Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

АТ КБ\~"Приватбанк"\~звернувся до\~суду з\~позовом,\~в якому\~вказує,\~що [PERSON] , звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 11.04.2012. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну карту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 14000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3 договору, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. У зв`язку із значними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 18.10.2021 має заборгованість - 16087,02 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 12683,21 грн, заборгованість за простроченими відсотками у сумі 3403,81 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16087,02 грн, а також судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 дану справу передано на розгляд судді Вальчуку В.В. Ухвалою суду від 14.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 16.03.2022 заяву про самовідвід судді Вальчука В.В. задоволено, справу передано для повторного авторозподілу. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2022 дану справу передано на розгляд судді Ратушняку І.О. Ухвалою суду від 18.03.2022 справу прийнято до свого провадження суддею Ратушняком І.О. Ухвалою суду від 19.05.2022 задоволено клопотання представника відповідача, витребувано в АТ КБ "Приватбанк" для огляду в судовому засіданні оригінал анкети-заяви про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг. 16.08.2023 представником відповідача подано до суду письмові пояснення, в яких він просив у задоволенні позову відмовити, врахувавши правову позицію Верховного суду від 03.07.2019 в справі № 342/180/17. Зазначив, що банк не надав доказів, що відповідач знайомився саме з тими умовами і правилами, а також тарифами, на які вказує позивач, ці правила мають мінливий характер, не містять підпису відповідача. Зауважив, що анкета-заява, яка підписана відповідачем не містить умов договору, в тому числі і розміру відсотків за користування кредитом. Отже, з цих причин банк неправомірно стягував відсотки за користування кредитними коштами, а кошти сплачені відповідачем мали йти саме на погашення тіла кредиту. Також представник відповідача надав власний розрахунок процентів, які стягувалися банком згідно з випискою № б/н за період 01.04.2016-20.10.2021. 11.08.2023 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій він просив позов задовольнити повністю, зазначив, що до позовної заяви долучено "Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% річних), вказано розміри комісій та штрафів". Отже, сторонами під час укладення кредитного договору досягнуто усіх істотних умов договору. Крім того, Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 16 від 30.04.2025 суддю Тиврівського районного суду Вінницької області [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади. Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" з дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади суддя автоматично відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати. Зазначена обставина призвела до неможливості розгляду суддею Ратушняком І.О. даної справи. 19.06.2025 після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду від 19.06.2025 № 143/25 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи", на виконання рішення зборів суддів Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.06.2025 №2, судову справу передано на розгляд судді Іванцю В.Д. Ухвалою суду від 11.07.2025 дану справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 29.07.2025 задоволено клопотання представника відповідача, витребувано в АТ КБ "Приватбанк" для огляду в судовому засіданні оригінал анкети-заяви про приєднання [PERSON] до умов і Правил надання банківських послуг. У судовому засіданні представник позивача Рудич І.Р. просила позов задоволити, зазначила, що банком доведено факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, активне використання відповідачем кредитних коштів, наявну заборгованість. При цьому кредитну картку відповідач отримав у 2014 році, анкета-заява була підписана в 2012 році. Відповідач неодноразово звертався з питанням перевипуску кредитної картки і лише в 2021 році не зміг належним чином виконувати умови договору. Представник відповідача Лісниченко С.В. просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що позивач не надав умов та правил надання банківських послуг, тарифів підписаних відповідачем, тобто не довів на яких умовах отримувався кредит. При цьому в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 2012 року не зазначено ні суми кредиту, ні розміру відсотків за користування ним, а також не відмічено, яку саме картку бажав оформити на своє ім`я відповідач. Водночас, як повідомляв йому відповідач, він хотів отримати в банку просту дебетову картку. Представник відповідача зазначив, що ним не заперечується факт отримання відповідачем картки та користування коштами, водночас вказує, що з останнього незаконно відраховувалися відсотки, про які той не був повідомлений, тому сума незаконно відрахованих відсотків підлягає зарахуванню до тіла кредиту. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 11.04.2012 відповідач [PERSON] заповнив і власноруч підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.20, 235). Указана анкета-заява також підписана представником банку Ольховенко А.С., яка підтвердила, що правильність і достовірність відомостей нею перевірені, ідентифікація клієнта проведена згідно з Порядком ідентифікації клієнтів під час відкриття рахунків і платіжних карток. У анкеті-заяві зазначено, що, ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я: платіжку картку КРЕДИТКА Універсальна, Пенсійна картка, Дебетова особиста картка, Зарплатна картка, Картка Gold, "Ощадкнижка" (депозит), Ідентифікація з паспортом, при цьому жодна із перелічених позицій не обрана, відмітки про це відсутні. Крім того, відповідачем у зазначеній анкеті-заяві не зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою КРЕДИТКА "Універсальна"/"Gold". Відповідач погодився з тим, що ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язується виконувати Умови і Правила банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Відповідно до довідки виданої АТ КБ "ПриватБанк" між позивачем та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н за яким було надані наступні кредитні картки: номер картки [NUMBER] , дата відкриття 12.06.2014, термін дії 04/17; номер картки [NUMBER] , дата відкриття 18.03.2015, термін дії 04/17; номер картки [NUMBER] , дата відкриття 07.05.2017, термін дії 05/21; номер картки [NUMBER] , дата відкриття 07.05.2017, термін дії 05/21; номер картки [NUMBER] , дата відкриття 10.12.2018, термін дії 11/22 (а.с.56). Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 11.04.2012 укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 31.05.2015 (а.с.5), станом на 30.06.2019 (а.с.6-10), станом на 18.10.2021 (а.с.11-12) відповідач користувався отриманою кредитною карткою та частково погашав заборгованість, що у свою чергу свідчить про отримання останнім кредитної картки з встановленим кредитним лімітом. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (а.с.55), розмір встановленого кредитного ліміту клієнта [PERSON] (старт карткового рахунку - 12.06.2014, № 5168755300992308) станом на 12.06.2014 (встановлено кредитний ліміт) 5000,00 грн, 21.08.2015 (зменшення кредитного ліміту) - 2383,27 грн, 04.09.2015 (зменшення кредитного ліміту) - 2000,00 грн, 14.12.2015 (збільшення кредитного ліміту) 5000,00 грн, 15.07.2016 (збільшення кредитного ліміту) 9000,00 грн, 17.10.2017 (збільшення кредитного ліміту) 14000,00 грн, 18.10.2017 (зменшення кредитного ліміту) 14000,00 грн, 10.12.2018 (збільшення кредитного ліміту) - 18500,00 грн, 20.02.2019 (зменшення кредитного ліміту) 15900,00 грн, 23.12.2019 (зменшення кредитного ліміту) 15576,06 грн, 03.01.2020 (зменшення кредитного ліміту) 15756,06 грн, 22.05.2020 (зменшення кредитного ліміту) 14618,20 грн, 02.06.2020 (зменшення кредитного ліміту) 14618,20 грн, 16.06.2020 (зменшення кредитного ліміту) 14618,20 грн, 30.06.2020 (зменшення кредитного ліміту) 14468,26 грн, 13.07.2020 (зменшення кредитного ліміту) 14468,26, 24.07.2020 (зменшення кредитного ліміту) 14125,61 грн, 06.08.2020 (зменшення кредитного ліміту) 14125,61 грн, 17.08.2020 (зменшення кредитного ліміту) 14125,61 грн, 28.08.2020 (зменшення кредитного ліміту) 13905,30 грн, 08.09.2020 (зменшення кредитного ліміту) 13905,30 грн, 23.09.2020 (зменшення кредитного ліміту) 13720,62 грн, 22.12.2020 (зменшення кредитного ліміту) 13060,00 грн та 15.06.2021 (зменшення кредитного ліміту) 0,00 грн. Водночас до матеріалів справи позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" ("Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRACT", "Універсальна GOLD"), однак доказів щодо того яким із зазначених продуктів банку користувався відповідач матеріали справи не містять. Суд зазначає, що позивач довів належними та допустимими доказами те, що відповідач упродовж 2014-2021 років отримав послуги в рамках наявного договору від 11.04.2012, при цьому вказані факти не заперечувалися в судовому засіданні і представником відповідача. Однак, це не доводить факту підписання відповідачем Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів під час укладення договору від 11.04.2012. Матеріали справи містять виписку за договором № б/н за період з 12.06.2014 по 20.10.2021 (а.с.13-19) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції на момент укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. 1054, 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Судом установлено, що відповідач 11.04.2012 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить докладну інформацію щодо особи [PERSON] , зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. У анкеті-заяві, як зазначав суд, міститься згода [PERSON] з тим, що дана анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому на ознайомлення у письмовому вигляді, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується наданими позивачем доказами та не заперечуються відповідачем та його представником. Отже, суд дійшов висновку, що 11.04.2012 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір та відповідачу надано кредитні кошти у виді встановлення кредитного ліміту. Разом з тим, суд звертає увагу на таке. Позивачем на підтвердження позовних вимог разом із позовною заявою, зокрема, надано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", а саме: "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRACT", "Універсальна GOLD". Проте надання цих умов і правил не підтверджує умови кредитування в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків, враховуючи відсутність підпису відповідача на наданих позивачем копіях. Матеріали справи не містять підтвердження, що саме додані до позовної заяви умови і правила розумів [PERSON] , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, тому вони не можуть братися до уваги з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, яка є релевантною стосовно порядку укладання договору кредиту та висновки якої зводяться до того, що позивач зобов`язаний письмово проінформувати споживача фінансових послуг про умови кредитування, а надані позивачем непідписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Варто зазначити, що роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й постановою Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Разом з тим анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить умов та порядку нарахування відсотків. Водночас, суд звертає увагу, що анкета-заява підписана відповідачем 11.04.2012, а кредитна картка видана йому 12.06.2014, тобто більш ніж через два роки, при цьому позивач не надав доказів та не довів суду чи за вказаний період змінювалися умови, правила надання банківських послуг та їх тарифи та ознайомлювався з ними відповідач. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про надання надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують умови договору, не може бути підставою для стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Тобто кошти, які сплачувалися відповідачем в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, були зараховані банком на погашення заборгованості по відсоткам, які сторонами не погоджувалися, враховуючи відсутність доказів на підтвердження умов кредитного договору в частині відсотків. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Якщо анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Зважаючи на недоведеність правомірності нарахування відсотків за користування кредитними коштами, такі суми не можуть включатися до загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню. З огляду на вищевказані обставини (безпідставність нарахування відсотків за користування кредитними коштами), сплачена відповідачем сума таких відсотків повинна бути зарахована в якості погашення заборгованості за тілом кредиту. Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у сумі 12683,21 грн. При цьому, з розрахунку заборгованості позивача та з розрахунку процентів, які стягувалися банком згідно з випискою № б/н за період 01.04.2016-20.10.2021, здійсненого представником відповідача, вбачається, що банком в рахунок погашення заборгованості по відсоткам скеровано грошові кошти в сумі, що перевищує суму заборгованості відповідача за тілом кредиту, яку просить стягнути позивач. З огляду на викладене, порушення прав позивача не доведено і підстави для стягнення заборгованості з відповідача відсутні. Посилання представника позивача у відповіді на відзив про необхідність застосування судом висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019 у справі №428/2873/17, від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц, від 17.04.2019 у справі №666/388/16-ц суд відхиляє з таких підстав. Указані позиції є нерелевантними та не підлягають застосуванню, оскільки в полі правового дослідження Верховного Суду під час касаційного перегляду справ, на які вказує позивач, були питання визнання кредитних правовідносин не укладеними, водночас у справі, яка розглядається ці питання не ставляться. Крім того, постановою ВС від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц скасовано судові рішення першої та другої інстанцій та справу направлено на новий розгляд, отже справа остаточно не вирішена, правовий висновок не сформовано, у справі №755/2720/16-ц, яку переглядав ВС, у заяві-анкеті, яку підписував відповідач була визначена сума кредиту і відсотки за його користування, отже сторонами була обумовлена ціна договору. Суд, проаналізувавши наведені банком постанови, дійшов висновку про відсутність підстав для врахування висновків викладених у них щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки у вказаних справах на підставі їх доказової бази встановлені інші фактичні обставини справи. При цьому, як зазначено вище, під час вирішення питання про стягнення заборгованості за кредитним договором суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, змісту та характеру спірних правовідносин. Водночас, суд зазначає, що після правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку. Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст.141 ЦПК України урегульовано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений позивачем судовий збір за пред`явлення даного позову, слід залишити за ним.

Outcome: dismissed