Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, в якому просив суд постановити рішення, яким солідарно стягнути з відповідачів на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» суму основного боргу у розмірі 7 695,92 грн.; пеню у розмірі 1891,66 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 311,32 грн., 3% річних у розмірі 1 585,79 грн., а також стягнути понесені судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. Представник позивача надав заяву в якій просив суд розглянути справу без участі сторони позивача, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №0601186315492 та №0601186316758, відзив на позовну заяву відповідач не подавав, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Пунктом 7 ч.2 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцями комунальних послуг є: послуг з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів. Рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року визначено виконавцем послуги зі збирання, вивезення та утилізації твердих побутових відходів на території Новоолександрівської сільскої об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області -Товариство з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс». 04 травня 2018 року між виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» укладено Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів на території Новоолександрівської сільскої об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області. 04 травня 2023 року між виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області та ТДВ «Дніпрокомунтранс» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів на території Новоолександрівської сільскої територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року, у якій пункт 6.1 Договору викладено в новій редакції, а саме: «Договір набирає чинності з дня його укладення 04 травня 2018 року та діє до 19 серпня 2023 року включно». Додатковою угодою № 2 від 17 серпня 2023 року пункт 6.1 Договору викладено в новій редакції, а саме: «Договір набирає чинності з дня його укладення 04 травня 2018 року та діє до прийняття органами влади держави рішення про закінчення воєнного стану та на перехідний період після його закінчення». Нарахування тарифів зі збирання, вивезення та утилізації твердих побутових відходів на території Новоолександрівської сільскої об`єднаної територіальної громади здійснювалося на підставі рішень виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області: № 31 від 26 червня 2017 року, № 42 від 25 квітня 2018 року, № 145 від 20 листопада 2019 року, № 118 від 09 грудня 2020 року та № 265 від 21 серпня 2024 року. Так, між Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» та відповідачем [PERSON] 01 липня 2018 року укладено Договір № 23К1-100519 про надання послуг з вивезення побутових відходів. Згідно пунктів 1,2,5,7 укладеного Договору, позивач зобов`язувався на підставі рішення Новоолександрівської сільської ради «Про затвердження рішення конкурсної комісії з визначення виконавця послуг зі збирання, вивезення та утилізації твердих побутових відходів на території Новоолександрівської територіальної громади» від 25 квітня 2018 року № 42, укладеного з виконавчим комітетом сільської ради Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів на території Новоолександрівської сільської територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року, та вимог Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про управління відходами» та затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Правил надання послуги з управління побутовими відходами», згідно норм накопичення на одного мешканця, за контейнерною схемою, відповідно до графіку надавати послугу всім зареєстрованим мешканцям за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №230 про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб виданої ЦНАП Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, відповідно до укладеного договору нарахування за надані послуги здійснювалось на 4-х зареєстрованих осіб. Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно до частини 2 пункту 11 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до укладеного Договору, споживач зобов`язується в установлений цим договором строк до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, сплачувати надані послуги з вивезення побутових відходів. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно з п.27. укладеного Договору цей Договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодна із сторін не заявила про відмову від Договору або про його перегляд. Сторони у встановленому порядку не виявили бажання розірвати Договір та відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України даний Договір автоматично пролонгований. 20 жовтня 2022 року на адресу відповідачів направлено попередження №4183 про заборгованість та необхідність термінової сплати. Однак, відповідачі свої зобов`язання щодо сплати послуги не виконали, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01 липня 2018 року по 13 травня 2025 року у сумі 7 695,92 грн. Відповідно до ст.160 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майна відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Таким чином, споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Навіть факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі(правові висновки Верховного Суду у постановах: від 07.11.2023 y справі № 643/17352/20, від 08.03.2023 у справі № 753/20733/19.). Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Стосовно вимоги про стягнення пені у розмірі 1891,66 грн., інфляційних втрат у розмірі 7 311,32 грн. та 3% річних у розмірі 1 585,79 грн., суд зазначає наступне. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2023цс15, закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. З урахуванням вищенаведеного, обставин спірних правовідносин, наданих до суду доказів, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1891,66 грн., інфляційних втрат у розмірі 7 311,32 грн. та 3% річних у розмірі 1 585,79 грн. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За правилами ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як передбачено ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, від 18.07.2006 року). Враховуючи вищевикладене суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «ДНІПРОКОМУНТРАНС» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved