Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.06.2025 через свого представника [PERSON] звернувся до Любешівського районного суду Волинської області, з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 04.08.2021 між позивачем і відповідачкою розірвано шлюб. Від шлюбу із нею має двоє дітей: синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що останнім часом відповідач [PERSON] , ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами синів, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Стверджує, що відповідачка на даний час ніде не працює, не має постійного місця проживання, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями і не бажає брати участь у вихованні дітей, проявляє агресивну поведінку щодо дітей. Вказане підтверджується показами сусідів [PERSON] та [PERSON] , а також фото та відеодоказами. Як наслідок [PERSON] був змушений залишити рідний дім і проживати окремо від матері. [PERSON] навчається у 8 класі закладу загальної середньої освіти «Бихівський ліцей», про що свідчить додана характеристика та потребує постійної уваги з боку матері, яку не отримує в силу антисоціальної поведінки відповідачки. Позивач проходить військову службу, однак при цьому фактично одноособово займається вихованням дітей без участі та підтримки відповідачки. Вказує про те, що діти перебувають на його повному матеріальному утриманні. Враховуючи вищевикладене просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 10.06.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.32-33). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:орган опіки та піклування Любшівської селищної ради Боснюк Ю. В. 24.06.2025 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав до суду пояснення по справі, в яких зазначив, що в Любешівській селищній раді на даний час відсутня інформація щодо обґрунтованих підстав доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з цим просять ухвалити рішення, яке б ґрунтувалося на засадах верховенства права, було законним і обґрунтованим (а.с.35-48). Відповідачка [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою суду від 23.07.2025 підготовче провадження у даній справі закрито. Справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 11 год 00 хв 27.08.2025 (а.с.59). Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог (органу опіки і піклування) в призначене судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.60). Подала до суду 22.08.2025 заяву про розгляд справи у відсутності представника, просить при ухваленні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування Любешівської селищної ради, затвердженого рішення виконавчого комітету від 08.08.2025 № 16 (а.с.64). Неявка даного учасника справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, а тому суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, які зазначені у позові. Відповідачка заперечувала щодо позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову. Повідомила, що доводи позивача в позові та в судовому засіданні не відповідають дійсності. Вона належним чином самостійно займається вихованням та утриманням дітей, забезпечує їх всім необхідним, не зловживає алкогольними напоями. Вона хоч і неофіційно, але працює, має чимале господарство, відповідний дохід, часто виїжджає на заробітки за кордон, зароблені кошти заощаджує і витрачає на потреби дітей. Натомість позивач не бере участі у їх вихованні, не цікавиться життям дітей, спілкується з ними рідко, має заборгованість по сплаті аліментів, проживає окремо, є військовослужбовцем. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок [PERSON] суду повідомив, що сторони у справі є його батьками. Він проживає разом з мамою, яка його повністю утримує, забезпечує усім необхідним. Будь-яких претензій він до неї не має. Інколи виникають з нею конфлікти через те, що він її не слухає. На запитання позивача відповів, що мама не зловживає алкогольними напоями, вживає їх тільки на свята. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки та свідка, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 04.08.2021 шлюб між сторонами по справі розірвано. Дане рішення набрало законної сили 06.09.2021 (а.с.11-14). В шлюбі в них народилися сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.17-18). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.06.2025 з метою обстеження умов проживання неповнолітніх, проведеного за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що умови проживання задовільні. Будинок дерев`яний без комунальних зручностей. Є пічне опалення. Кімнати прибрані та наявні шафи для одягу. Продуктами харчування сім`я забезпечена. У дітей є окрема кімната, спальні місця, одяг відповідно до сезону (а.с.40). Орган опіки та піклування Любешівської селищної ради надав суду висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Любешівської селищної ради №16 від 08.08.2025, згідно з яким відповідно до характеристики відповідачки [PERSON] від жителів села на неправомірну її поведінку не надходили. Компрометуючі матеріали щодо [PERSON] в Любешівській селищній раді відсутні. [PERSON] повідомила, що діти постійно проживають з нею, вона піклується про дітей, займається вихованням, цікавиться станом навчання, контролює відвідування навчальних закладів. Офіційно не працевлаштована, однак систематично виїжджає на сезонні роботи та має дохід. Утримує підсобне господарство та садить город. [PERSON] зазначила, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно її дітей, оскільки любить їх, займається їхнім вихованням, цікавиться розвитком, життям та утримує їх. Також вона зазначила, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей в сумі 67 253,48 грн. Аліменти стягуються з батька на утримання дітей з квітня 2024 року, проте сплачувати їх він почав в травні 2025 року. Кошти [PERSON] заощаджує та витрачає виключно на потреби сім`ї. Тому виходячи з вищевикладеного, на думку органу опіки і піклування, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] є недоцільним (а.с.67-71). Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим, це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який - позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Окрім того, відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проаналізувавши наданий суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, суд вважає, що у ньому наявні достатні дані про те, що відповідачка не ухиляється від виконання батьківського обов`язку з утримання та виховання дітей. Не заслуговують на увагу доводи позивача в позові та в судовому засіданні про те, що він фактично одноособово займається вихованням дітей, які на даний час знаходяться на його повному матеріальному утриманні. Судом встановлено, що позивач проходить військову службу, з дітьми тривалий час не проживає, має чималу заборгованість по сплаті аліментів. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява №31111/04, Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Під час розгляду справи не знайшли підтвердження винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] , які б свідчили про ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України. Судом не встановлено злісного небажання відповідачки виконувати свої батьківські обов`язки. У висновку органу опіки і піклування зазначено про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки вона належним чином виховує, цікавиться розвитком та утримує своїх дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. За обставинами даної справи не доведено необхідності для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідачки батьківських прав. Позивачем не надані суду докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачкою. Суд звертає увагу, що батьківські права засновані на спорідненості з дитиною, тому виникнення між дитиною та матір`ю конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Найкращим інтересам дитини відповідатиме збереження зв`язку з матір`ю, що, у разі задоволення позову, буде ускладнено. Згідно ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Таким чином, аналізуючи наведені докази та законодавство, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. За правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, які в даній справі складаються зі сплати судового збору, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed