Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Торговий Дім УкрМетБуд», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму попередньої оплати за не переданий товар у розмірі 37 000 (тридцять сім тисяч) гривень та понесені витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у липні 2024 року [PERSON] звернуся до ТОВ «Торговий Дім УкрМетБуд» з метою придбання зарядної станції SOUOP UPP-1800 1488Вт*г. Після спілкування із представником Відповідача та підтвердження ним замовлення, а також надання Позивачем поштових реквізитів для відправки йому товару, 27.07.2024 ТОВ «Торговий Дім УкрМетБуд» надали рахунок на оплату № 405 на загальну суму 37 000 гривень, в тому числі ПДВ 6166, 66 гривень за товар, а саме за зарядну станцію SOUOP UPP-1800 1488Вт*г. [PERSON] цього ж дня перерахував грошові кошти у сумі 37 000 гривень на розрахунковий рахунок ТОВ «Торговий Дім УкрМетБуд» [NUMBER] , відкритий в АТ «А-Банк», призначення платежу - «сплата за товар», що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3789220284.1 від 27.07.2024. Однак, незважаючи на те, що Позивачем була здійснена попередня оплата за товар у розмірі його повної вартості, Відповідач свої зобов`язання з передачі товари не виконав. При цьому, представник Відповідача у подальшому спілкуванні із Позивачем обіцяв спочатку передати товар у найкоротші строки, потім обіцяв повернення грошових коштів за сплачений товар. Однак, ні того ні іншого зроблено не було. У подальшому, представники Відповідача взагалі перестали виходити на зв`язок із Позивачем. Оскільки строк передачі товару в письмовому вигляді сторонами не узгоджувався, Позивач направив на юридичну адресу Відповідача вимогу про здійснення передачі товару, а в подальшому й вимогу про повернення грошових коштів. Так, 24 лютого 2025 року Позивач направив засобами поштового зв`язку на юридичну адресу Відповідача вимогу, в якій просив ТОВ «Торговий дім «УкрМетБуд» у семиденний строк з дня отримання цієї вимоги передати в його власність товар, який був у повному обсязі оплачений ним на підставі виставленого рахунку на оплату № 405 від 27 липня 2024 року, а саме зарядну станцію SOUOP UPP-1800 1488Вт*г. Будь-якої відповіді на вищевказану вимогу Відповідачем надано не було. У зв`язку із цим, 15.03.2025 року [PERSON] направив на юридичну адресу Відповідача другу вимогу, в якій просив в семиденний строк з дня отримання цієї вимоги повернути грошову суму у розмірі 37 000 гривень, яка була сплачена ним на підставі виставленого рахунку на оплату № 405 від 27.07.2024 у зв`язку із нездійсненням передачі товару. Вищевказана вимога також була залишена Відповідачем без уваги. Зважаючи на вищевикладені обставини, з метою захисту законних прав та інтересів у Позивача виникла необхідність у зверненні до суду із даною позовною заявою з метою повернення сплачених коштів за товар, який так і не був переданий Відповідачем. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. 23.07.2025 у справі змінено склад суду. Ухвалою суду від 25.07.2025 суддею Дергачівського районного суду Харківської області Овсянніковим В.С. справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач у судове засідання не з`явився, викликалася своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові конверти, які направлялися рекомендованими листами з повідомленнями на адресу зареєстрованої юридичної особи, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ТОВ «Торговий Дім УкрМетБуд», відзиву, клопотання, заяв чи будь-яких пояснень щодо розгляду справи до суду не подавав (а.с. 20-21, 38-39). Додатково відповідач повідомлявся шляхом розміщення та оприлюднення інформації на офіційному веб-сайті суду веб-порталу судової влади України. Згідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу зарядної станції SOUOP UPP-1800 1488Вт*г, згідно рахунку на оплату № 405 від 27.07.2024 та платіжною інструкцією № 0.0.3789220284.1 від 27.07.2024 про перерахування вказаної суми грошових коштів у розмірі 37 000 гривень на розрахунковий рахунок ТОВ «Торговий Дім УкрМетБуд» [NUMBER] , відкритий у АТ «А-Банк». Згідно із п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Отже, у розумінні наведеної норми позивач є споживачем, тобто фізичною особою, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб. За положеннями ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Пунктом 8 частини 1 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено укладення договору на відстані, у відповідності до якого договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Пунктом 11 частини 1 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що до засобів дистанційного зв`язку віднесено електронні комунікаційні мережі, поштовий зв`язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані; У відповідності до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Відповідно до ст. ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частини перша - третя статті 698 ЦК України). Згідно із ст. 663 цього Кодексу, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України. Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі. Згідно із ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару у розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі №918/631/19 попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. Оплата за товар є попередньою, якщо відповідно до договору вона має бути здійснена до моменту виконання продавцем свого обов`язку з передачі товару саме у власність, тобто до моменту переходу права власності на товар від продавця до покупця. Це випливає з визначення договору купівлі-продажу, наведеного у ч. 1 ст. 655 ЦК України, яка встановлює обов`язок продавця передати товар саме у власність покупця. Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно дост.530 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Суд зазначає, що у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. У такий спосіб, позивач 24.02.2025 направив засобами поштового зв`язку на юридичну адресу Відповідача вимогу, в якій просив ТОВ «Торговий дім «УкрМетБуд» у семиденний строк з дня отримання цієї вимоги передати в його власність товар, який був у повному обсязі оплачений ним на підставі виставленого рахунку на оплату № 405 від 27.07.2024 року, а саме зарядну станцію SOUOP UPP-1800 1488Вт*г. 15 березня 2025 року Позивач знову направив на юридичну адресу Відповідача другу вимогу, в якій просив у семиденний строк з дня отримання цієї вимоги повернути грошову суму у розмірі 37 000 гривень, яка була сплачена Позивачем на підставі виставленого рахунку на оплату № 405 від 27.07.2024 року у зв`язку із нездійсненням передачі товару (а.с. 11-14). Позивач стверджує, що відповідач не здійснив поставку оплаченого товару в обумовлений строк та не повернув суму попередньої оплати, в результаті чого на момент звернення до суду у відповідача існувала заборгованість з повернення суми попередньої оплати у розмірі 37 000 гривень. З огляду на фактичні обставини справи та правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд визначає правову природу сплаченої позивачем суми коштів у загальному розмірі 37 000 гривень саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх договірних зобов`язань. Аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 21.02.2018 року в справі № 910/12382/17). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 13.05.2019 року у справі № 910/15009/17, оскільки позивач сплатив суму попередньої оплати, а відповідач не передав товар, правильним є застосування частини другої ст. 693 Цивільного кодексу України та наявність підстав для задоволення позову і повернення позивачу попередньої оплати. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справа № 918/631/19 сформувано висновок, що у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 та ч. 1 ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, розмір якого підтверджується, зокрема, банківськими випискою - платіжною інструкцією від 27.07.2024 про перерахування на розрахунковий рахунок відповідача, що вказаний ним був у виставленому позивачу рахунку на оплату №405 від 27.07.2024 (а.с. 5, 17). Слід зазначити, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості та її розміру подано до суду: Копія рахунку на оплату № 405 від 27.07.2024 (оригінал електронного доказу у Позивача); Копія платіжної інструкції № 0.0.3789220284.1 від 27.07.2024 (оригінал електронного доказу у Позивача); Копія вимоги від 24.02.2025 з доказами її направлення на адресу Відповідача (оригінал у Позивача); Копія вимоги від 13.03.2025 з доказами її направлення на адресу Відповідача (оригінал у Позивача); Копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 28.03.2025 щодо Відповідача (оригінал у Позивача); Ордер; Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; Копія відповіді про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС № 8487436 від 27.03.2025. Отже, позивачем надані належні та допустимі докази, які приймаються судом і є підставою для задоволення позову. У свою чергу відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму вказанупозивачем та позовні вимоги взагалі. Факт направлення позивачу зарядної станції SOUOP UPP-1800 1488Вт*г, згідно рахунку на оплату №405 від 27.07.25, або поверненню йому грошових коштів урозмірі 37 000 гривень, що сплачені позивачем на рахунок відповідача, згідно платіжної інструкції № 0.0.3789220284.1 від 27.07.2024, відповідачем також не підтверджено, доказів наявності інших спірних правовідносин матеріали справи не містить, а відповідачем не надано. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач ставить питання про стягнення з відповідача суму попередньої оплати за не переданий товар у розмірі 37 000(тридцять сім тисяч) гривень. Ця сума підлягає стягненню з відповідача. Отже, враховуючи, що ТОВ «Торговий Дім УкрМетБуд» узятиїх зобов`язань належним чином не виконав, доказів, які б спростовували наданих позивачем доказів до суду не подав, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму попередньої оплати за не переданий товар у розмірі 37 000 (тридцять сім тисяч) гривень. Отже, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надаючи їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до статті ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сума судового збору за подання майнового позову фізичною особою в Україні становить 1,5% від суми позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 8 розмірів цього мінімуму, відповідно до положень Закону про судовий збір. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2025 рік становить 3028 гривень, тому мінімальний збір становитиме 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим, підлягають стягненню з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третястатті 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем у якості доказів на підтвердження підстав для стягнення 10 000 гривень за надання правничої допомоги надано ордер серії ВІ №1291080 від 31.03.2025 на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Гаалінкіним В.Ф. від 12.03.225 за договором про надання безоплатної правничої допомоги №2/12/03-25 у Дергачівському районному суді Харківскої області; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3945 від 26.10.2021 на ім`я Галінкіна В.Ф.; Договір про надання правничої допомоги № 2/12/03-25 від 12.03.2025; додаткову угоду № 1 від 12.03.2025 до договору про надання правничої допомоги № 2/12/03-25 від 12.03.2025; Актом прийому-передачі наданих послуг 2025 до договору про надання правничої допомоги № 2/12/03-25 від 12.03.2025, згідно яких адвокат надав клієнту послуги обумовлені договором, щодо позовнимх вимог до ТОВ «Торговий Дім УкрМетБуд» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів - суми сплаченої попередньої оплати за не переданий товар у розмірі 37 000 гривень; платіжною інструкцією №@2PL288029 від 24.03.2025, згідно якого банком емітентом на рахунок Галінкіна В.В. перераховані грошові кошти у розмірі 10 000 гривень, у призначені платежу зазначено - згідно договору №2/12/03-25 від 12.03.2025, [PERSON] . З огляду на вищевикладене, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню. Відтак, суд приходить до висновку, що сума витрачена на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] .

Outcome: approved