Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

07 травня 2025 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 27.09.2021 [PERSON] уклав з Акціонерним Товариством «ОТП БАНК» кредитний договір № 2037608188, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 20% за користування кредитом. Загальний розмір кредиту 72500,00 грн. На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, банком було видано кредит. В свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21.06.2024 становить 97868,06 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 66931,67 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 30936,39 грн. 21.06.2024 року між AT «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 2037608188 від 27.09.2021. Оскільки, позичальник має непогашену заборгованість за вказаним кредитним договором, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 08.05.2025 справу прийнято до провадження та відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.08.2025 справу підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 10.09.2025 року. 09.06.2025 року від представника відповідача адвоката Заруби С.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, зо позов визнають частково, в частині тіла кредиту в повному обсязі. Щодо стягнення відсотків заперечила, так як вони нараховані в період дії військового стану. Крім того, зауважила, щодо надмірно завищеного розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу. 13.06.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. В якій позивач зазначає. Що чинним законодавством не передбачено заборони нараховувати відсотки за користування кредитом. Крім того, зазначає, про надання разом з позовною заявою всіх необхідних доказів понесених судових витрат. 11.08.2025 року від представника позивача надійшла заява, в якій він просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.09.2021 [PERSON] уклав з Акціонерним Товариством «ОТП БАНК» кредитний договір № 2037608188, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби з фіксованою ставкою 20% за користування кредитом. Загальний розмір кредиту 72500,00 грн. На виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, банком було видано кредит. В свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21.06.2024 становить 97868,06 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 66931,67 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 30936,39 грн. 21.06.2024 року між AT «ОТП БАНК» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 2037608188 від 27.09.2021. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України передбачено що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Положеннями\~ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1\~статті 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за кредитним договором та суму заборгованості за відсотками. Станом на 21.06.2024 становить 97868,06 грн., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 66931,67 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 30936,39 грн. За змістом договору про споживчий кредит вбачається, що він містить визначені параметри та умови надання кредиту, порядок і графік повернення кредитних коштів та сплати процентів. Розрахунки сум заборгованості відповідача по вказаному договору надані суду і відповідають вимогам закону, заборгованість є обґрунтованою та документально підтвердженою. Доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інші розрахунки, які би спростовували нарахування позивача. Таким чином, надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність відповідачем не спростована (в тому числі і розмір заборгованості за договором). Умови договору не оспорюються. Відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 97868,06 грн. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача, зазначені у відзиві, щодо того, що під час дії воєнного стану відсотки за користування кредитом не нараховуються. Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» забороняється нарахування на період воєнного стану штрафних санкцій, а не процентів за користування кредитом. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стосується розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно з п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України\~однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до п. 6 ч.1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно зі\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено\~Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI\~(далі - Закон № 5076-VI). Так, відповідно до\~ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9). Згідно з положеннями\~ст. 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем додані такі докази понесення витрат на правничу допомогу, копії яких додані до позовної заяви, а саме: - договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024; -акт прийому-передачі наданих послуг від 15.07.2024; -платіжна інструкція № 4941 від 01.10.2024. Загалом позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн. Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, положення\~ст.141 ЦПК України, та зважаючи на обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, суд вважає такий розмір витрат на правничу допомогу є пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи, а тому приходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн, що, на думку суду, є співмірним зі складністю даної справи. Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в сумі 8000,00 грн. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №1893 від 24.04.2025 про сплату судового збору в сумі 3028,00 грн, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved