Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив зняти арешт з усього майна [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.12.2024 він звернувся до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві щодо наявності стосовно нього заборгованості у виконавчих провадженнях. 09.12.2024 відділ державної виконавчої служби надав відповідь, відповідно до якої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено запис про арешт майна позивача, внесений 16.11.2004 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови виконавчої служби Оболонського району м. Києва від 29.10.2004. Об`єктом обтяження зазначалось все майно позивача. Позивач зазначив, що підставою для винесення цієї постанови було рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2004 про стягнення з нього адміністративного штрафу у розмірі 340 грн. На думку позивача, у зв`язку з відсутністю інформації у виконавчій службі про перебіг виконавчого провадження до впровадження автоматизованої системи, зняття арешту можливе лише за рішенням суду. З огляду на викладене позивач вважає, що наявні підстави для зняття арешту з усього його майна в судовому порядку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач подав до суду пояснення, в яких зазначив, що за даними автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі перебували виконавчі провадження: - № [NUMBER] за постановою ВДАІ № 019149 від 10.07.2012 про стягнення адміністративного штрафу з [PERSON] ; 25.06.2013 державним виконавцем Льовіною А.А. постанову про повернення виконавчого документа стягувачу винесено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV у зв`язку з відсутністю майна боржника. - № [NUMBER] за виконавчим листом Оболонського районного суду м. Києва № 2-443 від 07.05.2007 про стягнення заборгованості на користь [PERSON] ; 03.03.2010 державним виконавцем Гаркавенком А.В. провадження закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю. За твердженням відповідача, інформації про постанови про арешт майна у межах зазначених проваджень в автоматизованій системі немає, як і відомостей про виконання рішень; станом на 31.03.2025 така інформація до відділу не надходила. Відповідач звернув увагу, що за Інформаційною довідкою від 04.12.2024 у реєстрах прав та обтяжень щодо [PERSON] виявлено запис обтяження типу «арешт» № 1472775, внесений 16.11.2004 Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Районного відділу виконавчої служби Оболонського району м. Києва № 149/14 від 29.10.2004, з визначенням об`єкта як «невизначене майно, все майно». За листом цієї нотаріальної контори надано копію постанови про арешт майна боржника та заборону його відчуження від 29.10.2004 № 1149/14, винесеної державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ Школьним С.В. Арешт накладено під час виконання постанови Оболонського районного суду м. Києва № 3-19139 від 29.09.2004 про стягнення штрафу 340 грн з [PERSON] . Відповідач наголосив, що накладення арешту є заходом примусового виконання рішення з метою його реального виконання; отже, постанова від 29.10.2004 винесена законно і не може кваліфікуватися як протиправна. Відповідач зауважив, що підстави для зняття арешту виконавцем визначені ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII; в інших випадках арешт знімається за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII). Підстав для скасування дій чи рішень державного виконавця начальником відділу за ст. 74 Закону № 1404-VIII немає, оскільки вони не суперечать закону. Відповідач наголосив на відсутності підстав для покладення судових витрат на орган державної виконавчої служби, оскільки дії державного виконавця були правомірними, а повноважень на самостійне зняття арешту без судового рішення немає. Просить відмовити у стягненні з відділу судових витрат і покласти їх на позивача. Водночас відповідач просить питання щодо скасування арешту на нерухоме майно залишити на розсуд суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги, з мотивів наведених у позовній заяві. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на все майно, що належить [PERSON] . 16.11.2004 Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови державного виконавця Оболонського району м. Києва від 29.10.2004 було внесено запис про накладення арешту на майно [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 1472775. Відповідно до копії відповіді Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 09.12.2024, станом на дату звернення позивача арешт на майно не було знято і об`єктом обтяження зазначено майно позивача. Позивач подав оригінал квитанції про сплату боргу, що був підставою для накладення арешту, чим підтверджується виконання вимог виконавчого провадження. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частини 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначають коло підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а також передбачають, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 1, 2 п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Суд враховує, що у позивача відсутня можливість захистити своє порушене право шляхом оскарження дій державного виконавця, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені. Накладена заборона відчуження, впродовж тривалого часу за відсутності виконавчого провадження, порушує право позивача на вільне користування майном, зокрема, існування на даний час підстав для такого обтяження судом не встановлено, позивач позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб. Вимога позивача, що ґрунтується на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Як встановлено судом під час розгляду справи відносно позивача відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження. За таких обставин суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved