Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2024 року в цивільній справі № 546/366/24 позовні вимоги [PERSON] задоволено, встановлено факт батьківська [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , щодо її дитини [PERSON] , [INFO] , внесено відповідні зміни до актового запису про народження № 3 дитини [PERSON] . При ухваленні даного рішення, суд не вирішив питання про розподіл судових витрат. Представницею позивачки 07.08.2025 до суду надана заява в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, про подачу доказів понесених судових витрат у справі протягом п`яти днів після ухвалення рішення. 11.08.2025 від представниці позивачки - [PERSON] через систему "Електронний суд" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якому просить стягнути порівно з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] понесені позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 16\~000,00 грн., а також витрати на проведення судової експертизи в розмірі 20\~400,00 грн. 18.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачки [PERSON] [PERSON] надійшло заперечення (клопотання), в якому просив відмовити в задоволенні заяви представниці позивачки про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з відповідачок судових витрат в розмірі 36\~400,00 грн., а в разі відсутності підстав для такої відмови зменшити розмір витрат на правничу допомогу, а також витрат на проведення ДНК-дослідження до 2\~000,00 грн. В обгрунтування зазначеного заперечення (клопотання) вказує про незначну складність справи та виконаних робіт адвокатом, а також часу, витраченого адвокатом на їх виконання, неподання разом з позовною заявою попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт(наданих) послуг. Представник відповідачки вказав, що спір виник внаслідок неправильних дій позивачки, відповідачка [PERSON] не порушувала права позивачки, позивачка отримала одноразову грошову допомогу, що в повній мірі компенсували їй судові витрати. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.08.2025, справа розподілена судді Лівер І.В. Враховуючи перебування судді Лівер І.В. у щорічній відпустці, справа прийнята суддею у перший робочий день 29.08.2025. Ухвалою суду від 01.09.2025 вказана заява представниці позивачки призначена до розгляду без повідомлення учасників справи. У зв`язку з цим, згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно п.3 ч.1, ч. 2, 3, 5ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати- без повідомлення учасників справи. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України « Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи 07.08.2025 до початку розгляду справи по суті від представника відповідачки [PERSON] надійшла заява, в якій зазначив, що відповідачка проти задоволення позову та встановлення факту батьківства не заперечує, що по суті є заявою про визнання позову. Про факт визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті вказано також і в запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення, що надійшло до суду від представника відповідачки [PERSON] 18.08.2025 через систему «Електронний суд». При зверненні до суду з вказаною позовною заявою позивачка [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн., що підтверджується оригіналом квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 92 від 16.04.2024. На підставі викладеного, з врахуванням того, що в позові позивачка просила вирішити питання про розподіл судових витрат, судом при ухваленні рішення від 07.08.2025 в даній справі питання про розподіл судових витрат не вирішувалось, визнання позову відповідачкою [PERSON] , 50 відсотків сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 605,60 грн. підлягає поверненню позивачці з державного бюджету. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені судом в повному розмірі, 50 відсотків сплаченого позивачкою судового збору підлягають поверненню з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачкою, то інші 50 відсотків сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 605,60 грн. підлягають стягненню на користь позивачки з відповідачок порівну в розмірі 302,80 грн. з кожної. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. При визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до положень частини 1ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2ст. 134 цього Кодексу). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження№ 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). З матеріалів справи вбачається, що 07.08.2025 до закінчення судових дебатів представниця позивачки заявила заяву про те, що докази на підтвердження судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Заява про ухвалення додаткового рішення разом з доказами на підтвердження понесених судових витрат подана до суду 11.08.2025, а тому визначений ЦПК України строк предстаницею позивачки не пропущено. Представництво інтересів позивачки в суді здійснювала адвокат Комаренко О.В., про що свідчить копія ордеру № 1214274 від 29.04.2024. До заяви про ухвалення додаткового рішення додана копія договору про надання правових послуг № 05 А/07 від 05.07.2023 року, на підставі якого був виданий вказаний вище ордер. Необхідно зазначити, що вказаний договір укладений позивачкою [PERSON] з адвокатом Бурбак Оксаною Валеріївною. У п 13 вказаного договору «Реквізити та підписи сторін» вказано свідоцтво адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1711, видане Радою адвокатів Полтавської області. Зазначене свідоцтво видане 02.04.2024 адвокату Комаренко Оксані Валеріївні, копія якого додана до заяви про ухвалення додаткового рішення. З вказаних вище документів вбачається зміна прізвища адвоката з Бурбак на [PERSON] , а тому надана представницею позивачки копія договору про надання правових послуг № 05 А/07 від 05.07.2023 року є належним доказом понесених витрат на правничу допомогу. Відповідно до п.4.1 ст.4 Договору оплата роботи за одну годину становить 1000,00 грн., вартість участі у судовому засіданні становить 2500,00 грн., не включаючи витрати на паливо, що сплачуються окремо у разі проведення виїзного засідання та гонорар сплачується окремо та становить 2000,00 грн. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Договору здача-приймання наданих послуг може письмово оформлюватися, зокрема, актом здачі приймання наданих послуг. На підтвердження обсягу та вартості наданих послуг представницею позивачки надана копія акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правових послуг № 05 А/07 від 05.07.2023 року. Відповідно до протоколів судових засідань від 15.07.2024, 24.12.2024, 18.02.2025 адвокат Комаренко О.В. здійснювала представництво позивачки по справі в судових засіданнях, на що витратила свого часу 4 години 30 хвилин. Як вбачається з матеріалів справи процесуальні документи зі сторони позивачки подані її представницею адвокатом Комаренко О.В. Зазначені в Акті прийому-передачі наданих послуг від 11.08.2005 року роботи і послуги, виконані адвокатом Комаренко О.В., відповідають умовам договору та матеріалам справи. Так згідно зазначеного акту адвокатом виконані такі роботи: консультація з формування правової позиції (1 год. 00 хв.), позовна заява з додатками (3 год. 00 хв.), клопотання про призначення судової експертизи (30 хв.), аналіз відзиву (1 год. 00 хв.), повторне клопотання про призначення судової експертизи (1 год.), чотири адвокатських запити (2 год. 00 хв.), участь у судових засіданнях 3 засідання (4 год. 30 хв., включаючи прибуття до суду). Загальний витрачений час адвоката 13 год. 00 хв. на загальну вартість 16\~000 грн. 00 хв. Як видно із вказаного Акту прийому-передачі наданих послуг у ньому міститься детальний опису робіт(наданих) послуг адвокатом Комаренко О.В., а отже посилання представника відповідачки про відсутність вказаного документу не відповідає дійсності. На підтвердження фактичного понесення позивачкою витрат на правничу допомогу до заяви про ухвалення додаткового рішення додані копії квитанцій № 4А від 10.05.2024 та № 34А від 07.08.2025, згідно яких позивачка [PERSON] оплатила послуги адвоката Комаренко О.В. згідно договору про надання правових послуг № 05 А/07 від 05.07.2023. Отже витрати понесені позивачкою на правничу допомогу документально підтверджені та доведені. Як вбачається з матеріалів справи позов подано 03.05.2024, представниця позивачки адвокат Комаренко О.В. неодноразово приймала участь у судових засіданнях, процесуальні документи у справі зі сторони позивачки складені та подані вказаним адвокатом. З врахуванням викладеного, а також необхідності призначення експертизи в справі, подання адвокатом запитів та вчинення інших дій, суд приходить до висновку, що обсяг виконаних робіт адвокатом, витрачений нею час на їх виконання, а також їх вартість відповідають складності справи. Посилання представника відповідачки Радковської К.В. на відсутність порушення прав позивачки з боку відповідачки [PERSON] суд вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки як вбачається з тексту рішення в даній справі від 07.08.2025 та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, позивачка [PERSON] зверталась до Решетилівського районного суду Полтавської області про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.10.2023 по справі № 546/919/23 заяву [PERSON] про встановлення факту батьківства задоволено. У результаті апеляційного оскарження відповідачкою [PERSON] вказаного рішення, воно було скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 06.03.2024, оскільки вбачався спір про право. Разом з тим, посилання представника відповідачки [PERSON] на отримання однаразової грошової компенсації позивачкою та відповідачами у цій справі, що компенсує судові витрати позивача у повному обсязі та їх стягнення є не справедливим по відношенню до дружини (вдови) [PERSON] , яка втратила двох найдорожчих людей та майно та 73-річної матері померлого [PERSON] , є безпідставними та не грунтуються на нормах процесуального права. Разом з тим, представник [PERSON] не є представником [PERSON] та не має прав на представлення її інтересів у даній справі. Стаття 134 ЦПК зобов`язує сторони подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які вони понесли або очікують понести у зв`язку з розглядом справи. Як вказано в постанові ВП ВС від 12.11.2019 у справі\~№904/4494/18, наведена норма надає суду право (але не обов`язок) у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. А тому з врахуванням того, що представницею позивачки надані всі необхідні докази на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу в даній справі, складності справи та тривалості її розгляду, відповідності виконаних адвокатом робіт та їх вартості складності справи, наявності даної справи в суді в результаті дій відповідачки [PERSON] (апеляційного оскарження попереднього рішення суду), суд вважає за можливе задовольнити вимогу представниці позивачки про відшкодування витрат на правничу допомогу, які слід стягнути на користь позивачки з відповідачок в рівних частинах. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з проведенням експертизи, що підлягають розподілу між сторонами за правилами ст. 141 ЦПК України. У даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для встановлення факту батьківства, необхідного для вирішення справи, виконавцем якої ухвалою суду було призначено ТОВ «Мама Папа». На підтвердження оплати вказаної експертизи представницею позивачки надано копії платіжних інструкцій № 0.0.4302436504.1 на суму 16\~400,00 грн. з призначенням платежу «Повторна оплата судової ДНК експертизи у справі № 546/366/24 Решетилівського районного суду Полтавської області» та № 0.0.4260639559.1 на суму 4 000,00 грн. з призначенням платежу «Медичні послуги [PERSON] ». Таким чином, з врахуванням призначення платежу, вказаних в платіжних інструкціях, суд вважає документально підтвердженими витратами позивачки на проведення експертизи в сумі 16\~400,00 грн. Заперечення представника відповідачки проти задоволення вимог представниці позивачки в частині стягнення витрат на проведення експертизи суд відхиляє з підстав, викладених вище. Крім того, суд зазначає, що під час вирішення питання відшкодування судових витрат правомірність проведення ТОВ «Мама Папа» призначеної судом молекулярно-генетичної експертизи в даній справі не оспорюється та не підлягає встановленню, а тому заперечення представника відповідачки проти ухвалення додаткового рішення в даній справі з вказаних вище підстав судом не приймається. З врахуванням викладеного, до стягнення на користь позивачки підлягають витрати на проведення експертизи в розмірі 16\~400,00 грн. з відповідачок порівно. На підставі викладеного,

Outcome: partial