Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~23.05.2025 року [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, в якому просить відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та повернути за попереднім (визначеним на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 13.12.2022 року у справі №334/3002/21) місцем проживання із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Сторони перебували у шлюбі з 31.08.2002 року до 06.12.2019 року. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дочка до свого повноліття проживала разом з батьком, син також проживав з позивачем до березня 2022 року, коли відповідач вивезла дитину за кордон без згоди батька. \~ \~ \~ \~При цьому, 13.12.2022 року Запорізьким апеляційним судом у справі №334/3002/21 задоволено зустрічний позов [PERSON] та визначено місце проживання дитини, [PERSON] , разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Постановою Верховного Суду від 19.07.2023 року вказана постанова Запорізького апеляційного суду залишена без змін. \~ \~ \~ \~Відповідно витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Поки між сторонами тривав судовий спір щодо визначення місця проживання сина, відповідач без дозволу батька зміна місце проживання сина та вивезла його до Італії. Станом на 02.04.2025 року відповідачка не повернула дитину за визначеним судом місцем проживання разом з батьком, а продовжує утримувати у себе сина обмежуючи право позивача на спілкування з сином. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що між сторонами тривав судовий процес щодо визначення місця проживання сина. Відповідач виїхала до Італії на постійне місце проживання у 2021 році та мала намір вивезти сина, проте позивач не давав згоди. У березні 2022 року відповідач повернулася до м. Запоріжжя та самовільно вивезла сина за кордон під приводом евакуації у зв`язку зі збройною агресією російської федерації у супереч волі позивача. Після цього, позивач позбавлений можливості спілкування з сином. Інформацію щодо сина отримує від дочки, яка має можливість з ним спілкуватися. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату,час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив, відзив на позов не надав. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 26.08.2025 року надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду №334/3002/21 від 13.12.2022 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2022 року було скасовано та ухвалено нове визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Постановою Верховного суду від 19.07.2023 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного суду від 13.12.2022 року без змін. Згідно копії витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя, [PERSON] [INFO] , зареєстрований з 21.09.2023 року за адресою: [ADDRESS] . За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач під час судового розгляду справи щодо визначення місця проживання дитини самовільно змінила місце проживання сина та вивезла дитину за кордон. Після набрання законної сили постанови Запорізького апеляційного суду від 13.12.2022 року, відповідач рішення суду не виконала та скористалася своїм правом на подання касаційної скарги. Невиконання відповідачем вказаного судового рішення свідчить про самовільну зміну матір`ю місця проживання дитини. Таким чином, [PERSON] добровільно не виконує рішення суду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, тому наявні правові підстави для захисту прав позивача в порядку, визначеному статтею 162 СК України. Доказів, що повернення дитини за місцем проживання батька створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на його розвиток відповідач не надав і судом таких обставин не встановлено. Невиконання одним з батьків судового рішення щодо визначення місця проживання дитини з іншим з батьків, яке набрало законної сили, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини, є підставою для захисту прав позивача у порядку, визначеному статтею 162 СК України (постанова Верховного Суду №742/2468/22 від 15.08.2023 року). За змістом статті 129-1\~Конституції України та статті 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковим до виконання. У справі №\~334/3002/21 орган опіки та піклування брав участь та надавав письмові висновки щодо розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання дитини, які були враховані судом. Судове рішення про визначення місця проживання дитини з батьком набрало законної сили та підлягає безумовному виконанню. У справі також брав участь орган опіки та піклування, яким не зазначено будь-яких нових обставин, які б свідчили про істотну зміну умов проживання дитини, зокрема про неможливість проживання дитини з батьком у зв`язку з обставинами, що виникли після розгляду судом справи про визначення місця проживання дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved