Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , згідно якого прохає стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором №29.07.2024-100001966 від 29.07.2024 року в сумі 11840 грн, та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 29.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №29.07.2024-100001966. Згідно договору позичальнику надано кредит у розмірі 4\~000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 29.07.2024 року, строком на 98 дні з дати отримання, за процентною ставкою «Стандарт/Економ» (процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів / 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами. Всупереч умовам кредитного договору №29.07.2024-100001966 від 29.07.2024 року відповідач не виконує своїх зобов`язань, у зв`язку з чим, у останнього утворилася заборгованість у розмірі 11840 грн, яка складається з: 4\~000 грн основний борг, 5\~040 грн проценти, 200 комісія, 2\~000 грн неустойка, 600 грн додаткова комісія. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач - ТОВ «Споживчий Центр» свого представника не направив, згідно позовної заяви прохав провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги «Споживчий центр» визнає частково, а саме в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов таких висновків. Згідно із ст. 4\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13\~ЦПК України суд\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна\~сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 628 ЦК України\~обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу\~ст..12 цього Закону\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно\~ст. 638 ЦК\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно\~ст.640 ЦК\~- договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно\~ст. 642 ЦК\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Судом встановлено, що 29.07.2024\~ року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №29.07.2024-100001966, шляхом підписання заявки електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Е128, яка є невід`ємною частиною даного договору. Згідно договору відповідачу надано кредит у розмірі 4\~000 грн, строком на 98 днів з дати його надання за процентною ставкою «Стандарт/Економ» (процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів / 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами. Згідно з п. 3.1. кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3.2. кредитного договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5354-32ХХ-ХХХХ-1008. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору позичальник зобов`язався використовувати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів - у терміни та строки, вказані у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Згідно із довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 47-0805 від 08 травня 2025 року, відповідно до укладеного із ТОВ «Споживчий центр» договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01 квітня 2024 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 29.07.2024 року 15:47:22 на суму 4000 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 466124184. Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий кредит в строк та на умовах, передбачених договором. Згідно довідки-розрахунку у відповідача перед позивачем утворилась заборгованості за кредитним договором №29.07.2024-100001966 від 29.07.2024 року у розмірі 11840 грн, з яких: 4\~000 грн основний борг, 5\~040 грн проценти, 200 комісія, 2\~000 грн неустойка, 600 грн додаткова комісія. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває на військовій службі з 14.08.2024, що підтверджується контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб військового складу від 14.08.2024. З довідки № 1645/6/3538 від 01.07.2025 року, виданої військовою частиною [NUMBER] Міністерства оборони України, [PERSON] з 29.01.2025 по 28.06.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Згідно з п. 15\~ст.\~14\~Закону «Про\~соціальний і\~правовий захист\~військовослужбовців та\~членів їх\~сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про оборону України»\~особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з п. 19 ч. 1\~ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 760/15915/16 (провадження № 61-17233 св 18) зроблено висновок, що «згідно з\~Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем та з 14.08.2024 року на час розгляду справи перебуває на військовій службі, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та охорони інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. У зв`язку з цим на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, до відповідача не може застосовуватися відповідальність у вигляді штрафних санкцій і пені за невиконання зобов`язань за кредитним договором, а також відсутній обов`язок зі сплати процентів за користування кредитними коштами. З огляду на поширення на відповідача пільг, встановлених п. 15\~ст.\~14 Закону\~України "Про соціальний\~і\~правовий захист військовослужбовців\~та\~членів\~їх\~сімей",\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги щодо стягнення із [PERSON] на користь позивача неустойки у розмірі 2 000 грн та процентів у розмірі 5\~040 грн задоволенню не підлягають. Разом з тим, відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Згідно з\~Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє. З матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір №29.07.2024-100001966 між ТОВ\~«Споживчий центр»\~та [PERSON] \~укладений під\~час дії\~воєнного стану,\~а саме\~ 29.07.2024. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 2\~000 грн. Враховуючи, що неустойку, яка передбачені кредитним договором нараховано у період дії в Україні воєнного стану, вони підлягає списанню кредитодавцем, тому позовна вимога щодо стягнення із [PERSON] на користь позивача неустойки у розмірі 2 000 грн задоволенню не підлягає. Щодо стягнення із відповідача комісії у розмірі 200 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування"\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2\~ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України "Про споживче кредитування"\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст.\~1\~та ч. 2 ст.\~8 Закону України "Про споживче кредитування"\~Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року N 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України "Про споживче кредитування"\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості". Сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 200 грн., що не суперечить наведеним вище вимогам закону. Разом з тим, відповідач не звільнений відповідно до п. 15 ст. 14 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від сплати заборгованості по комісії за надання кредитних коштів. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач в частині надання кредиту відповідачу та стягнення з останньої процентів та комісії за надання кредиту підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Тому наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 200 грн. Разом із тим, суд приходить до висновку про необхідність відмови у стягненні додаткової комісії у розмірі 600 грн., оскільки зазначені нарахування не передбачені умовами кредитного договору. Матеріали справи не містять доказів існування домовленості сторін щодо сплати такої комісії, а сам договір не встановлює її розміру, підстав та порядку стягнення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Споживчий центр" про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, тому слід стягнути з [PERSON] на користь\~ТОВ "Споживчий центр"\~заборгованість за кредитним договором №29.07.2024-100001966 від 29.07.2025 року у розмірі 4\~200 грн, яка складається із: 4000 грн основний борг, 200 комісія. Згідно п. 6 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141\~ЦПК України судовий\~збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 859 грн 30 коп.

Outcome: partial