Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Тараненко А.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 32164,81 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Вимоги мотивує тим, що 28.05.2021 року між ТОВ «Мінівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи товариства укладено кредитний договір №820290682. Згідно умов вказаного договору відповідач отримав кредит у сумі 8000,00 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, перерахувавши через банк провайдер 28.05.2021 року на банківську картку відповідача № [NUMBER] грошові кошти в сумі 8000,00 грн. У подальшому від первісного кредитора за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та додаткових угод до нього про продовження строку дії договору право вимоги до відповідача було передано ТОВ «Таліон плюс». Згідно договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», а від останнього до ТОВ «Юніт Капітал» - за договором №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року. Відповідач кредит не погашає та загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви становить 32164,81 грн., яка складається з: 7999,40 грн. заборгованості за тілом кредиту; 24165,41 грн. заборгованості по несплаченим відмоткам за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надав до суду заяву у якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 28.05.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомого» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №820290682, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 8000,000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,665 процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним. (а.с. 98-100). Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши 28.05.2021 року 8000,00 грн. на картку № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням від 28.05.2021 року. (а.с. 75). Крім того на запит суду АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку [PERSON] , яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5. У вказаній виписці міститься інформація про зарахування на картку № [NUMBER] , яка емітована на ім`я [PERSON] 28.05.2021 року коштів в сумі 8000,00 грн. Згідно договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та витягу з реєстру прав вимоги №148 від 25.08.2021 року до вказаного договору факторингу, які укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №820290682 від 28.05.2021 року. (43-48). Відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року та витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 року до вказаного договору факторингу, які укладено між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон плюс», до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №820290682 від 28.05.2021 року. (43-48). 04.06.2025 між ТОВ «Юніт Капітал» (Фактор) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників. (а.с. 28-31). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №820290682 від 28.05.2021 року в сумі 32164,81 грн. (а.с.26-27). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №820290682 від 28.05.2021 року в розмірі 32164,81 грн. Згідно зі\~статтею 512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні може\~бути замінений\~іншою особою\~внаслідок передання\~ним своїх\~прав іншій\~особі за\~правочином (відступлення\~права вимоги); правонаступництва; виконання\~обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.527 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно частини другої статті 1050\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.525\~ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст.611, 615\~ЦК України у випадку порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що банк повністю виконав умови кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] кредит. Згідно наданих представником позивача розрахунків заборгованості, [PERSON] по кредитному договору №820290682 погашення по кредиту не здійснював. Відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Як встановлено судом, кінцевою датою погашення кредиту згідно кредитного договору є 27.06.2021 року. Згідно п.4.2 договору строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом та до закінчення строку надання кредиту, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. Суд не бере до уваги формулювання, зазначене в п.4.2 договору позики стосовно його дії до повного виконання зобов`язань, оскільки це призводить до того, що строк дії договору може ніколи не настати. Проте договір не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії, оскільки передбачений момент виконання зобов`язання конкретний термін, який є закінченням строку дії договору. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, у позивача відсутні підстави для стягнення з боржника заборгованості за процентами, а також неустойки після закінчення строку дії кредитного договору. Викладене відповідає висновкам Верховного Суду Касаційного цивільного суду, які відображені у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 757/22765/15-ц, провадження 61-12227св18. [PERSON] як позичальник зобов`язаний був повернути кредит в повному обсязі до 27.06.2021 року. В той же час [PERSON] заявив про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини п`ятої статті 261\~ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 ст.261\~ЦК України зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 3 ст.267\~ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.266\~ЦК України зі впливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Стосовно визначення моменту, коли позивач мав довідатись про своє порушене право та з якого почала свій перебіг позовна давність стосовно вимог позивача, Верховний суд України у своєму правовому висновку, сформованому у Постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, зазначив, що для правильного застосування частини 1\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний суд України зауважив, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Матеріали справи доводять, що про порушення свого права ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» дізналось 27.06.2021 року, а тому строк позовної давності для фінансової установи закінчився 27.06.2024 року. Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до матеріалів справи позивач ТОВ «Юніт капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] 15.07.2025 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed