Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Основні процесуальні рішення та дії. 23.01.2024 до суду звернулася [PERSON] із позовом у якому просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] укладеного 14.06.2017 між [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний номер 2-1198 та рішення про державну реєстрацію прав, здійснену на підставі такого договору. Також позивачем заявлено до стягнення 5\~000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 27.02.2024, відкрито загальне позовне провадження. Протокольною ухвалою суду від 12.06.2025 закрито підготовче провадження. Узагальнені доводи позивача. Предметом договору дарування від 14.06.2017, реєстраційний номер 2-1198 є безоплатна передача позивачем у власність відповідача 13/100 частин квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] на [ADDRESS] . Укладаючи такий договорі позивач помилилася щодо природи такого правочину. Зокрема укладаючи такий договір вона мала намір отримати від відповідача фінансову та іншу допомогу для себе та внука, якого вона виховує. Позивач є особою похилого віку, з 2004 року перебуває під наглядом лікарів, перенесла інфаркт міокарду в 2004 році, гостре порушення мозкового кровообігу в 2015 році. На момент укладення договору позивач перебувала у пригніченому стані через смерть сина та чоловіка. Позивач стверджує, що до 2022 року відповідач надавала грошову допомогу, після 2022 року перестала надавати будь яку допомогу. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовільнити, навела мотиви, аналогічні доводам позовної заяви. Узагальнені доводи відповідача. Між сторонами укладено договір дарування. Доводи про передачу відповідачем грошових коштів позивачу в сумі 250 тис грн під час оформлення договору дарування та про домовленості про надання відповідачем допомоги не відповідають дійсності. Укладення оскаржуваного договору ініціювала позивач на умовах того, що відповідач має передати їй 100 тис грн та 1\~000 доларів США в рахунок відмови від своє частки спадщини [PERSON] . Відповідач виконала умови домовленості та передала позивачу 100 тис грн у відділенні АТ КБ «Приавт Банк» перед укладенням договору. Зважаючи на відсутність доказів помилки позивача щодо природи правочину, відповідач просить відмовити у задавлені позову. В судовому засіданні представник відповідача навела пояснення, аналогічні фабулі відзиву, зазначила, що передання від відповідача до позивача 100 тис грн було обумовлено укладенням оскаржуваного договору дарування. Узагальнені доводи третьої особи. Сьома дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області заяв пор суті справи не подавала, явку представника в судове засідання не забезпечила. Обставини, встановлені судом. 14.06.2017 між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдаровуваним, укладено договір дарування, предметом якого визначено 13/100 частин квартири [ADDRESS] (оскаржуваний договір). У відповіді Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори від 28.03.2025 вказано, що нотаріальна справа за оскаржуваним договором дарування відсутня в архіві нотаріальної контори. На підставі вказаного договору, прийнято рішення реєстратора під індексним номером 35800930 від 21.06.2017 про реєстрацію права власності на 13/100 частин вказаної квартири за [PERSON] (оскаржуване рішення). Останній належить також інших 39/100 частин квартири. Позивач народилася [INFO] . Згідно медичних документів, наданих позивачем, вбачається наявність в неї деяких захворювань, зокрема постінфарктний кардіосклероз (2004, 2011 роки), Дисциркуляторна енцефалопатія 2 ст. Місце проживання позивача зареєстровано по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 14.07.1973 позивач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджуються свідоцтвом про народження. Наданими документами підтверджується, що [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] до [INFO] та у них [INFO] народився син [PERSON] . При цьому, згідно висновку лікарської комісії від 25.01.2016 [PERSON] встановлено 2 групу інвалідності внаслідок психічного розладу. Висновок дійсний до 25.07.2016. Свідоцтвом про смерть підтверджується факт смерті чоловіка позивача [PERSON] 03.11.2011. 14.02.2014 укладено шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] [INFO] , при виконанні бойового завдання, помер [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвом та довідкою. Позивачем долучено копію розписки від 14.06.2017, складеної нею та у якій вказано про отримання нею 250 тис грн за квартиру [ADDRESS] . Із спадкової справи після [PERSON] вбачається, що його 52/100 частки у квартирі [ADDRESS] на [ADDRESS] успадкували 26/100 відповідач [PERSON] та по 13/100 позивач [PERSON] та [PERSON] . З відповіді АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що у червні 2017 року [PERSON] відкрито депозитний рахунок на суму 100 тис грн. Свідок [PERSON] зазначила, що про обставини оскаржуваного договору їй відомо виключно зі слів позивача. Зокрема остання розповідала про те, що хотіла отримати допомогу від відповідача та передати їй за це свою частку у квартирі після своєї смерті. За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2\~422,40 грн. Інтереси позивача у справі представляла адвокат Грищенко І.В. на підставі ордеру. Доказів на підтвердження вартості правничої допомоги не надано, заява про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відсутня. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до положень частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233\~ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. У відповідності до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1). Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч.2). За змістом статей 203, 717\~ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. У той же час за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України). У відповідності до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої\~статті 37\~цього Закону,\~на підставі\~рішення Міністерства\~юстиції України,\~а такожу разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень\~речових правпроводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових\~прав,що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У відповідності\~до приписів\~статей 12,\~81\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. На переконання суду визначальним у даній справі є та обставина, що укладення оспорюваного договору дарування було обумовлено переданням обдаровуваним у власність дарувальника грошових коштів. Вказана обставина визнана відповідачем, підтверджується факом відкриття позивачем депозитного рахунку на суму 100 тис грн перед укладенням договору дарування. Така обставина узгоджується із підставами позову, за якими укладенням договору позивач взамін нерухомого майна прагнула досягти для себе вигоди, в тому числі вказує про отримання грошових коштів від відповідача. Також судом враховано похилий вік позивача (на день укладення оскаржуваного договору їй було 79 років), діагностування в неї постінфарктного кардіосклерозу (2004, 2011 роки) та дисциркуляторної енцефалопатія 2 ст., смерть сина в 2015 році та виховання внука (про що вказувала свідок). Викладене свідчить про потребу позивача у фінансовій допомозі. При цьому цього факту не може заперечити наявність у позивача інших родичів. Враховуючи, що правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди та приписи ч.2 ст.717 ЦК України, наведеною вище обставина є підставою для визнання недійним договору дарування. Визнання недійсним договору дарування нерухомого майна має наслідком припинення прав за таким договором у Державному реєстрі прав та відновлення попередньої реєстрації. Викладене вказує на безпідставність вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав, здійснену на підставі оскаржуваного договору. Інші доводи сторін спору не заперечують описаного висновку тому не можуть вплинути на правильність вирішення спору, а тому не беруться до уваги судом. Розподіл судових витрат. Оскільки суд задовольняє позов, то із відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. Оскільки позивач просить у позові стягнути витрати на професійну правничу допомогу, проте не надав доказі їх понесення, а також не подав заяви про надання таких доказів після ухвалення рішення суду, суд відмовляє у стягненні таких витрат. На підставі наведеного суд,

Outcome: dismissed