Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] [INFO] , до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування в особі: Служби у справах дітей Рафалівської селищної ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 червня 2022 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та відповідачем. [INFO] від шлюбних відносин відповідачка народила сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Володимирецьуого районного суду Рівненської області між позивачем та відповідачем був розірваний шлюб. Згідно характеристики за місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо: виховуючи сина періодично залишала його без нагляду. Неодноразово була учасником побутових конфліктів із членами власної сім`ї. Службою у справах дітей Рафалівської селищної ради розглядалися скарги від жителів селища щодо неналежного виховання малолітньої дитини та залишення сина без нагляду. Не працевлаштована. З січня 2024 року, і по цей час син [PERSON] проживає у домогосподарстві сестри позивача [PERSON] в [ADDRESS] , де і відвідує школу. З цього ж часу мати [PERSON] не бачила сина [PERSON] . Не цікавилась його життям, не надавала ніякої матеріальної допомоги, не проявляла турботи про нього, і по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Син від неї не отримує жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідачка про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавився життям, не відвідувала і не відвідує його, в школі. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав. Вказана позовна заява [PERSON] , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 15.03.2024 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 15.03.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.05.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 29 квітня 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено факту проживання дитини не з матір`ю, а також у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю заявлених вимог. Інших заяв по суті від сторін та їх представників не надходило. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, надали пояснення в їх межах. Відповідач [PERSON] пояснила в суді, що вона дійсно під впливом тяжких сімейних обставин в певний період життя не приділяла достатньо уваги вихованню свого неповнолітнього сина. Щиро розкаюється у вчиненому, в даний час виправила ситуацію, веде нормальний спосіб життя, виховує сина, приділяє цьому практично весь свій час та увагу, намагається відновити довіру між ними. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача клопотав про відмову в задоволенні позову, звернув увагу на недоведеність позовних вимог. Представник Органу опіки та піклування Служби у справах дітей Рафалівської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності їх представника, позов вирішити на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі позивач [PERSON] , та відповідачка [PERSON] , є батьками дитини [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено актовий запис №22 Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області в справі №556/2956/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після розірвання шлюбу місцем прожи вання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання матері в селищі Рафалівка. Судом також встановлено, що з кінця грудня 2023 року або з початку 2024 року малолітній [PERSON] проживає в родині тітки - сестри батька [PERSON] в [ADDRESS] , а в подальшому проживав з батьком, позивачем [PERSON] . З цього приводу свідок [PERSON] пояснила суду, що взимку - в кінці грудня 2023 року або на самому початку 2024 року - до неї зателефонував її племінник [PERSON] , син її рідного брата [PERSON] , і попросив забрати його з селища Рафалівка. [PERSON] пояснив, що мама (відповідач [PERSON] ) зловживає спиртним, по декілька днів не приходить додому ночувати, в хаті холодно, немає що їсти, і йому страшно залишатись самому. Оскільки батько [PERSON] - позивач [PERSON] - на той час перебував в складі ЗСУ, [PERSON] поїхала до селища Рафалівка і забрала [PERSON] до себе додому. Відповідачка проти цього не заперечувала, на телефонні дзвінки не відповідала. Після закінчення зимових канікул [PERSON] залишився проживати разом зі свідком, в її сім"ї, вона перевела його в місцеву школу, доглядала та утримувала дитину. За достатньо тривалий час проживання [PERSON] в с.Красносілля в родині [PERSON] лише один раз приїхала відвідати сина, однак вона була в нетверезому стані і хлопчик не захотів з нею спілкуватись. Через деякий час в село приїхав [PERSON] , він разом з [PERSON] деякий час проживали в родині [PERSON] , а потім переїхали до батьківського будинку в с.Любахи. Аналогічно, в своїх письмових поясненнях свідки [PERSON] та [PERSON] вказала, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з січня 2024 року проживає в сім`ї тітки. Факт проживання неповнолітнього [PERSON] в родині тітки та батька підтверджується також письмовими доказами - довідками та характеристикою учня Красносільського ліцею, актами обстеження побутових умов житлового будинку [PERSON] в с.Красносілля Вараського району. Разом з тим, судом також встановлено, що з 16 січня 2025 року малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує Рафалівський ліцей, що підтверджується характеристикою, яка надана навчальним закладом. Наведене підтверджує пояснення відповідачки [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в присутності педагога малолітній [PERSON] пояснив суду, що взимку 2023 року мама почала часто затримуватись ввечері, не готувала їсти, не прибирала в хаті. Коли мама приходила додому, то вона була в нетверезому стані. Тато в той час перебував на фронті. Він деякий час терпів, а потім подзвонив до татової сестри - тітки [PERSON] , і попросив забрати його з Рафалівки . Це було під час канікул, в школу він тоді не ходив. Тітка [PERSON] забрала його до себе додому - в с.Красносілля, він почав там жити в її будинку, разом з тіткою, її чоловіком та їх дітьми. Після канікул він почав ходити вже в Красносільській ліцей. В родині тітки йому було добре. [PERSON] йому не дзвонила, приїжджала один раз на таксі, але він побачив, що мама п"яна, і не захотів з нею розмовляти. Через деякий час з фронту приїхав його тато, вони всі разом жили у т.[PERSON], але потім переїхали в с.Любахи, до бабусі, татової мами. Тато ходив на роботу, а він до школи. Тато теж поча випивати. В кінці 2024 року мама приїхала до нього додому і знову забрала його жити в Рафалівку. Вони поговорили, і він довідався, що мама хворіла, лежала в лікарні, потім ще лікувалась дома. Зараз вони живуть разом з мамою та її сестрою, дома в них все в порядку, мама готує їсти, прибирає, перевіряє у нього уроки, вони разом проводять час. Тато декілька разів приїжджав до них додому, також він спілкується і з тіткою [PERSON] та її дітьми. [PERSON] би жити з мамою, бо вона дуже змінилась. Відповідно до характеристики виданої виконавчим комітетом Рафалівської селищної ради Вараського району Рівненської області, від 27 лютого 2025 року №02-24/326, встановлено, що [PERSON] за період проживання в селищній раді зарекомендувала себе посередньо. Виховує сина [PERSON] , [INFO] , який проживас з нею. Упродовж останнього періоду в громадських місцях та в побуті поводить себе добре. Підтримує хороші стосунки з сусідами. При спілкуванні з людьми висловлює доброзичливість та повагу. Відповідно до довідок №5, №7 від 09.04.2025 року вбачається, що [PERSON] , не перебуває на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра. Також судом встановлено, що у відповідачки [PERSON] було діагностовано рід хвороб, в т.ч. черепно-мозкову травму, внаслідок чого остання перебувала в комі, а також дифузний інтерстиційний панкреатит з відмежованими рідинними скупченнями черевної порожнини, реактивними змінами базальних відділів легень, гепатоз, веретеноподібна аневризма дист./3 селезінкової артерії, що підтверджується висновком комп`ютерної томографії. Свідок [PERSON] пояснила, що її донька [PERSON] дійсно, внаслідок збігу певних трагічних подій в родині (загибель її брата) почала зловживати спиртним, не займалась сином, вела антисоціальний спосіб життя. НГазар проживав в родині своєї тітки по батьковій лініїв с.Красносілля. І свідок, і інші члени родини намагались вплинути на [PERSON] та припинити таку її поведінку. Після отриманої травми та хвороби [PERSON] деякий час проживала разом зі свідком, лікувалась та приходила в себе. Коли донька повністю одужала, вона повернулась до Рафалівки і забрала [PERSON] до себе. Зараз її поведінка повністю змінилась, донька не вживає спиртного, весь свій час приділяє синові, веде домашнє господарство в родині сестри, з якою разом проживає. На думку свідка, [PERSON] зробила належні висновки з минулого. Аналогічні показання надала в судовому свідок [PERSON] , яка пояснила, що сестра [PERSON] після перенесеної хвороби повністю змінила свою поведінку та ставлення до життя, займається вихованням сина та веденням домашнього господарства, не вживає спиртного, не курить, багато спілкується з [PERSON] . Актом обстеження соціально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , від 27 лютого 2025 року, який було проведено комісією в складі заступника Рафалівського селищного голови, начальника відділу соціального захисту населення та надання адміністративних послуг Рафалівської селищної ради, начальника служби у справах дітей Рафалівської селищної ради. Відповідно до вказаного акту, вбачається, що житловий будинок складасться з трьох житлових кімнат, кухні та коридору. В будинку наявні місця для спання, місце для навчання та відпочинку, шафа для зберігання особистих речей. Санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний. Продуктами харчування забезпечені. В даному будинку за адресою [ADDRESS] зареєстрований та проживає малолітній [PERSON] , [INFO] . Матір піклується про сина, займається його вихованням. Порівнюючи вказаний акт із попередніми, складеними в червні та липні 2024 року, а також порівнюючи характеристики відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку, що остання дійсно докорінно змінила свою поведінку, спосіб життя та ставлення до виконання батьківських обов"язків, і на час вирішення позову судом відсутні будь-які обставини, які б свідчили про ухилення [PERSON] від їх виконання. Згідно Висновку, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Рафалівської селищної ради від 30 липня 2024 року №75, відповідно до змісту якого виходячи з інтересів дитини та взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рафалівської селищної ради №5 «Про надання висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] » Рафалівська селищна рада прийшла до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Між тим, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачка є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в якнайкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України оцінюється у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Відповідно до ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно свого сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відсутні також докази ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини. ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено саме на позивача. На думку суду, позбавлення відповідачки батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина залишиться без матері. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з матір`ю не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому. Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення дитині будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст.164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed