.. 2.3 (б). 12.4 16.11. 10.5 Правил, та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинив керований ним транспортний засіб перед краєм перехрещення проїзної частини головної дороги вул. Лесі Українки, щоб надати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю і здоров`ю громадян, як наслідок виконуючи маневр повороту праворуч виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив блокуюче зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «Mazda Е 2200» із передньою частиною автомобіля «Daewoo Lanos» під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку, в межах своєї смути руху. Внаслідок вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді «закритої травми шиї з повним розривом міжхребцевого диска 7-го шийного хребця, розривом спинного мозку та крововиливом в м`які тканини шиї. закритої травми грудної клітки із множинними переломами ребер обох половин грудної клітки по різним анатомічним лініям, переломом мечоподібного відростка грудини, лівобічним пневмогемотораксом (наявністю повітря та кровотечею в ліву плевральну порожнину), компресійним перелом гіда третього грудного хребця, розривом верхньої частки лівої легені та крововиливом в її товщу, розривом та крововиливом серцевої сорочки, дані тілесні ушкодження в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті потерпілого. 21.02.2024 вироком Полонського районного суду Хмельницької області по справі № 681/1419/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП за ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років. 06.11.2024 ухвалою Хмельницького апеляційного суду по справі № 681/1419/23 апеляційну скаргу [PERSON] на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 21.02.2024 року залишено без задоволення. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «Мazda Е 2200», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 215929820 від 26.07.2023. Зокрема, положеннями Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 215929820 від 26.07.2023 визначено наступні умови: страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320000,00 грн; страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 160000 грн; франшиза становить 1600 грн; період дії Полісу становить з 27.07.2023 по 26.07.2024. Враховуючи, що станом на момент ДТП від 13.08.2023 позивачка досягла пенсійного віку та не має можливості знаходження додаткових доходів, фактично перебувала на утриманні померлого [PERSON] , який вів домашнє господарство та отримував сімейний дохід, то у зв`язку зі смертю чоловіка їй спричинено шкоду, пов`язану з втратою годувальника, а також моральна шкода, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, зазначає, що внаслідок ДТП автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував її чоловік [PERSON] , повністю знищений, ринкова вартість його становить 120153,32 грн. У зв`язку з цим просить стягнути з ПАТ «СГ«ТАС» страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 80400 грн, страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника в розмірі 238000 грн та страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 120153,32 грн. З [PERSON] просить стягнути відшкодування витрат на поховання в сумі 16440 грн та 1600 грн франшизи. Ухвалою суду від 18.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін. 14.04.2025, у встановлений строк відповідач ПАТ «СГ`ТАС» надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачкою не надано доказів, що підтверджували б її вимоги. Відповідач [PERSON] у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 13.08.2023 приблизно о 05 год. 24 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mazda К 2200», реєстраційний номер [NUMBER] , по асфальтобетонному покритті проїзної частини другорядної автодороги вул. Д. Галицького м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, не надав переваги в русі для автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався головною автодорогою по вул. Л. Українки, в зустрічному напрямку до центру м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, при виїзді на перехрестя із головною автодорогою вул. Л. Українки, грубо порушуючи вимоги гі. 1.5.. 2.3 (б). 12.4 16.11. 10.5 Правил, та вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинив керований ним транспортний засіб перед краєм перехрещення проїзної частини головної дороги вул. Лесі Українки, щоб надати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю і здоров`ю громадян, як наслідок виконуючи маневр повороту праворуч виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив блокуюче зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля «Mazda Е 2200» із передньою частиною автомобіля «Daewoo Lanos» під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку, в межах своєї смути руху. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді «закритої травми шиї з повним розривом міжхребцевого диска 7-го шийного хребця, розривом спинного мозку та крововиливом в м`які тканини шиї. закритої травми грудної клітки із множинними переломами ребер обох половин грудної клітки по різним анатомічним лініям, переломом мечоподібного відростка грудини, лівобічним пневмогемотораксом (наявністю повітря та кровотечею в ліву плевральну порожнину), компресійним перелом гіда третього грудного хребця, розривом верхньої частки лівої легені та крововиливом в її товщу, розривом та крововиливом серцевої сорочки, дані тілесні ушкодження в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті потерпілого. 21.02.2024 вироком Полонського районного суду Хмельницької області по справі № 681/1419/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП за ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 7 років (а.с.19-22). Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 06.11.2024 по справі № 681/1419/23 апеляційну скаргу [PERSON] на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 21.02.2024 залишено без задоволення (а.с.23-28). Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «Мazda Е 2200», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 215929820 від 26.07.2023 року. За умовами проліса страхова сума на одного потерпілого становить 320000 грн, за шкоду, заподіяну майну - 160000 грн, франшиза становить 1600 грн (а.с.29-31). Відповідно до повідомлення [PERSON] до АТ СГ «ТАС» від 22.08.2023, остання повідомила страховика про ДТП, що мала місце 13.08.2023 в [ADDRESS] за її участю та потерпілого [PERSON] , який загинув (а.с.18). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.08.2023 Полонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 77 років (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.04.1967, виданого Кривинською сільською радою Славутського району Хмельницької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.04.1967, після чого для дружини присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.16). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Згідно із п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 цього ж Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Встановлено, що позивачкою не вживалися заходи досудового врегулювання спору, вона звернулася безпосередньо до суду. У постанові Великої Палати Верховного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465\\4287\\15 викладено правовий висновок, що у разі звернення із заявою безпосередньо до суду страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону України №1961-ІV від 01.07.20004 р. та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З матеріалів справи встановолено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Отже, що стосується вимог позивачки до ПАТ «СГ «ТАС» щодо стягнення моральної шкоди, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги в повному обсязі, зважаючи на таке. За приписами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №199/1100/19. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial