Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

01.08.2025 року Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 5154,15 грн., посилаючись на те, що відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2024 року по справі №686/22137/24, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення п. 15.12 та п. 2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Потерпіла особа [PERSON] звернувся до страхувальника транспортного засобу ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування та останнім на підставі проведених розрахунків у розмірі 5154,15 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. У зв`язку з тим, що страхувальником транспортного засобу був [PERSON] , який передав керування транспортним засобом особі, яка перебувала у стані наркотичного сп`яніння, у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги до водія т/з [PERSON] та власника транспортного засобу [PERSON] 26 грудня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 26/12/2024 про відступлення права вимоги від 26 грудня 2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право з змоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217293867 від 11.10.2023 р. З метою досудового врегулювання спору, 11.01.2025 року відповідачам було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист №0102122800722 та №0102122800838), однак у добровільному порядку шкода не була відшкодована відповідачами. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 5154,15 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору, витрат за виготовлення адміністративних матеріалів та витрат на правничу допомогу. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглядати справу в порядку спрощеного провадження. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, до суду надійшли заяви про визнання позовних вимог та заперечення щодо витрат на правничу допомогу, а також заява про розгляд справи без участі [PERSON] та його представника. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 серпня 2024 року о 04 год. 05 хв., водій [PERSON] в порушення вимог п.п. 15.12. Правил дорожнього руху України, в м. Хмельницький по вул. Нижня Берегова, 2/2л, керуючи транспортним засобом «HONDA CIVIC» д.н.з. [NUMBER] , під час паркування транспортного засобу, не вжив заходів, щодо недопущення самовільного руху транспортного засобу, не поставив на стоянкове гальмо, внаслідок чого транспортний засіб здійснив самовільний рух та здійснив наїзд на транспортний засіб «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] , що стояв. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Окрім того, 05 серпня 2024 року, о 04 год. 05 хв., [PERSON] , в порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом «HONDA CIVIC» д.н.з. « [NUMBER] » в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку проводився у медичному закладі лікарем наркологом та підтверджується висновком № 612 від 05.08.2024. Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.10.2024 року у справі №686/22137/24, [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Транспортний засіб «HONDA CIVIC» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , був застрахований у ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217293867 від 11.10.2023 року, укладеного з [PERSON] . У зв`язку з цим, 12.08.2024 року власник пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. 20.08.2024 року було здійснено огляд автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. « [NUMBER] » та складено акт (протокол) огляду ТЗ заяву на виплату, фото-таблицю пошкоджень, ремонтну калькуляцію. Факт ДТП від 05 серпня 2024 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №2386025-1 від 16.09.2024 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до вище наведеного страхового акту №2386025-1 від 16.09.2024 року сума страхового відшкодування складає 5 154 грн. 15 коп., яка була перерахована на рахунок потерплого, про що свідчать дані платіжного доручення про виплату страхового відшкодування №54560 від 16.09.2024 року. Згідно підпункту «а» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Враховуючи те, що власник транспортного засобу «HONDA CIVIC» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] передав право керування транспортного засобу [PERSON] , який перебував у стані наркотичного сп`яніння, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідачів щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 5154,15 грн. В подальшому, на підставі Договору № 26/12/2024 про відступлення права вимоги від 15 26 грудня 2024 року, укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Відтак, позивач як новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №217293867 від 11.10.2023 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 11.01.2025 року позивачем на адресу відповідачів було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист №0102122800722 та №0102122800838), однак у добровільному порядку шкода не була відшкодована. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а п. 8 ч.2 даної статті визначається що способом захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Згідно із ст. 92 Закону України «Про страхування» страховик за договором страхування зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк. Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як вказує п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно підпункту «а» підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, суд вважає, що сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 5154,15 грн. підлягає відшкодуванню новому кредитору ФОП [PERSON] у солідарному порядку. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Вказані витрати підлягають до стягнення з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем представлено до суду розрахунок суми судових витрат, які він поніс в зв`язку із розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у розмірі 12793,30 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідачів на користь позивача рівними частинами підлягає стягненню 50% судового збору, що становить 605,60 грн., тобто по 302,80 грн. з кожного, а інші 50 % судового збору у сумі 605,60 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету. Частинами 3-5\~ст.137 ЦПК України\~передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується наступними доказами: даними договору про надання правової (правничої) допомоги №88 від 01.02.2024 року та акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги №1 від 23.06.2025 року та квитанцією до прибуткового касового ордера від 23.06.2025 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). У постанові від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В свою чергу, Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу підтверджено відповідними документами, а тому вони підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Однак, зважаючи на визнання відповідачами позовних вимог та заперечення щодо їх розміру витрат на правничу допомогу, предмет позовних вимог та категорію справи, розгляд справи за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних матеріалів, а також враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом, ціну позову, яка є значно меншою за понесені витрати на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу саме у заявленому позивачем розмірі. Зокрема, згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.04.2023 року у справі №127/9918/14-ц відшкодування витрат на правничу допомогу не можу бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Таким чином, з урахуванням принципів розумності, співмірності, пропорційності та справедливості, зважаючи на незначну складність справи, фактично витрачений адвокатом час на підготовку документів, а також визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача рівними частинами слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., оскільки саме цей розмір є достатнім та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Щодо витрат за виготовлення адміністративних матеріалів у розмірі 49,42 грн. суд відмовляє у їх стягненні у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю зазначених витрат у межах даної справи.

Outcome: approved