Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

У травні 2023 року Представник Позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до Суду з позовом про сплату заборгованості за оренду та примусове виселення з орендованої квартири Відповідача [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовувалась тим, що «23» листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди квартири. З вересня 2021 року Відповідач почав з запізненнями вносити орендну плату та плату за комунальні послуги, а вже з січня 2022 року припинив вносити оплати взагалі, в зв`язку з чим у нього на момент подачі Позовної заяви виник борг з орендної плати у розмірі 113 000 (сто тринадцять тисяч) гривні 00 копійок та комунальних послуг у розмірі 12 567 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 60 копійок. В зв`язку з вищенаведеним, Позивач просить суд: - Стягнути з Відповідача - [PERSON] на користь Позивача - [PERSON] заборгованість з орендної плати у сумі 113 000 (сто тринадцять тисяч) гривні 00 копійок та комунальних послуг у розмірі 12 567 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 60 копійок - Визнати Відповідача - [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - Зобов`язати Відповідача - [PERSON] усунути перешкоди в користуванні Позивачем - [PERSON] його житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом звільнення вказаного приміщення без надання іншого приміщення. - Стягнути з Відповідача на користь Позивача суму судових витрат, а саме: 1257 (одна тисяча двісті п`ятдесят сім) гривень 43 копійок судового збору. 16 травня 2023 Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області (Ковальчук Л.М.) позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про сплату заборгованості за оренду та примусове виселення з орендованої квартири було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків у вигляді надання до Суду документу, який би підтверджував доплату судового збору за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 2147,20, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали суду. 18 травня 2023 року до суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 16.05.2023 року. 22 травня 2023 року після усунення недоліків Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області (Ковальчук Л.М.) було відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про сплату заборгованості за оренду та примусове виселення з орендованої квартири. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22\~травня 2023\~року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 25 липня 2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області через систему Електронний суд від Відповідача надійшла заява про вступ у справу в якості Відповідача, в якій вона просить додати її до справи в якості Відповідача та повідомляє, що станом на дату надсилання заяви нею не було отримано позовної заяви. Про номер справи і відкриття провадження вона дізналась випадково через листування між Сторонами у мобільному додатку Вайбер. Разом з тим, Відповідач зазначає, що через війну і військовий стан, вона виїхала в більш безпечне місце, а квартирою і майном, що в ній знаходилось, вона не користувалась. При цьому, Позивач, який знаходився за кордоном, нехтуючи форс-мажором, почав вимагати від неї оплати, або звільнення квартири. Після відкриття провадження, Відповідач все ж звільнив квартиру. Також, як зазначає, Відповідач, ключі від квартири і акт прийому-передачі буде передано до Суду. Разом з тим, ані акту приймання-передачі, ані самих ключів Відповідач так і не передав до Суду. 17 липня 2024 року від Представника Позивача надійшло пояснення щодо заяви про вступ у справу, в якій він зазначав, що не погоджується з позицією Відповідача, оскільки останній не надав сертифікат із ТПП України про наявність саме в нього форс-мажору. Зокрема, Представник Позивача зазначає, що Відповідач мав можливість безперешкодно користуватись орендованою квартирою. Крім того, у дружини Позивача батьки знаходились в місті Миколаєві в червні 2022 року і вона хотіла перевести їх у орендовану Відповідачем квартиру, проте не змогла, адже там знаходились речі Відповідача, а сам Відповідач підтверджував свій намір орендувати квартиру і обіцяв погасити заборгованість. Більше того, дана заборгованість у Відповідача виникла ще з січня 2022 року, за два місяці до початку повномасштабного вторгнення рф в Україну. Проте в вересні 2022 року Відповідач категорично відмовився погашати свою заборгованість з орендної плати, посилаючись на інформаційно-узагальнюючий лист, що розміщений на сайті Торгівельно-промислової палати України, мовляв, що даний лист звільняє її від обов`язку оплачувати орендну плату за квартиру. На прохання Позивача звільнити приміщення, Відповідач відмовлявся це робити, обґрунтовуючи свою відмову ракетними обстрілами і небезпекою для її життя. При цьому, Позивач та його дружина пропонували Відповідачу за її рахунок вивести речі з квартири і допомогти орендувати склад для зберігання її речей. Цю пропозиції Відповідач відхилив, обґрунтовуючи це тим, що квартира знаходиться під сигналізацією і там зберігаються цінні речі Відповідача. Зокрема, Представник Позивача стверджує, що Відповідач звільнив квартиру за тиждень до підготовчого засідання та чотири дні знаходилась в місті Києві, але не знайшла часу, аби ознайомитись з матеріалами судової справи. Також, Представник Позивача надала Суду фотодокази квартири, яку звільнив Відповідач. На цих фотодоказах вбачається пошкодження майна Позивача: було пошкоджено міжкімнатні двері, меблі. Такі дії Відповідача перешкоджали Позивачеві в користуванні його майном та стали наслідком виникнення у Позивача заборгованості з комунальних послуг у розмірі 12 567 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 60 копійок, адже на момент знаходження речей у квартирі, надавались послуги з опалення тощо. 18 жовтня 2024 року через систему Електронний суд від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, якою Відповідач частково визнає позовні вимоги відповідача. Так, Відповідач визнає заборгованість за січень і лютий 2022 року в розмірі 15 січня 2022 року, оскільки, дана заборгованість виникла до початку дії форс-мажору. З рештою позовних вимог Відповідач не погоджується, з огляду на непридатність житлових умов для проживання з вини орендаря та посилається на п. 9.3 Договору. Так, Відповідач зазначає, що повномасштабне вторгнення відбувалося не з його вини, а пліснява, відсутність безпеки, бомбосховища світла, тепла, води свідчать про фактичне підтвердження непридатності умов до життя. Зокрема в липні 2023 року, коли Відповідач звільняв квартиру, він не міг користуватись водою, бо все проржавіло, було забито землею і камінням, текло. Також, вона зазначала, що діяв форс-мажор і тому вона не мала змоги розпродати свої речі і розрахуватись з Позивачем. Натомість змушена була все роздати. 22 жовтня 2024 року від Представника Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає наступне. По-перше, Відповідач порушив строк на подання відзиву, адже ознайомився з матеріалами справи в серпні 2024 року, але відзив подав лише 18 жовтня 2024 року за день до судового засідання. В матеріалах справи відсутній доказ направлення відзиву та додатків до нього Позивачеві. По-друге, щодо неможливості користуватись орендованою квартирою, Представник Позивача зазначає, що Відповідач відмовлявся звільнити квартиру, що призвело до виникнення судового спору між сторонами. Також, Відповідач до вересня 2022 року запевняв Позивача в продовженні договірних відносин та сплаті всієї заборгованості з орендної плати, яка в нього виникла з січня 2022 року. По-третє, щодо відсутності житлово-комунальних послуг, Представник Позивача зазначає, що послуги надавались, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг за весь цей період. Разом з тим, Представник Позивача зазначає, що не зобов`язаний був забезпечувати належне водопостачання в липні 2023 року, адже це не є місяць за який стягується орендна плата. Також, Представник Позивача зауважує, що Відповідач не надав Сертифікат із ТПП України, який підтверджував наявність форс-мажору у Відповідача. В законі відсутні інші документи, що можуть видаватись ТПП України та його територіальними підрозділами з метою засвідчення факту наявності форс-мажору. Разом з тим, як зазначає Представник Відповідача, у відповідності до ст. 825 Цивільного кодексу України Відповідачці надано право на розірвання договору найму через непридатність житла до його використання (саме на непридатність житла на його використання так посилається Відповідачка). Ба більше, Позивач не заперечував проти розірвання договору найму та вивільнення Відповідачкою його квартири. Своїм правом Відповідачка не скористалась. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Так, КЦС ВС у\~Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що 23 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди квартири. Згідно п. 1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в користування на строк дії Договору 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 73,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Орендована квартира належить Позивачу на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу ВМО 022465 та зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно 27 квітня 2010 року. У відповідності до п. п. 5.1 та 5.2. даного Договору, Сторони домовились, що перша оплата за цим Договором здійснюється за перший місяць, а кожна наступна оплата здійснюється не пізніше 1 (першого) числа кожного місяця. Розмір щомісячної орендної плати за цим Договором складає 7545 (сім тисяч п`ятсот сорок п`ять) гривень 00 коп. Відповідно до п. 5.3. Договору, оплату за комунальні послуги (електроенергія, холодне та гаряче водопостачання та доступ до мережі Інтернет) Орендар здійснює окремо. Даний Договір було укладено на 6 місяців з можливістю пролонгації на такий же період за згодою обох сторін. Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. З матеріалів справи вбачається, що Сторони продовжували дотримуватись умов укладеного Договору: Відповідач продовжував проживати в орендованій квартирі разом зі своєю родиною, а після повномасштабного вторгнення продовжував зберігати в квартирі речі, а Позивач не заперечував проти такого користування. З вересня 2021 року Відповідач почав з запізненнями вносити орендну плату та плату за комунальні послуги, а вже з січня 2022 року припинив вносити оплати зовсім, в зв`язку з чим у нього на момент подачі Позовної заяви виник борг з орендної плати у розмірі 113 000 (сто тринадцять тисяч) гривні 00 копійок та комунальних послуг у розмірі 12 567 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 60 копійок. Заборгованість Позивача з комунальних послуг в загальній сумі 12 567 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 60 копійок підтверджується наступними документами: 1)Рахунок на оплату послуг з постачання теплової енергії за грудень 2022 року; 2)Рахунок за електроенергію № 522949348 за грудень 2022 року від 31.12.2022 року; 3)Рахунок на сплату ЖКП №83100010 за січень 2023 року. Відповідач визнає свою заборгованість у розмірі 15\~000 (п`ятнадцяти тисяч) гривень 00 копійок за січень-лютий, адже за його словами, він користувався майном Позивача. Решту суми заборгованості Відповідач не визнає через повномасштабне вторгнення та вважає, що форс-мажор унеможливлює використання орендованої квартири та звільняє її від виконання її зобов`язань за договором оренди. З такою позицією Відповідача погодитись не можна з огляду на наступне: Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтями 317, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З матеріалів даної справи вбачається, що в квартирі Позивача знаходились речі Відповідача, які останній не бажав вивозити, мотивуючи це тим, що це небезпекою для його життя, хоча майно Позивача не знаходилось в зоні бойових дій та не перебувало під окупацією російською федерацією. Більше того, як вбачається з матеріалів справи Позивач пропонував Відповідачеві допомогу у вивезенні її речей та укладенні договору оренди складського приміщення за кошт Відповідача, проте останній відхилив цю пропозицію, мотивуючи тим, що в квартирі знаходяться його ціні речі. Саме через знаходження речей Відповідача та його небажання звільняти квартиру Позивач був позбавлений права вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. 28 січня 2023 року Позивач надсилав Відповідачу свою претензію щодо погашення заборгованості з орендної плати та вивільнення квартири протягом 1 (одного) місяця з моменту отримання претензії. Проте вимоги в претензії не було виконано. Після вичерпання всіх можливостей досудового врегулювання спору, Позивач змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати та комунальних платежів та примусове виселення з орендованої квартири. У відповідності до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Статтею 815 Цивільного кодексу України передбачено, що Наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Згідно ст. 825 Цивільного кодексу України, наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому. Разом з тим, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за найм житла за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 826 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Згідно ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Тобто, законодавець звільняє особу, яка порушила зобов`язання від відповідальності, а не від самого виконання зобов`язання. У відповідності до ст. 14-1 Закону Україну «Про торгово-промислові палати в Україні» документом, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, є Сертифікат, що виданий ТПП України та її територіальними підрозділами. В законі відсутні інші документи, що можуть видаватись ТПП України та його територіальними підрозділами з метою засвідчення факту наявності форс-мажору. Відповідач не надав Сертифікат із ТПП України та її територіальними підрозділами та не довів наявність форс-мажору саме в нього. Сам же лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22, від 07.06.2023 у справі №912/750/22. При цьому, форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору, що узгоджується з правовою позицією Постанові ВС від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22. Щодо звільнення Відповідача від обов`язку сплачувати орендну плату, суд доходить висновку про наступне. Згідно ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Разом з тим, як стверджує Позивач та підтверджує Відповідач, речі Відповідача перебували у орендованій квартирі, квартиру опалювали та надавались комунальні послуги, що підтверджується рахунками на оплату комунальних послуг, Відповідач мав ключі і безперешкодно дістався до місцезнаходження квартири та безперешкодно потрапив до неї у липні 2023 року, аби звільнити її. При цьому, Відповідач відмовлявся звільняти квартиру, коли Позивач запропонував йому допомогу у перевезенні речей через те, що в ній знаходяться його цінні речі. Речі, що знаходились в квартирі, як зазначає Відповідач у своєму відзиві, він роздав на благодійність. Тобто, обстріли не заважали йому зробити те саме, усунувши перешкоди в користуванні квартирою для Позивача в досудовому порядку, так само віддавши їх на благодійність. Тим паче, Позивач сам пропонував Відповідачу свою допомогу. А відтак, підстав стверджувати, що Відповідач не мав змоги користуватись квартирою в період з квітня 2022 року по липень 2023 року немає і Відповідач не довів суду таку неможливість. І, навпаки, присутні підстави стверджувати, що Позивач не міг користуватись своїм житлом через речі Відповідача, адже Відповідач відмовлявся звільняти квартиру, й надалі мав можливість зберігати в квартирі речі і безперешкодно їх вивозити. Жодних перепон в нього не було. Як вбачається, позовні вимоги Позивача складаються лише зі стягнення заборгованості з орендної плати за час оренди його квартири у розмірі\~113\~000\~(сто\~тринадцять тисяч)\~гривні 00\~копійок та погашення його заборгованості з комунальних послуг під час оренди квартири у розмірі 12 567 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 60 копійок. Тому, Суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 113 000 (сто тринадцять тисяч) гривні 00 копійок та комунальних послуг у розмірі 12 567 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім) гривень 60 копійок підлягає задоволенню. Оскільки Відповідач залишила орендовану квартиру (тобто відмовилась від договору оренди), то вона втратила право користування житловим приміщенням. Щодо позовних вимог у вигляді усунення перешкод в користуванні Позивачем - [PERSON] його житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом звільнення вказаного приміщення без надання іншого приміщення, Суд відмовляє в задоволенні цих позовних вимог, оскільки Відповідач звільнив орендовану квартиру, що підтверджує і сам Позивач. Оскільки фактично позовна вимога щодо звільнення квартири була виконана Відповідачем в повному обсязі, то ці позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial