Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 травня 2025 року звернувся до суду із позовом до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, та просить визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на 55/100 частин житлового будинку загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 56,0 кв.м. по [ADDRESS] . Свою вимогу мотивував тим, що починаючи з 2002 року проживає, добросовісно володіє, відкрито та безперервно користується більше десяти років житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Котовського районного суду Одеської області по справі №2-545/2002 від 13.08.2002 року між позивачем та співмешканкою - співвласником [PERSON] було поділено право користування житловим будинком, що був сумісною власністю, розташований за адресою: [ADDRESS] . За [PERSON] було визнано право власності на 55/100 частини вищевказаного домоволодіння, загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 56,0 кв.м. та визначено користування. Вказаний житловий будинок вони не переобладнали, не проводили реконструкцію. Житловий будинок експлуатувався як і раніше. Після рішення суду, як громадянка Росії, [PERSON] виїхала на постійне місце проживання в РФ у м. Нижній Новгород. З 2002 року до теперішнього часу вона не приїздила, позивач перекрив будинок, поміняв вікна, двері, здійснив капітальний ремонт будинку та господарських споруд. На звернення позивача до відповідача щодо проведення таких дій, [PERSON] відповідала, що вказане майно в Україні її взагалі не цікавить. Нещодавно позивачу стало відомо, що [PERSON] три роки тому померла. Отримати в РФ свідоцтво про смерть не є можливим. Це свідчить про те, що в теперішній час власника 55/100 житлового будинку, що належав [PERSON] немає. Зазначає, що у нього наявні підстави для визнання права власності на вищезазначений житловий будинок за набувальною давністю, оскільки ним дотримано всі умови, які містяться в ч. 1 ст. 344 ЦК України. Так, як [PERSON] володіє даним житловим будинком на законних підставах з 2002 року, заволодів ним добросовісно і продовжує відкрито та безперервно володіти вищевказаним нерухомим майном більше 10 років, проте зареєструвати право власності на вказаний житловий будинок вона не має можливості, тому і вимушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явився та надав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягав. Представник Куяльницької сільської\~ради Подільського\~району Одеської\~областіу судове засідання не з`явився, надав клопотання в якому проти позовних вимог не заперечують, та просили розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення в позовних вимогах. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Котовського районного суду Одеської області по справі №2-545/2002 від 13.08.2002, між [PERSON] та [PERSON] було поділено право користування житловим будинком, розташований за адресою: [ADDRESS] . А саме: [PERSON] було виділено та визнано за нею право власності на 55/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складалось з: кімнати 1-5 площею 14,1 кв.м.; кімнати 1-6 площею 22,7 кв.м.; сіни літ «а»; крильце літ «а І»; л.кухні літ «Б»; сіней літ «а3»; погребу літ. «б» ; лазні літ. «С»; [PERSON] було виділено та визнано за ним право власності на 45/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке складалось з: коридору 1-1 площею 4,7 кв.м, кімнати 1-2 площею 8,8 кв.м.; кухні 1-3 площею 7,3 кв.м; кімнати 1-7 площею 10,4 кв.м; н. 1-4 площею 1кв.м.; 1/2 сіней літ. «а 3»; крильце літ ІІ, погребу літ. «б»; лазні літ. «С»; сарай літ. «ж»; сарай літ. «К»,; сарай літ. «З; гараж літ. «Ж». Відповідно до копії посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 24.07.2015. Згідно довідки Виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за № 20-25/348 від 07.05.2025, [PERSON] , [INFO] , з 2002 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Співвласник будинку, [PERSON] , [INFO] , з вказаного періоду виїхала до Росії, в будинку не проживала та не здійснювала за ним догляд. Відповідно висновку оцінювача СПД [PERSON] від 19.05.2025, вартість житлового будинку загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 56,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 19.05.2025 становить 38 028,00 грн. Відтак, позивач підтвердив той факт, що він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном з 2002 року, так як слідкує за житловим будинком, проводе ремонтні роботи. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. В силу вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321\~ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України про те, що правила статті 344\~ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344\~ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 2003 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк володіння почався раніше 2003 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 2003 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Відповідно до роз`яснень викладених у п. 13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено пунктом 14 Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст.\~344\~ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку. Позивач достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном з 2002 року, інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved