Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У серпні 2025 року [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивує тим, що 02 червня 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області складено актовий запис за №25, від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого в сім`ї почали виникати конфлікти, що призвело до відсутності нормального спілкування між ними, відповідач не вважає за потрібне змінювати свою поведінку та спосіб життя, шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведуть, а тому вважає, що, за таких обставин, подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим, просить розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] », малолітніх дітей залишити проживати разом з нею. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 11 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 08 вересня 2025 року. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 02 червня 2017 року Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, про що складений актовий запис за №25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.11, 13). Матеріалами справи документально підтверджено, до малолітні діти зареєстровані разом з позивачем по [ADDRESS] (а.с.9, 12, 14). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Зважаючи на принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що передбачає можливість добровільного розірвання шлюбу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини життя подружжя, які свідчать про те, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки причини розпаду сім`ї, на які посилається позивач, є поважними, примирення між подружжям, за таких обставин, неможливе і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивачка клопоче після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », про що зазначила у позовній заяві, суд приходить до висновку після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». Положеннями статті 129 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (постанова Верховного суду України № 200/952/18 від 15 січня 2020 року). З огляду на те, що спір між сторонами щодо того з ким із батьків будуть проживати малолітні діти відсутній, суд вважає за необхідне залишити малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживати разом з матір`ю. VI. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду із вказаною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.4484532198.1 від 05 серпня 2025 року. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, з урахуванням положень частин 1 статей 141 та 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнення з відповідачки на його користь 605,60 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved