Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №8057368 від 05.07.2024 у розмірі 49 110 грн. та витрат на сплату судового збору у сумі 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.07.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8057368, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п. 10 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно з п.п. 2.4. п. 2 кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Авентус Україна» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.п. 2.1. п. 2 кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (п.п. 9.8 Кредитного договору), які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих Правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у Розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 28.03.2025 Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу N?28032025 у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно з п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора, прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком N?2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору Відповідно до реєстру боржників №1 від 28.03.2025 до договору факторингу №28032025 від 28.03.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 49110, з яких: 16000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25110 грн. - сума заборгованості за відсотками; 8000 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 31.07.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.08.2025 від відповідача надійшов відзив на позову в якому останній просить в задоволенні позову відмовити з посиланням на те, що у відповідності до вимог ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позивач будь-яких відомостей підтверджуючих укладення електронного договору суду не надав. Пунктом 9.8 кредитного договору №8057368 від 05.07.2024 передбачено, що невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті creditplus.ua. Разом з цим, Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту позивач суду не надав. Також зазначає, що згідно матеріалів справи, право вимоги за вищезазначеними правочинами відступлено Первісними кредиторами (позичальниками) на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно з Договором факторингу № 28032025 від 28.03.2025. Сторона відповідача вважає, що тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Вказує, що у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте, позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитним договором не надано належних доказів розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку від платника ТОВ «Авентус Україна» з призначенням платежу "Видача кредиту №8057368". Окрім цього, у п. 4.10. договору факторингу вказано, що Клієнт зобов`язується передати Документацію про Боржників, зазначених у реєстрі Боржників протягом 30 календарних днів з моменту підписання Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, але в буд-якому разі не раніше дня сплати Фактором Ціни Продажу. В договорі факторингу в розділі 1 визначено поняття Документація оригінали документів, що стосуються Заборгованостей окремих Боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог Клієнта до Боржників по Заборгованості, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості, зокрема платіжне доручення або інша документальне підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником. Однак, позивачем не надано суду таких платіжних доручень або інших документів, що могли б підтвердити існування заборгованості відповідача у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення у даній справі. Також зазначає, що, у п. 3.10. договору факторингу вказано, що протягом 24 місяців з моменту укладення даного Договору, Клієнт зобов`язується до 15 числа місяця, що слідує за місяцем отримання Клієнтом коштів від Боржників, надавати Фактору повідомлення у вигляді електронного листа, в якому вказується, суму грошових коштів, які надійшли від кожного боржника на рахунок Клієнта в минулому місяці або відсутність грошових надходжень. Однак, як захзначає відповідач, позивачем не надано суду і таких електронних листів, що могли б підтвердити існування заборгованості відповідача у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення у даній справі. проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому позивачем договору. Щодо стягнення заборгованості за пенею, штрафами, відповідач зазначає, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також відповідач вказує про те, що наданий позивачем витяг з Реєстру божників, права вимоги, за якими відступаються, та боржників за такими договорами, не містить підпису сторін, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача, як боржника за вказаними кредитними договорами. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаних договорів факторингу з якого вбачалося б право вимоги за спірним кредитним договором позивачем суду надано не було. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові просив здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.07.2024 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://creditplus.ua), який є частиною інформаційно-телекомунікаційних товариства, був укладений електронний договір № 8057368 про надання споживчого кредиту. Зі змісту вказаного договору вбачається, що відповідачу наданий кредит в сумі 14000 грн. Строком на 360 днів зі стандартною процентною ставкою 1,50% в день , яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Сторони також передбачили у договорі, що знижена процентна ставка становить 1,425% в день та застосовується відповідно до умов договору, передбачених у п.п. 1.5.2 Договору. З пункту 1.4 кредитного договору вбачається, що дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Пунктами 1.7. та 1.8. кредитного договору передбачений розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовну загальну вартість кредиту на дату укладання договору. Вказаним договором також передбачені порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок їх зміни, умови пролонгації строку кредиту, відповідальність сторін тощо. Згідно з п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Зазначений договір, графік платежів до нього, а також паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем): С3015. Виконання ТОВ "Авентус Україна" своїх обов`язків перед [PERSON] щодо перерахування коштів за кредитним договором № 8057368 від 05.07.2024 на платіжну картку, вказану у кредитному договорі, підтверджується наявним в матеріалах справи листом ТОФ «Пейпек» від 31.03.2025, згідно з яким 05.07.2024 на платіжну картку № [NUMBER] перераховані кошти в сумі 14000 грн. Крім того, 08.07.2024 між [PERSON] та ТОВ "Авентус Україна" укладено додаткову угоду до договору № 8057368 від 05.07.2024 за умовами якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на 2000 грн., у зв`язку з чим внесли зміни до основного договору та узгодили, що сума кредиту складає 16000 грн. Враховуючи збільшення загальної суми кредиту сторони також погодили викласти додаток №1 до договору у новій редакції. вказавши, що на момент укладення цієї додаткової угоди: денна процентна ставка складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1,50% в день; за стандартною процентною з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1,50% в день. Дати надання частини кредиту 08.07.2024 або 09.07.2024. Дана додаткова угода та додаток 1 в редакції від 08.07.2024 є невід`ємною частиною договору. Всі терміни та скорочення, що використовуються в цій додатковій угоді мають таке ж значення, що і в договорі. Зазначена додаткова угода від 08.07.2024, а також таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток №1 до договору) та паспорт споживчого кредиту були підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем): А3015. Виконання ТОВ "Авентус Україна" своїх обов`язків перед [PERSON] щодо перерахування коштів за додатковою угодою від 08.07.2024 на платіжну картку, вказану у кредитному договорі, підтверджено наявним в матеріалах справи листом ТОФ «Пейпек» від 31.03.2025, згідно з яким 08.07.2024 на платіжну картку № [NUMBER] перераховані кошти в сумі 2000 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо повернення кредитних коштів за кредитним договором № 8057368 від 05.07.2024 утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача, в загальному розмірі становить 49 110 грн. та складається з: 16000 грн.-суми заборгованості за основною сумою боргу; 25110 грн. - суми заборгованості за відсотками; 8000 грн. - суми заборгованості за пенею, штрафами. 28.03.2025 між ТОВ "Авентус Україна" та позивачем ТОВ Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів був укладений договір факторингу № 28032025, відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" передав (відступив) позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів прийняв належні ТОВ "Авентус Україна" права вимоги до відповідача [PERSON] , що вбачається з витягу з реєстру боржників №1. Проаналізувавши вказані обставини, суд зазначає наступне. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом С3015, який зазначений у тексті договору № 8057368 від 05.07.2024, а також в додатковій угоди до нього з кодом А3015, які вказані в розділі 9 Реквізити та підписи сторін у графі: Споживач. За допомогою такого ж ідентифікатора відповідачем підписано Графіки платежів до договору про надання споживчого кредиту, Паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення вартості кредиту. Отже, відповідач прийняв пропозицію позивача на укладення кредитного договору, а також додаткової угоди до нього та погодився з умовами, які викладені у них. Доказів протилежного суду не надано. Твердження відповідача про те, що позивачем не надано Правил надання коштів, які розміщені на офіційному сайті кредитодавця та є загальнодоступними, не свідчать про неузгодження сторонами істотних умов договору, визначених самим договором та додатковою угодою до нього. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 536 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 1050 ЦК України передбачено право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 509, 524 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтями 610-611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від нього або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що відповідач отримав кредитні кошти у розмірі визначеному договором та додатковою угодою до нього, проте вказані кошти не повернув, вимога позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16\~000 грн. підлягає задоволенню. Доводи відповідача про те, що позивачем не надано суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів як то визначено умовами договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі листами ТОВ «Пейпек» від 31.03.2025 про переказ на картку відповідача за № [NUMBER] , який вказано в договорі, грошових коштів 05.07.2024 у розмірі 14000 грн. та 09.07.2024 у розмірі 2000 грн. Водночас відповідач заперечуючи факт отримання вказаних коштів не спростував вказану інформацію в листах та не підтвердив відповідними засобами доказування тієї обставини, що банківська картка позичальника № [NUMBER] , на яку були перераховані кредитні кошти, йому не належить та у вказаний період кошти на зазначену картку не надходили. Крім того відповідач не надав доказів того, що стороння особа могла скористатись особистими даними паспорта відповідача, доступом до логіна та паролю особистого кабінету. Як зазначено вище, у договорі про надання споживчого кредиту від 05.07.2024 №8057368 та додатковій угоді до нього від 08.07.2024 сторони узгодили строк кредитування 360 днів, а також розмір відсотків та порядок їх нарахування та сплату . З наявної в матеріалах справи Карти обліку договору № 8057368 від 05.08.2024, укладеного з [PERSON] вбачається, що нарахування позивачем процентів, передбачених умовами договору, проводилося з 05.07.2024 та, після спливу 360 днів прострочення, а саме після 30.06.2025 нарахування не відбувалося. З викладеного вбачається, що порушення з боку позивача щодо строку нарахування відсотків за кредитом відсутнє. Доказів протилежного суду не надано, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Слід також зазначити, що відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21 ). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за договором факторингу №28032025 від 28.03.2025 відповідає статті 514 ЦК України, не спростована презумпція правомірності договору факторингу. Згідно з п. 1.2 договору факторингу№28032025 від 28.03.2025 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. До позову додано акт приймання передачі реєстру боржників від 28.03.2025, а також належним чином завірені копії актів прийому-передачі Реєстру боржників за договорами факторингу та витяг з реєстру боржників №1 з підписами сторін договорів факторингу. Таким чином ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №8057368 від 05.07.2024. Отже, ТОВ «ФК«ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за укладеним кредитним договором від 05.07.2024 у відповідних сумах, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 28.10.2020 у справі №910/10963/19, доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні (у даному випадку договір факторингу від 28.03.2025), а не документи, що засвідчують права, які передаються. Відповідачем не доведено сплату процентів за користування кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Відповідно до п. 8, 9, 10 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються, в тому числі, процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Умови укладеного з відповідачем кредитного договору таким вимогам відповідають. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених фактичних обставин суд дійшов висновку про наявність підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками за кредитним договором на користь правонаступника кредитора ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею, штрафами у розмірі 8000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки [PERSON] уклав договір №8057368 про надання споживчого кредиту від 05.07.2024 тобто у період дії воєнного стану в Україні, дія якого продовжена то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України штраф (пеня) у розмірі 8000 грн за кредитним договором №8057368 від 05.07.2024 підлягає списанню позикодавцем. На підставі ч.10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеній частині вимог, тобто в розмірі 2534 грн. (83,7 %) від сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial