Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Відповідача, в якому вказала, що вона працює у Гадяцькій дільниці ветеринарної медицини Миргородського районної дільничної лікарні ветеринарної медицини Полтавської обласної державної лікарні ветеринарної медицини на посаді фельдшера. У межах своїх посадових обов`язків Позивач обслуговує худобу на території с. Березова Лука Миргородського району Полтавської області, де також проживає Відповідач. Позивач має відповідну освіту, досвід і добру репутацію серед колег та клієнтів. Починаючи з весни 2025 року Відповідач звинувачує Позивача у хворобі її корів на лейкоз, публічно і приватно поширює недостовірну інформацію, стверджуючи, що Позивач неналежно виконує свої обов`язки. Позивач систематично отримувала погрозливі повідомлення з прокльонами на свою адресу та адресу рідних. З метою свого захисту Позивач звернулася до поліції, за слів працівників останньої в ході проведеної бесіди з Відповідачем, вона пообіцяла вибачитися публічно, однак цього не зробила. Продовжує словесне переслідування та розповсюдження негативної інформації серед жителів села, вказуючи, що Позивач поганий фахівець, не розуміється на своїй справі і навмисно викликає хвороби у тварин. Вказує, що це шкодить її професійній репутації та підриває довіру клієнтів. Інформація поширюється Відповідачем усно через третіх осіб колег Позивача, а також шляхом надсилання образливих і загрозливих повідомлень. Вважає, такі твердження Відповідача неправдими та нічим не підтвердженими. Покликається, що така інформація принижує її честь, гідність та ділову репутацію, через що Позивач відчула емоційний тиск, стрес тривогу, втратила душевну рівновагу, порушився її сон, постійно хвилюється за себе та свою родину, особливо з огляду на стан здоров`я її чоловіка, який проходить онкологічне лікування. Зазначені дії Відповідача завдали їй суттєвої моральної шкоди, яку вона оцінює в 50000 грн. З урахуванням викладеного просить зобов`язати Відповідача припинити поширювати недостовірну інформацію, а саме: звинувачувати Позивача фельдшера Гадяцької дільниці ветеринарної медицини Миргородського районної дільничної лікарні ветеринарної медицини Полтавської обласної державної лікарні ветеринарної медицини, в захворюванні худоби на лейкоз, а також образливі висловлювання щодо її професійної некомпетентності, а також стягнути з Відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та судові витрати. Представником відповідача наданий суду відзив, в якому вказано, що відповідач не має у власності великої рогатої худоби, а тому претензії, звинувачення та стягнення моральної шкоди є дивним. Позивач повинна довести факт поширення інформації, а також те, що внаслідок цього було порушено її особисті немайнові права. Докази цього відсутні. Вказує, що погрози та прокльони не є недостовірною інформацією, оскільки не містять фактичних тверджень, які можна перевірити. Зазначає, що у надісланих смс-повідомлення містилися не висловлювання фактів, а лише її власні погляди, критичні висловлювання, зауваження, припущення, які є нічим іншим, як її власною точкою зору. Щодо моральної шкоди, то вказує, що відсутні належні й допустимі докази того, що дій відповідача завдали позивачу будь-яких моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20000 грн. Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 14.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно копії посвідчення [PERSON] працює на посаді фельдшера ветеринарної медицини Гадяцької дільниці ветеринарної медицини Миргородського районної дільничної лікарні ветеринарної медицини Полтавської обласної державної лікарні ветеринарної медицини. Посвідчення видано 13.09.2024, дійсно безстроково. Відповідно копії виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27.05.2025 № 16855/2025, [PERSON] на онкологічному обліку з 2024 року. З копії скриншоту екрана мобільного телефону, наданої позивачем та визнано відповідачем у відзиві, вбачається, що абонент з номером 0965293182 надіслав повідомлення наступного змісту «Доброго дня! Бажаю тобі страждань на все твоє життя. Щоб у твоєї дитини і онука був лейкоз. Щоб ти вставала плакала і лягала плакала. Не ходити по цій землі, а повзати на колінах і молила прощення. [PERSON] забере у тебе саме цінне що є, так як ти забираєш. Будь проклята вся твоя сім`я. кожен день буду ставити свічку за упокой твого онука і його душа скоро упокоїться. Подумай…» та «Ну що подумала? Добре подумай… [PERSON] нашими коровами чоловіка вилічить, можеш не старатися, смерть біля нього ходить, ти тільки продовжуєш його муки. Будеш продовжувати, всі тобі рідні будуть помирати довго і в муках на твоїх очах. Не буде щастя твоєму роду. Не роби те що робиш. Подумай…» Відповіддю начальника відділення поліції № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 30.06.2025 повідомлено Позивача за фактом її звернення встановлено, що номером мобільного, з якого надходили СМС повідомлення з прокльонами, раніше користувалася гр. [PERSON] , яка надсилала вказані повідомлення, оскільки мала образи, але на даний час з останньою проведено профілактичну бесіду та з`ясовано, що претензій вона ні до кого немає. У частині\~першій\~статті\~4 ЦПК України\~зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною\~першою\~статті\~15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини\~першої\~статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею\~3 Конституції України, статтею\~297 ЦК України\~передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. У статті\~32 Конституції України\~визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із частиною\~першою\~статті\~277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до статті\~277 ЦК України\~не є предметом судового захисту\~оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів)\~і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті\~10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі статтею\~299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Пунктом 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті\~30 Закону України "Про інформацію"\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Тлумачення статті\~277 ЦК України\~свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті\~10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Відповідно до статті\~277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті\~10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже,\~суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею\~10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії"). Суд вважає, що відповідачем не було поширено інформацію про факт, а оспорювана позивачем інформація по суті є оціночним судженням відповідача. З урахуванням обставин справи та контексту всієї поширеної інформації щодо позивача, поширена інформація не містила безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтувалася на інформації, що містила оціночні судження і стосувалася критики особи та дій Позивача, яке, в свою чергу, містить образливі вислови щодо особи позивача. При цьому не можуть бути спростовані думки, які виражені мовними засобами, зокрема, вживанням гіпербол, алегорій, сатири і за формою є брутальними. Отже, Позивач не довів факт поширення про нього недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині визнання інформації недостовірною. Згідно зі статтею\~76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у частинах першій, другій статті\~77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті\~78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із частинами першою, шостою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Пунктом 3 частини\~другої\~статті\~11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до статті\~23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Звертаючись до суду з позовом, Позивач зазначав про те, що неправомірні дії Відповідача завдали їй моральної шкоди, яка підлягає стягненню на його користь. При цьому Позивачем обґрунтовано розмір заявленої нею моральної шкоди, який, на думку Позивача, становить 50 000 грн. Встановлено, що інформація, яка, на думку Позивача, негативно впливає на її ділову репутацію та підлягає захисту в судовому порядку, не є недостовірною, проте, містить образливі вислови. Суд вважає, що Позивачем доведено поширення відповідачем щодо неї інформації образливого характеру, а не недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. З огляду на зазначене, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування з Відповідача на користь Позивача моральної шкоди у розмірі 1500 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Визначення розміру моральної шкоди у сумі 1500 грн відповідає засадам розумності та справедливості. При цьому суд враховує обставини справи та зібрані у справі докази, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань від поширення щодо позивача інформації образливого характеру . Клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін задоволенню не підлягає, оскільки Позивач була не позбавлена можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, відповідь на відзив у письмових заявах, а також не позбавлена можливості надавати суду свої докази у строки, визначені судом або законом, заявляти відповідні клопотання та в повній мірі користуватися правами, передбаченими ЦПК України. Крім цього, сама Позивач у заяві від 11.08.2025 зазначає, що свідки зазначених обставин наявні, однак через побоювання негативних наслідків відмовляються надавати показання. Щодо зазначення представником відповідача вимоги про стягнення з Позивача на користь Відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн., то з урахуванням ч. 8 ст. 141 ЦПК України таку заяву слід залишити без розгляду, оскільки доказів понесених витрат суду не надано, а справу розглянуто в спрощеному позовному провадженні, де судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 279 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, але пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 90,84 грн. (3028Х0,03).

Outcome: partial