Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

27 червня 2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03 березня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір №7647635 про надання споживчого кредиту, відповідно якого останній отримав кредит в розмірі 3500 грн, строком на 357 днів, зі сплатою 2,20% за кожен день користування кредитом. 03 березня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено Додаткову угоду до Договору №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року, відповідно до якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 1300 грн, у зв`язку з чим погодили внести зміни до п.1.3 Договору №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року. Отже, сума кредиту (загальний розмір) складає 4800 грн. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за вказаним Договором виконало, надало йому кредит в сумі 4800 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів виконав не повній мірі, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. 27 листопада 2024 року між первісним кредитом ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до умов якого до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договір №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року, що підтверджується Витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 27 листопада 2024 року. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року у розмірі 18192 грн 14 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 4483 грн 20 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 10158 грн 94 коп., заборгованості за пенею - 3550 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 09 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18 липня 2025 року відповідачем [PERSON] , у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України, подано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та недоведеність обставин, на які позивач посилається як на правову підставу своїх вимог. Зазначив, що матеріали справи не містять жодного доказу, що укладення Договору №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Позивачем не надані докази, як саме проводилась ідентифікація особи та не надано доказів такої ідентифікації. Наголошує, що доказів укладення договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем також не надано. Наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом, оскільки не відповідає вимогам ст.ст.5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належним доказом укладення договору. Одночасно не можна перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину також кредитодавцем. Адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора можуть слугувати доказом таких фактів. Крім того, посилається на те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження виконання обов`язків кредитодавця за договором та фактичне надання кредитних коштів, позивачем не надано будь-яких доказів того, що він як позичальник погодився на надання йому кредитних коштів на банківську картку, як і доказів того, що відповідна картка належить йому. Вказує, що позивачем не надано жодного належного доказу перерахування коштів та отримання таких коштів саме ним. Вважає, що вимоги про стягнення з нього відсотків у розмірі 10158 грн 94 коп., які були нараховані позивачем після спливу строку кредитування є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві (а.с.73-76). 23 липня 2025 року представником позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», в порядку ст.179 ЦПК України, в електронному вигляді через систему «Електронний суд», подано до суду відповідь на відзив, згідно з якою вважає, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладеного правочину та нормам чинного законодавства. Зокрема, з посиланням на доводи аналогічні позовній заяві зазначив, що Договір №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Оформлюючи кредитний договір, відповідач заходить на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.СreditРlus.ua, реєструється та створює електронний кабінет (доступ до якого має тільки відповідач), в якому йому надходить текст кредитного договору та де він має змогу ознайомитися з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, тощо. А тому 03 березня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний договір про надання споживчого кредиту. Також вказує, що оскільки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є банківською установою, то позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зазначає, що переказ коштів по спірному Договору був здійснений шляхом перерахування на банківську картку, яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, який має відповідну ліцензію НБУ на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ. Платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами виданими в рамках кредитного договору, здійснювалось в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Отже, вважає, що підписуючи договір, позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Сторонами погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого сторонами строку. Нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, розмір яких визначався договором. Крім того, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.80-87). Ухвалою суду від 28 липня 2025 року задоволено клопотання представника позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Виссал В.В. про витребування доказів. 19 серпня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 28 липня 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» надано докази, що вимагав суд. Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, підтримав доводи та обґрунтування позиції висловлені у відзиві, просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. За ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Закон України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електрон нукомерцію» (далі Закон № 675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону №675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону №675-VIII). Згідно із ч.6 ст.11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч.8 ст.11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №675-VIII моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, що 03 березня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», було укладено електронний Договір №7647635 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у сумі 3500 грн (п.1.3. Договору), строком на 357 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 21 днів, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплата процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору (п.1.4. Договору), тип процентної ставки - фіксований (п.1.5. Договору), стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього Договору (п.1.5.1. Договору), знижена процентна ставка 1,65% в день та застосовується, якщо Споживач до 24.03.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (п.1.5.2. Договору) (а.с.11-20). Підписання договору було здійснено одноразовим ідентифікатором «А2795», який був відправлений 03 березня 2024 року позичальнику на номер мобільного телефону [NUMBER] , і який був введений/відправлений позичальником 03 березня 2024 року о 15:20:22 год, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, у відповідності до вимог ч.ч.6 та 8 ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» №20250519-192 від 19 травня 2025 року про успішність операції, згідно договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» №190122-1 від 19 січня 2022 року, 03 березня 2024 року о 15:21:07 на суму 3500 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - 788саеb5-d389-4644-90a8-08bfd769ff31, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - 43128858, Session ID - 023370612686, сайт торгівця https://creditplus.ua, код авторизації - 111084, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с.25). 03 березня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено Додаткову угоду до Договору №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року, відповідно до якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 1300 грн, у зв`язку з чим погодили внести зміни до п.1.3 Договору №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року. Викладено п.1.3. Договору в новій редакції: «1.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 4800 грн. Тип кредиту - кредит». Враховуючи збільшення загальної суми кредиту, Сторони також визначають, що на момент укладення цієї Додаткової угоди: денна процентна ставка складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20% в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2,17% в день. Загальні витрати зазначені в Договорі на дату його укладення, збільшаться та складуть: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 37699,20 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 37144,80 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 73510,95% річних; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 48409,15% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту зазначена в Договорі на дату його укладення збільшиться та складе: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 42499,20 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 41944,80 грн (а.с.21-22). Підписання Додаткової угоди до Договору було здійснено одноразовим ідентифікатором «А5365», який був відправлений 03 березня 2024 року позичальнику на номер мобільного телефону [NUMBER] , і який був введений/відправлений позичальником 03 березня 2024 року о 17:53:40 год, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, у відповідності до вимог ч.ч.6 та 8 ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно відомостей наданих АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду від 28 липня 2025 року, за вих.№20.1.0.0.0/7-250804/66453-БТ від 10 серпня 2025 року, вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (ІВАN [NUMBER] ). Ідентифікаційні дані власника картки: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , серія та номер паспорта [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , номер телефону [NUMBER] . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 03.03.2024 - 08-03-2024 рр.: фінансовий номер телефону: [NUMBER] (а.с.109). 03 березня 2024 року на платіжну картку № [NUMBER] було перераховано кошти в сумі 3500 грн та 1300 грн, та [PERSON] почав використання наданих йому кредитних коштів, що підтверджується випискою по рахунку № [NUMBER] за період 03-03-2024 08-03-2024 рр. (а.с.108). Із наданої позивачем картки обліку договору (розрахунок заборгованості первісного кредитора) №7647635 від 03 березня 2024 року вбачається, що за період з 03 березня 2024 року по 17 квітня 2024 року [PERSON] двічі сплачував заборгованість по процентам на загальну суму 4009 грн 42 коп. та один раз здійснив оплату основного боргу на суму 316 грн 80 коп., останній платіж здійснив 17 квітня 2024 року, а розмір загальної заборгованість становить 18192 грн 14 коп., з яких: 4483 грн 20 коп. - заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту), 10158 грн 94 коп. - заборгованість за відсотками, та 3550 грн - заборгованість за пенею (а.с.26-31). Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Аналогічні висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20. Тому доводи відповідача про те, що доказів укладення договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано, а наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом, а також те, що відповідач не укладав спірний договір та не отримував кредитних коштів, є необґрунтованими та такими, що суперечать наявним у справі доказам. При цьому, вимог щодо визнання зазначеного правочину недійсним чи встановлення факту його неукладеності із сторони [PERSON] до суду заявлено не було. 27 листопада 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» прав вимоги заборгованості за Договором №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року в розмірі кредитної заборгованості в загальній сумі 18192 грн 14 коп. (а.с.32-38). Відповідно до п.1.1. Договору Факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п.1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників (Копія додається) - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Отже, до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відповідно до укладеного Договору факторингу №27.11/24-Ф перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі 18192 грн 14 коп., з яких заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) - 4483 грн 20 коп., сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 10158 грн 94 коп., сума заборгованості за пенею - 3550 грн. Приймаючи право вимоги до боржника [PERSON] позивач погодився на розмір нарахованих первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» процентів, складає 10158 грн 94 коп. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч.1 ст.612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором, а [PERSON] прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак в порушення умов цього кредитного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту. Щодо позовної вимоги про стягнення неустойки (пені), суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Як зазначено у п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє і на даний час. Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Судом встановлено, що неустойка (пеня) нарахована позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у період дії в Україні воєнного стану, тому вона підлягає списанню кредитодавцем, а отже у задоволенні позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача неустойки (пені) в сумі 3550 грн слід відмовити. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», заборгованість за Договором №7647635 про надання споживчого кредиту від 03 березня 2024 року у розмірі 14642 грн 14 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) - 4483 грн 20 коп. та заборгованості за відсотками - 10158 грн 94 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. В силу вимог п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» в суді надавалася адвокатом Білецьким Б.М. на підставі Договору №42649746 про надання правової допомоги від 01 січня 2025 року (а.с.53-55). Згідно умов якого, адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, що передбачено п.2.1. Договору. Відповідно до п.4.1. Договору загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг, згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.8 даного Договору, а також гонорар, який зазначений у п.4.9 даного Договору. Конкретні суми до оплати наводяться у Описі робіт виконаних адвокатом Білецьким Б.М., на підставі Договору про надання правової допомоги №42649746 від 01 січня 2025 року, від 31 березня 2025 року (а.с.57) та Акті №7647635 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 31 березня 2025 року (а.с.58), надісланих адвокатом та погоджених із клієнтом. Зазначений акт містить опис робіт, час витрачений на надання юридичних послуг та вартість, яка становить 6000 грн З огляду на відсутність заперечень відповідача щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу позивача із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з урахуванням обсягу фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача в суді першої інстанції, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про наявності підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрат на правову допомогу. Частиною ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позовні вимоги позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на 80,49%, тому він має право на відшкодування з відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 80,49%, а саме в сумі 4829 грн 40 коп. Оскільки, позовна заява подана ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору. При звернені до суду ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було сплачено 2422 грн 40 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №7647635 від 30 травня 2025 року (а.с.1). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1949 грн 79 коп. (14642 грн 14 коп. х 100 : 18192 грн 14 коп. = 80,49%, 2422 грн 40 коп. х 80,49% = 1949 грн 79 коп.).

Outcome: partial