Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Представник позивача Пилипчук А.С. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02.06.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 02.06.2024-100001473, у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За умовами зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 13000,00 грн, строк кредитування 98 днів, фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Узв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість по кредиту в розмірі 39520,00 грн, яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) 13000,00 грн, заборгованості по процентам 19110,00 грн, заборгованості по комісії 910,00 грн, заборгованості з неустойки 6500,00 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 02.06.2024-100001473 від 02.06.2024 року у розмірі 39520,00 грн та понесений судовий збір. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що визнає позовні вимоги частково, в частині заборгованості за основною сумою боргу у сумі 13000,00 грн, в іншій частині просив відмовити. Зазначив, що погоджується з тим, що отримав кошти у розмірі 13000,00 грн за споживчим договором № 02.06.2024-100001473 від 02.06.2024 року на свій банківський рахунок, але вважає, що ТОВ «Споживчий центр» умисно ввело його в заборгованість, так як не ознайомило його повністю з інформацією про кредитування, а саме про комісію, графік погашення, реальної процентної ставки та неустойки. Також, вважає, що нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим та перевищує максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначеної законодавством. Доказів, що ним була прийнята пропозиція укласти договір та його підписання не надано. Заперечує, щодо нарахування комісії у розмірі 910,00 грн, оскільки умовами договору вже передбачено сплату відсотків, тому позивач не мав права нараховувати будь-які інші нарахування. Заперечує суму неустойки в розмірі 6500,00 грн, оскільки вона нарахована у період дії в Україні воєнного стану. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та залишити відзив на позовну заяву відповідача без розгляду. В обґрунтування зазначає, що відповідачем було подано відзив з порушенням строків, та за поновленням строків до суду він не звертався, тому вважає, що відповідачем не дотримано процесуальних строків для подачі відзиву на позовну заяву. Кредитний договір між сторонами було укладено відповідно до норм чинного законодавства у електронній формі, та підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс - повідомленні на номер вказаний відповідачем, як фінансовий 0501681126. Підписуючи оферту відповідач підтвердив, що розуміє умови на яких укладається договір. Щодо умов договору, то своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в том числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки. За договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язання, тому вимога позивача щодо стягнення неустойки є законною. Відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення кредитного договору. Видача кредитних коштів підтверджується первинним платіжним документом. Зарахування коштів відбулося на електронний платіжний засіб відповідача. Позивачем надано детальний розрахунок заборгованості, який є належним та допустимим доказом. Відповідач не надав власного розрахунку заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в відповіді на відзив просив проводити розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належними чином, в відзиві на позовну заяву просить позовні вимоги задовольнити частково та розглядати справу за його відсутності. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 02.06.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 02.06.2024- 100001473, у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора E641. Підписавши пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) та заявку кредитного договору № 02.06.2024- 100001473 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), відповідач підтвердив, що він ознайомився з умовами кредитування та підтверджує, приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти). Також, було підписано Паспрт споживчого кредиту, який містить інформацію про основні умови кредитування. ТОВ «Споживчий центр» надав позичальнику кредит у розмірі 13000,00 грн, строк кредитування 98 днів, дата повернення кредиту 07.09.2024 року, процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п.3.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії. Відповідно до п.4.1 Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитівелектронного платіжного засобу споживача [NUMBER] Відповідно до п.8 Заяви, комісія, пов`язана з наданням кредиту та дорівнює 910,00 грн. Відповідно до п.16 Заяви, спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: тримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. Згідно квитанції ID платежу 2470414701 Order ID: O_938129323C1C2543459B0F5721E5EAEFC9C0, 02.06.2024 року о 14.12 год. на картку [NUMBER], перераховано 13000,00 грн за договором №02.06.2024-100001473. Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №02.06.2024-100001473 від 02.06.2024 року, заборгованість [PERSON] складає 39520,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 13000,00 грн, заборгованість по процентам 19110,00 грн, комісія 910,00 грн, неустойка 6500,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 02.06.2024 року по 07.09.2024 року. Відповідно до картки субконто контрагента [PERSON] , яка містить інформацію про рух коштів по кредитному договору №02.06.2024-100001473 за період з 02.06.2024 по 02.07.2025 включно, заборгованість за кредитним договором становить 33020,00 грн. (складається з тіла кредиту, процентів та комісії) У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Нормоюстатті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Уст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. до Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). В Україні визнається і діє принцип верховенства права.Конституція Українимає найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основіКонституції Україниі повинні відповідати їй, що прямо передбачено устатті 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч. 1ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою -споживачем банківських послуг (ч.1ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з п.22 ч.1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертоїстатті 42 Конституції Україниучасть у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку відповідачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, в процесі судового розгляду встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 02.06.2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 02.06.2024-100001473 (кредитної лінії) та відповідно до умов якого, останньому надано кредит у розмірі 13000,00 грн. Суд враховує, що умовами договорів чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, розмір цих відсотків, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Згідно умов договору, нарахування відсотків відбувалася в межах строку надання кредиту у розмірі відсотків, досягнутих сторонами правочину. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає матеріалам справи, не спростований відповідачем, а тому, може бути прийнятий судом до уваги. Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 33020,00 грн, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 13000,00 грн, по процентам в розмірі 19110,00 грн, комісії 910,00 грн. Враховуючи факт отримання відповідачем кредитних коштів, та узгодженням сторонами розміру відсотків, а також розміру комісії за надання кредиту (п. 8 заяви) суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині вказаних сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відтак доводи відповідача про те, що він не укладав кредитний договір, не був ознайомлений з його умовами, судом до уваги не беруться, оскільки відповідач підписавши договір, погодився із його умовами та не заперечує, що отримав кошти у розмірі 13000,00 грн. Крім того відповідач не скористався своїм правом щодо відмови від укладення договору та доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості за кредитним договором не надав. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача неустойки у сумі 6500,00 грн. суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок неустойки. З огляду на зазначене, неустойка не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 02.06.2024-100001473 від 02.06.2024 у розмірі 33020,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 13000,00 грн; заборгованість по процентам 19110,00 грн; комісія 910,00 грн. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2023,98 грн.

Outcome: partial