Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

12.06.2025 року позивач подав суду вищенаведений позов, який обґрунтовано таким. Між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 23.09.2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 23.09.2024-100001081. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 9000 грн, строком на 140 днів. 23.09.2024 року відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 9000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 09.02.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 12803 грн 60 коп, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5828 грн 74 коп, по процентам у розмірі 3284 грн 86 коп, неустойки в розмірі 3690 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Разом з тим відповідачкою у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 2 000,47 від 06.10.2024, на суму 2 000,47 грн. від 20.10.2024, на суму 2 000,47 грн. від 03.11.2024, на суму 2 180,47 грн. від 19.11.2024, на суму 2 466,46 грн. від 06.12.2024 та на суму 2 226,04 грн. від 17.12.2024. Позивач зазначає, що під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Позивач просить взяти до уваги, що п.6-1 Закону України «Про споживче кредитування» виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 12803 грн 60 коп та судові витрати у виді судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. Ухвалами Міжгірського районного суду Закарпатської області від: - 13.06.2025 року позов залишено без руху; - 18.06.2025 року прийнято позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка ухвалу про відкриття провадження отримала 26.06.2025 року, відзив на позовну заяву станом на 08.09.2025 року вона не подала, строк для подачі такого сплив. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Споживчий центр» слід задовольнити частково, виходячи з такого. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 23.09.2024 року було укладено кредитний договір № 23.09.2024 -100001081. Відповідно до умов цього договору: - дата надання/видачі кредиту - 23/09/2024; - сума Кредиту: 9000 грн 00 коп; - строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання; - дата повернення (виплати) кредиту - 09.02.2025; - процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; - неустойка: 90 грн 00 коп, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з довідкою генерального директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих.№142-0906 від 09.06.2025 року, яка адресована ТОВ «Споживчий центр», ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію НБУ №3 від 11.11.2013 року; між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року, відповідно до зазначеного договору було успішно переказано кошти на платіжну картку клієнта: 23.09.2024 року о 12 год 28 хв 52 с на суму 9000 грн, номер картки 4731219658046184, номер транзакції в системі iPay.ua -517650700, призначення платежу: видача за договором кредиту №23.09.2024-100001081. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №23.09.2024-100001081 від 23.09.2024 року заборгованість [PERSON] за цим договором складає: 5828 грн 74 коп - основний борг; 3284 грн 86 коп - проценти; 3690 грн 00 коп - неустойка, що разом складає 12803 грн 60 коп, проценти по кредиту нараховані за період з 23.09.2024 року по 09.02.2025 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» є абонентом Системи ВаnkID Національного банку з 26 жовтня 2020 року. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини 3 статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] заперечує наявність кредитних зобов`язань перед ТОВ «Споживчий центр», натомість ТОВ «Споживчий центр» довело існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, зокрема підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачка суду не надала, а також не подала будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, не заперечила щодо складових суми заборгованості, порядку та обґрунтованості їх нарахування. Таким чином, заборгованість відповідачки за кредитним договором за тілом кредиту в розмірі 5828 грн 74 коп\~ та за процентами в розмірі 3284 грн 86 коп є доведеною, а тому вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 3690 грн 00 коп, суд зазначає наступне. 24 грудня 2023 року вступив в силу Закон «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесені зміни до Закону «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Разом із тим, виник конфлікт між нормами пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування», за змістом якого через 30 днів після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дозволяється встановлення договірної відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, і пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з частинами 1,2 стаття 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Таким чином, усі закони України, які є актами цивільного законодавства, повинні відповідати ЦК України. У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Відтак хоч Закон № 3498-IX від 22.11.2023 прийнятий пізніше, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України. Таким чином, ЦК України має вищу юридичну силу, тому до цих правовідносин підлягає застосуванню положення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, а тому відповідачка звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 71,18 %), тому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1724 грн 26 коп (2422 грн 40 коп х 71,18 % = 1724 грн 26 коп).

Outcome: partial