Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

16.07.2024\~позивач\~звернулася до\~суду із\~зазначеним позовом,\~у якому\~просить встановити\~факт її\~проживання однією\~сім`єю як\~чоловіка та\~жінки без\~шлюбу з\~червня 2011\~року по\~грудень 2019\~року з\~ [PERSON] ;\~визнати недійсним\~договір купівлі-продажу\~магазину змішаної\~торгівлі від\~24.09.2019,\~укладеного між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ;\~скасувати державну\~реєстрацію права\~власності за\~ [PERSON] \~на магазин\~змішаної торгівлі;\~визнати магазин\~змішаної торгівлі,\~що розташований\~за адресою [ADDRESS] , спільною сумісною власністю; визнати за [PERSON] право власності на1/2 частину магазину змішаної торгівлі; стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що з червня 2011року по грудень 2019 року проживали разом з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. За спільні кошти та кошти, що позивач отримала від продажу власної квартири та автомобіля, був збудований спірний магазин, який є об`єктом спільної сумісної власності. Стосунки із [PERSON] припинили у грудні 2019 року. Позивач з 15.11.2017 перебувала під вартою та надалі була засуджена до покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке відбувала у виправній колонії. Після її звільнення 18.08.2021 дізналася про те, що відповідач без її згоди продав вказаний магазин, компенсувати вартість його частини відмовляється, тому вимушена звернутися до суду. Відповідач [PERSON] надав письмові пояснення, у яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі з огляду на те, що характер стосунків із [PERSON] не дає підстав вважати їх шлюбними, оскільки вони вели роздільний бюджет, спільного господарства не вели, придбавав земельну ділянку та будував спірний магазин він самостійно за власні кошти. Цю обставину підтверджує ухвала апеляційного суду Полтавської області від 18.04.2016, якою встановлено, що спірне майно набуте за його особисті кошти. При цьому [PERSON] особисто підтвердила у судовому засіданні ці обставини та заперечувала факт перебування у шлюбних стосунках із [PERSON] . Відповідач [PERSON] подала письмові пояснення, у яких позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вона є добросовісним набувачем спірного магазину, тому відповідно до вимог ст. 388 ЦК України це майно не може бути витребуване у неї. Позивач та його представник адвокат Кожевніков С.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представники адвокати Роменська Т.В. та Грибовод В.В. у судовому засідання позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у письмових заявах по суті спору. Представник відповідача [PERSON] адвокат Роменська Т.В. у судовому засідання позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях по суті спору. Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки договір купівлі-продажу від 24.09.2019 посвідчений нею з дотриманням вимог норм діючого законодавства. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25.09.2013 [PERSON] придбав у власність земельну ділянку площею 0,1195га, кадастровий номер 5324085203:03:001:0051 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.147). Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 22.10.2015 [PERSON] є власником магазину змішаної торгівлі, загальною площею 263,2 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №46111559 від 22.10.2015 (а.с.25-27). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19). Як виснував Верховний Суд у постановах від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 06 вересня 2022 року у справі № 640/10625/21, факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Отже, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин(постанова Великої Палати Верховного Суду справа №910/12525/20 від 15.09.2022). Як встановлено судом, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2016 накладено арешт на нерухоме майно, яке було фактично набуте підозрюваною [PERSON] на кошти, які отримані від вчинення злочину, а саме: магазин змішаної торгівлі площею 263,2 кв.м, розташований за адресою:\~\~ [ADDRESS] (а.с.138-140). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18.04.2016 апеляційні скарги [PERSON] та захисника Козленка О.М. в інтересах підозрюваної [PERSON] задоволено, ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду\~м. Полтава\~від 30 березня 2016 року скасовано, постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Полтавській області про арешт майна [PERSON] відмовлено(а.с.136-137). Як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, [PERSON] та захисник підозрюваної [PERSON] адвокат Козленко О.М. подали апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду\~м. Полтава\~від 30 березня 2016 року, посилаючись на те, що слідчим суддею не наведені будь-які докази на підтвердження спільного проживання [PERSON] з [PERSON] та ведення ними спільного господарства, не враховано, що магазин [PERSON] побудований за власні кошти на земельній ділянці,\~придбаній ним ще у 2013 році, тому просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання; у судовому засіданні брали участь [PERSON] та її захисник, які підтримали апеляційну скаргу. Апеляційний суд у зазначеній ухвалі встановив, що у судовому порядку не доведено факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у період набуття останнім права власності на спірне майно. За таких обставин, слід констатувати, що в межах розгляду цієї справи преюдиційне значення мають факти, встановленні ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18.04.2016, а саме недоведеність факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] та [PERSON] на момент набуття останнім права власності на майно - магазин змішаної торгівлі площею 263,2 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та поширення на це майно режиму спільної сумісної власності подружжя. Отже, у задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу та визнання магазину змішаної торгівлі спільною сумісною власністю подружжя слід відмовити за безпідставністю. З огляду на те, що вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу магазину змішаної торгівлі від 24.09.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на магазин змішаної торгівлі, визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину магазину змішаної торгівлі є похідними вимогами від первісних (встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу та визнання магазину змішаної торгівлі спільною сумісною власністю подружжя), тому відмова у задоволенні первісних виключає задоволення і похідних вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed