Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Лютий О.В., звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт із належної на праві власності [PERSON] трикімнатної квартири [ADDRESS] ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2754997), який накладений постановою ДВС у м. Васильків та Васильківському районі серії АА № 3903591 від 11.10.2006 року ( номер обтяження: 9235561). Вказуючи на те, що 17.10.2003 року [PERSON] було куплено у громадян [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Факт купівлі-продажу вказаної квартири підтверджується Договором купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковою О.О. за № 3421 від 17.10.2003 року. На підставі договору купівлі-продажу Позивачем було зареєстровано право власності на придбану квартиру у Васильківському МБТІ. З огляду на це, [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме: житлової квартири загальною площею 49,5 кв.метра, житловою площею 36,6 кв. метра, яка складається з 3 житлових кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати, туалету. В листопаді 2024 року Позивач вирішив відчужити зазначену квартиру та звернувся до державного реєстратора місцевого ЦНАПу для внесення оновлених даних до Реєстру нерухомого майна про нього як про власника даної квартири з подальшим нотаріальним оформленням відповідно договору відчуження нерухомого майна,проте державним реєстратором було повідомлено про те, що відчуження квартири н може бути здійснено у зв`язку із наявними обтяженнями на належну йому квартиру у вигляді арешту , накладеного постановою Відділу ДВС у м. Василькові та Васильківському районі від. 11.10.2006 року. Підтвердженням наявного обтяження на квартиру [ADDRESS] є інформація із «Реєстру нерухомості» відповідно до якого підтверджено існування накладеного арешту на квартиру смт. Дослідницьке Білоцерківського району Київської області , вчиненого 11.10.2006 року ДВС у м. Васильків на підставі постанови серії АА № 3903591. Вказані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з електронного ресурсу додатку «Реєстр нерухомості» від 06.12.2024 року (а.с.11) У відповідь на запит представника позивача адвоката Лютого О.В. листом від Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) за вих. № 58972 від 12.12.2024 року було повідомлено, що 11.10.2006 року Державною виконавчою службою у м. Васильків та Васильківському районі постановою АА № 3903591 на квартиру [PERSON] за адресою [ADDRESS] накладено арешт. З огляду на вказані обставини Позивач вважає, що беззаперечним і очевидні підтвердженням самим Відповідачем є факт завершення виконавчого провадження відносно боржника [PERSON] та знищення у зв`язку із цим матеріалів виконавчого провадження , що є підставою для зняття арешту з майна боржника. Формальне існування арешту на належне Позивачу майно робить неможливим реалізацію ним у повному обсязі свого права власності на сказане майно у тому числі і при оформленні договорів відчуження, довічного утримання, іпотеки тощо. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк протягом п`яти днів для усунення недоліків (а.с.20-22). У встановлений судом строк позивач усунув недоліки, подавши нову редакцію позовної заяви уточнивши коло сторін по справі (а.с.26-29). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2025 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом в порядку загального позовного провадження (а.с. 34). Представник [PERSON] - адвокат Лютий О.В. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с. 46). Представник ТОВ Державного житлово-експлуатаційного підприємства «Дослідницьке» Войтенко Оксана в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялися належним чином, направила заяву про розгляд справи у їх відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримують повністю і фінансових претензій до позивача не мають (а.с. 42). Представник третьої особи Васильківського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, направили лист в якому просили проводити розгляд справи у їх відсутності (а.с. 41). Відповідно до\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч. 3 ст.200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За змістом вимог ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання позову відповідачем, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 17.10.2003 року [PERSON] придбано у громадян [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковою О.О.за № 3421 від 17.10.2003 року. (а.с.6). На підставі договору купівлі-продажу [PERSON] було зареєстровано право власності на придбану квартиру у Васильківському МБТІ, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Васильківського міжрайонного бюро технічної інвентаризації № 1921389 від 06.11.2003 року (а.с.7) З огляду на це, [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме: житлової квартири загальною площею 49,5 кв.метра, житловою площею 36,6 кв. метра, яка складається з 3 житлових кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати, туалету, що підтверджується технічним паспортом квартири (а.с.7-9) В листопаді 2024 року Позивач вирішив відчужити зазначену квартиру та звернувся до державного реєстратора місцевого ЦНАПу для внесення оновлених даних до Реєстру нерухомого майна про нього як про власника даної квартири з подальшим нотаріальним оформленням відповідно договору відчуження нерухомого майна,проте державним реєстратором було повідомлено про те, що відчуження квартири н може бути здійснено у зв`язку із наявними обтяженнями на належну йому квартиру у вигляді арешту , накладеного постановою Відділу ДВС у м. Василькові та Васильківському районі від. 11.10.2006 року. Підтвердженням наявного обтяження на квартиру [ADDRESS] є інформація із «Реєстру нерухомості» відповідно до якого підтверджено існування накладеного арешту на квартиру смт. Дослідницьке Білоцерківського району Київської області , вчиненого 11.10.2006 року ДВС у м. Васильків на підставі постанови серії АА № 3903591. Вказані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з електронного ресурсу додатку «Реєстр нерухомості» від 06.12.2024 року (а.с.11) У відповідь на запит представника позивача адвоката Лютого О.В. листом від Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) за вих.. № 58972 від 12.12.2024 року було повідомлено, що 11.10.2006 року Державною виконавчою службою у м. Васильків та Васильківському районі постановою АА № 3903591 на квартиру [PERSON] за адресою [ADDRESS] накладено арешт (а.с.12-13). Враховуючи, що у позивача була наявна заборгованість по сплаті комунальних послуг за період з 2003 по 2006 року перед ТОВ ДЖЕП «Дослідницьке» вони звернулися до суду про видачу судового наказу на підставі, якого було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на квартиру [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Враховуючи, що заборгованість перед ТОВ ДЖЕП «Дослідницьке» була позивачем погашена, але арешт не був знятий, про відсутність заборгованості перед відповідачем ТОВ Державного житлово-експлуатаційного підприємства «Дослідницьке» підтверджено самим відповідачем, який не заперечує щодо задоволення позову. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, наявність арешту, накладеного на майно, порушує право власності позивача, в тому числі, й щодо розпорядження належним йому майном. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року в справі № 661/624/16-ц (провадження № 14-618цс18) зроблено висновки про те, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України розглядають у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на яку накладено арешт, є [PERSON] . Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених законом, для задоволення позову та скасування арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved