Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

[PERSON] через свого представника 16.07.2025 року звернулася в Залізничний районний суд м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути держави в\~особі Головного\~управління Національної\~поліції у\~Львівській області 1793,2 грн. матеріальної шкоди та 33000 грн. моральної шкоди, які було завдано внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.08.2024 року дільничим офіцером поліції ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області винесено постанову серії ГБР №397417 від 07.08.2024 року, якою її незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП. 18.10.2024 року рішенням Залізничного районного суду м.Львова визнано протиправною та скасовано постанову серії ГБР №397417 від 07.08.2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.183 КУпАП закрито. Зазначає, що внаслідок незаконних дій працівника поліції вона зазнала стресу, що негативно вплинуло на стан її здоров`я, став «каталізатором» загострення хворіб, що зумовило необхідністю придбання ліків, проходження відповідного лікування, тощо. Крім цього, 31.10.2024 року о 09.04 год. в приміщенні Залізничного ВДВС у м.Львові ЗМУ МЮ, де вона перебувала з приводу сплати незаконно накладеного штрафу за постановою серії ГБР №397417 від 07.08.2024 року, вона отримала травму забій розтяг зв`язок лівого гомілкоступневого суглоба та стопи, забій обох колінних суглобів, забій лівого надпліччя. Вказує, що на лікування та придбання ліків вона затратила певну кількість грошових коштів. Таким чином,\~загальний розмір\~майнової шкоди,\~завданої позивачу\~у зв`язку\~з незаконним\~притягненням її\~до адміністративної\~відповідальності становить\~1793,20\~грн.Також, внаслідок незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, негативних емоціях, тривозі, стресі, що спровокувало загострення хворіб, переживанні, емоційному напруженому стані, який викликаний страхом осуду зі сторони рідних та знайомих, а також приниженні гідності і втратою авторитету серед оточуючих. Враховуючи весь фізичний та душевний біль, який вона зазнала, вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 33000 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.07.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк уповноваженим представником відповідача Лисою Н.В. подано 05.08.2025 року суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту. Вказує, що закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача завдала позивачу моральної шкоди. Позивач мав можливість та скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді адміністративної справи. Доказів того, що дії працівників поліції при складанні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача були неправомірними та безпідставними, а також такими, що спричинили моральні страждання позивачем не надано. Звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів, які встановлюють, що їй було заподіяно фізичний біль та страждання, які вона зазнала у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності. На обґрунтування позовних вимог позивачем до позовної заяви було долучено документи, а саме: консультаційний висновок спеціаліста від 14.11.2024 року, огляд сімейного лікаря від 14.11.2024 року, огляд сімейного лікаря від 11.12.2024 року, огляд сімейного лікаря від 30.05.2025 року, виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 12.12.2024 року. Однак, цими ж документами позивач обґрунтовувала спричинення їй матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок проведення, на її думку, незаконного обшуку у справі №461/7572/24, яка перебувала на розгляді Галицького районного суду м.Львова. У зв`язку з наведеним, вважає, що позов задоволенню не підлягає, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог. 07.08.2025 року на адресу суду від уповноваженого представника третьої особи Стегнія А.В. надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що кошти на відшкодування шкоди, завданої державою, підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відтак вважає, що позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного на її думку права через стягнення з Державного бюджету України Державної казначейської служби України на користь позивача 1793,20 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 33000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки такий є необґрунтованим і не відповідає встановленому законом способу захисту. Щодо підстав відшкодування моральної шкоди, то зазначив, що мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними належними доказами, які б підтверджували понесення таких втрат та вказували на причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та протиправними діями відносно позивача. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5 ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1, 2 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.10.2024 року позов [PERSON] задоволено повністю; визнано протиправною та скасовано постанову серії ГБВ №397417 від 07.08.2024 року; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.183 КУпАП закрито (а.с.22-23). Згідно з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин 1 та 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У статтях 22, 23 ЦК України визначено порядок та правові підстави відшкодування майнової та моральної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову і моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України. Згідно з ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч.1 ст.1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ч.1 ст.1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі №916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Наявність заподіяної шкоди є ще одним з обов`язкових елементів, наявність якого у сукупності з іншими двома створює підстави для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 28.07.2025 року у справі №755/2125/23. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В обґрунтування позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивач посилається на рішення\~Залізничного районного суду м.Львова від 18.10.2024 року у справі №462/6812/24 та медичні документи. Слід зазначити, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.10.2024 року у справі №462/6812/24 за позовом [PERSON] до ГУ НП у Львівській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення не встановлено, що складена постанова серії ГБВ №397417 не відповідає вимогам закону, та те, що на момент складення такої дії поліцейського були протиправними. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.01.2025 року у справі №335/6977/22 зазначила, що при невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії поліцейського щодо складення постанови у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. Як вбачається із вказаного рішення, закриття провадження у справі відбулося у зв`язку з тим, що відповідачем не доведено наявності в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, а не через невідповідність дій (бездіяльності) працівників поліції щодо складення постанови. Також на підтвердження позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачем було долучено консультаційний висновок КНП «5-А Міська клінічна поліклініка м.Львова» від 14.11.2024 року, згідно якого [PERSON] встановлено діагноз забій розтяг зв`язок лівого гомілкоступневого суглоба та стопи; забій обох колінних суглобів (клінічно); забій лівого надпліччя (клінічно) (а.с.14); огляди сімейного лікаря КНП «5-А Міська клінічна поліклініка м.Львова» від 14.11.2024 року, від 11.12.2024 року та від 30.05.2025 року, згідно яких [PERSON] встановлено основний діагноз хронічна обструктивна хвороба легені (а.с.15, 16, 18); виписку із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] від 12.12.2024 року, відповідно до якої [PERSON] встановлено діагноз хозл. хронічний ентерит., р/д колінного суглоба; інсулінонезалежний цукровий діабет з ознаками інсулінової резистентності. порушення зору. фонову ретинопатію та ретинальні судинні зміни, гіпертонію ІІ ст., нетоксичний багатовузловий зоб. Також зазначено, що погіршення стану здоров`я відбулося внаслідок стресів з 2020 року (а.с.17); фіскальні чеки з покупками медичних препаратів за період з 18.11.2024 року по 06.01.2025 року (а.с.20-21). Однак, із вказаних медичних документів неможливо встановити, що шкода [PERSON] була завдана внаслідок складення відносно неї постанови серії ГБР №397417 від 07.08.2024 року. При цьому, захворювання у [PERSON] , відповідно до вказаних документів, були виявлені ще до складення постанови серії ГБР №397417 від 07.08.2024 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу, оскільки саме по собі скасування судом постанови серії ГБР №397417 від 07.08.2024 року не свідчить про завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди з боку відповідача, а позивач належними та допустимими доказами не довела протиправність дій відповідача, завдання ним шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою та діями, рішеннями чи бездіяльністю відповідача, відтак в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, те що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed