Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] та стягнення на її утримання аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2024. Від цього шлюбу сторони мають спільну дочку - [PERSON] , [INFO] .. На даний час малолітня дочка [PERSON] проживає разом із позивачкою за місцем її реєстрації. Дитину до закладу освіти приводить і забирає мати, бере активну участь у шкільному та позашкільному життя дитини, створює гарні умови для життя дочки, також дбає про належне та збалансоване харчування, забезпечує всі необхідні санітарні та матеріально-побутові умови для повноцінного розвитку дитини. В свою чергу, батько дитини - [PERSON] відмовляється брати участь у вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у її вихованні та фінансовому забезпеченні, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Крім того, відповідач перестав надавати дитині будь-яку матеріальну допомогу на її утримання, адже для забезпечення належного рівня життя дитини потрібні кошти, яких у позивачки не вистачає. Тому позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач [PERSON] у травні 2024 року затриманий в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 3 ст. 286-1 КК України та з 20.05.2024 йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Враховуючи теперішнє становище відповідача, а також враховуючи якнайкращі інтереси дочки, [PERSON] не заперечує про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] .. Разом з тим, відповідач не погоджується із розміром аліментів, які позивач просить стягнути на утримання дитини, у зв`язку із тим, що у відповідача наразі відсутні будь-які доходи у зв`язку із утриманням його в слідчому ізоляторі, також у нього відсутнє будь-яке нерухоме майно, тому просить суд зменшити розмір аліментів до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача. Представник третьої особи органу опіки та піклування управління соціальної політики Коломийської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує. Ухвалою від 28.03.2025 Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 28.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.06.2025 зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Коломийську міську раду в особі органу опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2024 (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Як вбачається з витягу № 2022/002180125 з реєстру територіальної громади, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Разом з нею зареєстрована донька [PERSON] , витяг № 2024/015057346 (а.с.14). Відповідно до довідки, виданої Саджавським ліцеєм № 01-02/266 від 11.12.2024, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 2-Б класі на інституційній формі навчання. Батько [PERSON] , [PERSON] , контакту із закладом освіти не підтримує, успішністю доньки не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с.16). Згідно довідки № 512 від 10.12.2024, виданої Саджавським старостинським округом Коломийської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та разом з нею зареєстровані: дочка [PERSON] , мати [PERSON] , брат [PERSON] та брат [PERSON] (а.с.17). Відповідно до акту обстеження № 521 від 12.12.2024, [PERSON] разом із донькою [PERSON] дійсно зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . Житловий будинок у хорошому стані, придатний для цілорічного проживання з усіма умовами для проживання дитини. [PERSON] перебуває на повному утриманні матері [PERSON] (а.с.18). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 187297514 від 02.11.2019, житловий будинок за адресою [ADDRESS] у формі приватної власності належить [PERSON] (а.с.19). ДУ "Чернівецький слідчий ізолятор" надав інформацію, що [PERSON] , [INFO] , затриманий 19.05.2024, тримається в ДУ "Чернівецький слідчий ізолятор" з 20.05.2024 по теперішній час (а.с. 74). Відповідно до відповіді ДУ "Чернівецький слідчий ізолятор" від 02.06.2024 на адвокатський запит від 19.05.2025, ув`язнений [PERSON] , [INFO] , з 21.06.2024 по теперішній час залучається до безоплатних робіт. За весь період перебування у слідчому ізоляторі ув`язнений [PERSON] до оплачуваної праці не залучався, доходів не отримував (а.с.91). Висновком комісії про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з мамою, вважано за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з мамою - [PERSON] , [INFO] (а.с.102-103). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Відповідно до статті 3 Конвенції про здійснення прав дітей 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року, дитина має процесуальне право бути поінформованою та висловлювати свою думку під час розгляду справи, що стосується її. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Вказана правова позиція викладена в постанові КЦС ВС від 28.12.2020 № 487/2001/19-ц (61-12667св20). Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Малолітня [PERSON] , [INFO] , не досягла десятирічного віку. Суд, першочергово враховуючи інтереси дітей, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дітей саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам, так як [PERSON] вже досить тривалий час проживає разом із мамою, батько дитини утримується в ДУ "Чернівецький слідчий ізолятор" по сьогоднішній день, йому було оголошено обвинувачення за ч. 3 ст. 286-1 КК України. Враховуючи, що відповідач постійної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, враховуючи ті обставини про які письмово повідомив відповідач, щодо врахування при визначенні розміру аліментів, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Судом встановлено, що позивач не чинить [PERSON] будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дитиною, а також її вихованні. Батько дитини має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стану її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровая та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровая та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років становить 3196 грн. Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з травня 2024 року перебуває під вартою, доходів не має, до оплачуваної праці не залучається, нерухомого майна на праві власності не має, інших осіб на утриманні не має. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Тому суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки такий розмір аліментів на ряду з аналогічним обов`язком матері по утриманню дітей буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved