Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

19.08.2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, яким є договір купівлі продажу будинку [ADDRESS] датований 07.07.1993 року та посвідчений секретарем виконкому Калинівської сільської ради. В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що є власницею житлового будинку [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі продажу від 07.07.1993 року. У зазначеному будинку вона проживає разом із сім`єю, там зареєстрована. За зазначеною адресою є власницею земельної ділянки, про що свідчить державний акт. Будинок придбала в 1993 році в колгоспі ім. Леніна за 100000 карбованців. На сьогоднішній день вирішила провести реєстрацію у Єдиному реєстрі нерухомості, однак отримала відмову у реєстрації, так як у договорі купівлі- продажу її по батькові зазначено як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Не маючи можливості іншим шляхом усунути неправильність запису у договорі заявниця звернулася до суду та просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документу. Ухвалою від 27 серпня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду. Заявник [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи без її участі, заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Заінтересована особа Воскресенська селищна рада, свого предстаника до суду не направила, про дату розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу від 07.07.1993 року представник колгоспу імені Леніна продав, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] , про що видано реєстраційне посвідчення від 29.07.1993 року Миколаївського обласного бюро технічної інвентаризації. Зазначений договір посвідчений секретарем виконкому Калинівської сільської ради В.М. Кучманич та зареєстрований у реєстрі за №66. Відповідно до копії технічного паспорту на будинок, розташований по [ADDRESS] , власником зазначеної нерухомості зазначено « [PERSON] ». Відповідно до даних копії паспорта заявниці [PERSON] вона зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , починаючи з 15.01.1997 року та по теперішній час, що свідчить про наявність помилки при укладенні договору купівлі-продажу та помилкове написання по батькові продавця як « [PERSON] ». Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. П. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду. Відповідно до роз`яснення п. 12 Постанови при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, досліджені судом письмові докази не дають підстав для розумного сумніву у належності заявнику спірного документа що посвідчує право власності. Встановлення даного факту не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці юридичні наслідки. Зібрані у справі докази, письмові документи, та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] , оскільки встановлення цього факту необхідне заявниці та остання позбавлена можливості підтвердити вказане в інший спосіб. На підставі вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення заяви у повному обсязі. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved