Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

30.12.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач та відповідачка внаслідок нетривалих позашлюбних відносин мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Після прийняття сторонами рішення про розірвання особистих відносин та спільного сумісного проживання в середині 2015 року, відповідачка свідомо залишила доньку позивачу, а сама переїхала для проживання в інше місце. З цього часу відповідач одноосібно піклується та виховує доньку, самостійно забезпечує дитину усім необхідним, дбає про її розвиток та освіту, починаючи з дитячого садка по даний час. Довідкою закладу дошкільної освіти №145 «Материнка» Управління освіти, молоді і спорту Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.09.2018 за №63 засвідчується, що мати [PERSON] за час перебування дитини у закладі вихованики старшої групи [PERSON] , [INFO] , жодного разу дитячу установу не відвідувала. Згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.02.2019 у справі №759/16377/18 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини. Згідно з відповіддю на адвокатський запит Школи І-ІІІ ступенів №206 ім. Леся Курбаса від 04.10.2024 №02-07/86, [PERSON] , [INFO] , навчалася в школі І-Ш ступенів №206 імені Леся Курбаса . За час навчання мати [PERSON] , [PERSON] , у виховному та навчальному процесі доньки участі не брала: до школи [PERSON] не приводила й не забирала, батьківські збори не відвідувала, до класних та шкільних заходів не долучалася, з учителями та адміністрацією не спілкувалася. Батько [PERSON] за час навчання доньки в школі І-ІІІ ступенів №206 постійно підтримував контакт із класним керівником, адміністрацією, приводив до школи та забирав доньку, водив її на гуртки, забезпечував усім необхідним для навчання та гармонійного розвитку. Відомостей про [PERSON] в школі немає. Жодного разу керівник та адміністрація закладу маму в школі не бачили та з нею не спілкувалися. Як засвідчено в Характеристиці Школи І-ІІІ ступенів №206 ім. Леся Курбаса від 04.10.2024 №02-07/87 на [PERSON] , [INFO] , після закінчення 4 класу батько перевів доньку до іншого закладу освіти. [PERSON] старанна, дисциплінована, працелюбна та уважна учениця, мала навчальні досягнення достатнього рівня, скромна, врівноважена та розсудлива дівчинка, що дотримується правил поведінки, з повагою ставиться до однокласників та вчителів, має друзів серед однокласників. За час навчання в школі мама дівчинки, [PERSON] , до школи не приходила, з учителями не спілкувалася. Вихованням доньки займається тато [PERSON] , який приділяє велику увагу вихованню [PERSON] , цікавиться її досягненнями та надає максимальну підтримку в усіх починаннях дівчинки, завжди на зв`язку з класним керівником, бере активну участь у житті класу і школи. Згідно з Довідкою Ліцею №246 Дніпровського району м. Києва від 26.09.2024 №201, отриманою на адвокатський запит, дитина [PERSON] , [INFO] , навчається у ліцеї №246 Дніпровського району м. Київ починаючи з 01.09.2024. За наявною інформацією мати дитини - [PERSON] - у виховному і навчальному процесі доньки [PERSON] , [INFO] в період її навчання в ліцеї №246 Дніпровського району м. Київ не приймає, навчанням доньки з адміністрацією та вчителями ліцею не спілкувалася. Адміністрації ліцею №246 Дніпровського району м. Київ та класному керівнику 5-Г класу - [PERSON] відомо про те, що батько [PERSON] одноособово утримує і виховує доньку [PERSON] , [INFO] , а саме: водить та забирає з ліцею, приймає участь в класних заходах, присутній на батьківських зборах та контактує з адміністрацією та класним керівником. Адміністрації ліцею №246 Дніпровського району м. Київ не відомі конкретні обставини причини відсутності матері [PERSON] в житті доньки [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] , [INFO] , за її словами маму не пам`ятає і не згадує ніяк, ні негативно, ні позитивно. Разом з даною довідкою Адміністрація ліцею надає психолого-педагогічну характеристику на ученицю 5-Г класу [PERSON] , [INFO] » Відповідно до Психологічно-педагогічної Характеристики [PERSON] від 04.10.2024 №02-07/87 №246 Дніпровського району м. Київ дівчинка зарекомендувала себе як активна та творча учениця. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів. Має розвинуту довільну зорову, слухову пам`ять. Вміє самостійно працювати, логічно мислить та вміє відстоює свою думку, але не завжди поступається іншим. [PERSON] має здібності до навчання, захоплюється різними видами ручної роботи, зокрема, навчилася та із задоволенням вишиває бісером. Має добрий, загальний розвиток. [PERSON] самостійна, весела, товариська. Завжди готова допомогти. Має друзів у класі, підтримує дружні стосунки, з багатьма учнями. З повагою відноситься до вчителів. Під час психологічного дослідження було застосовано наступні психологічні технології: спостереження за дитиною, проективна діагностична методики (Кінетичний малюнок сім`ї, Дім-дерево-людина) та бесіда. Під час проективних методик з бесідою про взаємодією дитини з родиною була виявлено: негативний образ матері при її згадування в дитині змінювався настрій та емоції, коли [PERSON] згадує свою маму в дитини виникає хвилювання, пригнічується психологічний стан, і вона взагалі не хоче продовжувати, говорити про матір. Образ батька: викликає теплі, щирі, довірливі емоції, покращується настрій і вона заспокоюється. Інші родичі (бабуся, дідусь) при згадування про них у дитини викликають позитивні емоції. Роблячи висновок: можна сказати що у [PERSON] приємні стосунки з родиною, окрім образу матері. Таким чином можна зробити висновок, що в [PERSON] дуже міцний, довірливий зв`язок з її батьком. [PERSON] приділяє увагу вихованню доньки. Постійно підтримує зв`язок зі школою та цікавиться навчанням. Образ матері: пригнічує [PERSON] при згадування про матір, [PERSON] відчуває себе незахищеною і пригніченою. Мати [PERSON] жодного разу не приходила до шкоди за донькою, не брала участі в шкільних заходах, не контактувала з директором та вчителями, жодного разу не телефонувала класному керівникові, не цікавилась навчальними досягненнями та шкільним життям доньки. Висновок: за результатами психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , показали, що образ тата ідентифікується з образом захисника. В батька та доньки міцні та довірливі стосунки. Не бажає згадувати про матір асоціюється з небезпекою та незахищеності. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З боку позивача будь-які перешкоди відповідачу у спілкуванні з донькою не чинились, а вона сама ніякої зацікавленості у житті своєї доньки не виявляла протягом останніх дев`яти календарних років. Сторона позивача вважає, що наведені факти, підтверджені документально долученими по позовної заяви доказами, свідчать про те, що відповідачка тривалий час, а саме починаючи з середини 2015 року, самоусунулася від виховання доньки, нехтує батьківськими обов`язками, не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її життям і здоров`ям, не піклується про доньку та не відвідує її, вихованням та доглядом за дитиною займається виключно позивач, що, в свою чергу, з урахуванням інтересів дитини свідчить про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 06.01.2025 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 13.06.2025 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, а також витребувано висновок органу опіки та піклування про доцільність чи недоцільність позбавлення матері батьківських прав. Відповідачка неодноразово викликались до суду шляхом направлення судових повісток на зареєстровану у встановленому законом порядку її адресу, однак жодного разу відповідачка не з`явилась, відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні сторона позивача не заперечувала проти можливості розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що сторони у справі не перебували в зареєстрованому шлюбі, але від спільного проживання мають неповнолітню дитину. Після народження дитини сторони проживали разом приблизно 3 роки, після чого мати покинула власну дитину на батька та пішла з родини. З трьох років позивач самостійно виховує доньку. Мати дитини донькою не цікавиться, не приймає участь у її житті, шкільному навчанні, не спілкується з дівчинкою, не приймає участі у її вихованні та утриманні. Усі батьківські обов`язки виконує виключно позивач без участі та підтримки матері. У матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а також наявні і інші докази, які свідчать проте, що відповідачка ніколи не піклувалась про свою дитину. Крім того, відповідачка у своїй нотаріально посвідченій заяві визнає вимоги про позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника. Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У судовому засіданні суд вислухав думку дитини [PERSON] , яка повідомила, що нормально ставиться до питання позбавлення її матері батьківських прав та в принципі бажає цього. Дівчинка зазначила, що бачила свою матір ще коли була маленькою, десь 4 роки їй було. На питання суду дитина повідомила, що на теперішній час вона проживає з бабусею, а батько вже близько року на війні. Також дитина сказала, що не має телефону, не знає навіть де живе її матір, жодних контактів із нею не підтримує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, [INFO] народилась [PERSON] і її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року у справі №759/16377/18, стягнуто з [PERSON] на корить [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з 17.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22-23). За змістом довідки ЗДО №145 «МАТЕРИНКА» від 11.09.2018 року, довідка видана вихованці старшої групи №5 [PERSON] , [INFO] , в тому, що її мати [PERSON] за час перебування дитини в закладі, жодного разу не відвідувала установи (а.с. 54). Згідно відповіді Школи І-ІІІ ступенів №206 ім. Леся Курбаса від 04.10.2024 року, [PERSON] , [INFO] , навчалася в школі з 2019 по 2024 рік (1-4 класи). За час навчання мати [PERSON] , [PERSON] , у виховному та навчальному процесі доньки участі не брала: до школи [PERSON] не приводила і не забирала, батьківські збори не відвідувала, до класних та шкільних заходів не долучалась. З класним керівником, іншими учителями та адміністрацією [PERSON] не спілкувалася. Батько [PERSON] , [PERSON] , за час навчання доньки в школі постійно підтримував контакт з класним керівником, адміністрацією, він приводив до школи та забирав доньку, водив її на гуртки, забезпечував усім необхідним для навчання та гармонійного розвитку. Відомостей про [PERSON] в школі немає. Жодного разу класний керівник та адміністрація закладу маму в школі не бачили та з нею не спілкувалися. З [PERSON] про маму не спілкувалися (а.с. 26). За змістом характеристики Школи І-ІІІ ступенів №206 ім. Леся Курбаса від 04.10.2024 року на дитину: [PERSON] , [INFO] , навчалася в школі з 2019 року. Після закінчення 4 класу батько [PERSON] перевів доньку до іншого закладу освіти. За час навчання [PERSON] зарекомендувала себе як старання, дисциплінована, працелюбна та уважна учениця. Мала навчальні досягнення достатнього рівня. У [PERSON] добре розвинена зорова та слухова пам`ять, образне та творче мислення. На уроках [PERSON] зосереджена, пояснення вчителя сприймала, дослухалася до порад щодо виконання завдань, відтворювала почуте на уроці, уміє працювати самостійно, проте ініціативи не проявляє. Дівчинка має достатній словниковий запас, багато читає, додатково займається вивченням англійської мови. [PERSON] сумлінно ставиться до виконання громадських доручень, бере участь у шкільних заходах. [PERSON] - скромна, врівноважена та розсудлива дівчинка. Вона дотримується правил поведінки, з повагою ставиться до однокласників та вчителів. Має друзів серед однокласників. [PERSON] забезпечена усім необхідним для навчання та розвитку. Завжди охайна. Емоційний стан дитини задовільний. [PERSON] йде на контакт з однолітками та вчителями, ввічлива. За час навчання в школі мама дівчинки, [PERSON] , до школи не приходила, з учителями не спілкувалася. Вихованням доньки займається тато. [PERSON] приділяє велику увагу вихованню [PERSON] , цікавиться її досягненнями та надає максимальну підтримку в усіх починаннях дівчинки. Він завжди на зв`язку з класним керівником, бере активну участь в житі класу та школи (а.с. 28-29). За змістом довідки Ліцею №246 Дніпровського району м. Києва від 26.09.2024 року: Дитина [PERSON] , [INFO] , навчається в ліцеї починаючи з 01.09.2024 року. За наявною інформацією мати дитини - [PERSON] , у вихованому та навчальному процесі доньки в період її навчання в ліцеї, участі не приймає. За період навчання мати до ліцею не з`являлась, навчання дитини не цікавилася, на цей предмет з адміністрацією та вчителями ліцею не спілкувалася. Адміністрації ліцею та класному керівнику відомо про те, що батько [PERSON] одноособово утримує і виховує доньку, а саме: водить та забирає з ліцею, приймає участь в класних заходах, присутній на батьківських зборах та контактує з адміністрацією та класним керівником. Адміністрації ліцею не відомі конкретні обставини причин відсутності матері в житті доньки. За словами дівчинки, вона маму не пам`ятає і не згадує ніяк, ні позитивно, ні негативно (а.с. 30). Згідно психологічно-педагогічної характеристики на дитину Ліцею №246 Дніпровського району м. Києва: [PERSON] , [INFO] , навчається в ліцеї з 01.09.2024 року. За цей час зарекомендувала себе як активна та творча учениця. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів. Має розвинуту довільну зорову, слухову пам`ять. Вміє самостійно працювати, логічно мислить та вміє відстоювати свою думку, але не завжди поступається іншим. [PERSON] має здібності до навчання, захоплюється різними видами ручної роботи, зокрема, навчилась та із задоволенням вишиває бісером. Має добрий загальний розвиток. [PERSON] самостійна., весела, товариська. Завжди готова допомогти. Має друзів в класі, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. З повагою відноситься до вчителів. Під час застосування проектних методик було виявлено негативний образ матері, при її згадуванні в дитини змінювався настрій та емоції, коли [PERSON] згадує свою матір в дитини виникає хвилювання, пригнічується психологічний стан, і вона взагалі не хоче продовжувати говорити про матір. Образ батька викликає теплі, щирі, довірливі емоції, покращується настрій і вона заспокоюється. Інші родичі (бабуся, дідусь) при згадуванні про них у дитини викликають позитивні емоції. Роблячи висновок можна сказати, що у [PERSON] приємні стосунки з родиною. Окрім образу матері. Можна зробити висновок, що у [PERSON] дуже міцний, довірливий зв`язок з її батьком. [PERSON] приділяє увагу вихованню доньки, постійно підтримує зв`язок зі школою та цікавиться навчанням. Образ матері пригнічує [PERSON] . При згадуванні про матір [PERSON] відчуває себе незахищеною і пригніченою. Мати [PERSON] жодного разу не приходила до школи за донькою, не брала участі в шкільних заходах, не контактувала з директором та вчителями, жодного разу не телефонувала класному керівникові, не цікавилась навчальними досягненнями та шкільним життям доньки. Результати психологічного дослідження показують, що образ тата ідентифікуються з образом захисника. В батька та доньки міцні і довірливі стосунки. Дитина не бажає згадувати про матір, вона асоціюється з небезпекою та незахищеністю (а.с. 31-32). Згідно Акту обстеження умов проживання №38 від 26.03.2025 року: Обстежено умови проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, квартира облаштована необхідною побутовою технікою та меблями, побут родити організований, дотримано санітарно-гігієнічних норм. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови - облаштовано окрему кімнату, окреме ліжко для сну, стіл для навчання, комп`ютер, книги, прилади та засоби для вишивання бісером. Одяг та взуття в достатній кількості. За цією адресою проживають: баба [PERSON] , онука [PERSON] . Стосунки, традиції сім`ї дружні, спільний відпочинок, прогулянки, розваги (з.б.а.с. 142). За змістом нотаріально посвідченої заяви відповідачки від 28.12.2023року: «Я, [PERSON] , діючи вільно, цілеспрямовано, свідомо, добровільно та на власний розсуд, вважаю за необхідне цією заявою повідомити наступне. Я є матір`ю малолітньої доньки, [PERSON] , яка народилась в м. Києві [INFO] і є нашою спільною з [PERSON] , з яким ми мали нетривалі шлюбні стосунки без реєстрації шлюбу. Після народження дитини, я з донькою проживали разом з її батьком, [PERSON] за адресою його місця проживання та реєстрації [ADDRESS] з 03.06.2015 року. З 03.06.2015 року я, за власним бажанням, змінила місце свого проживання. Дитину, за своїм власним, добровільним рішенням, залишила у її батька, [PERSON] . У подальшому, враховуючи мої складні життєві обставини, пов`язані з неможливістю повною мірою піклуватися про інтереси доньки, її під свою опіку та повне забезпечення взяв батько - [PERSON] . Отже, починаючи з дня народження доньки і по теперішній час, [PERSON] , мешкає з батьком за адресою [ADDRESS] . Надалі донька відвідувала дитячий садок, а потім пішла до школи. Де знаходяться ці заклади освіти я вказати не можу, оскільки жодного разу там не була і не знаю їх місцезнаходження. Водночас, з 03.06.2025 року, я з донькою не зустрічалась, участі у її вихованні і утриманні (в тому числі фінансовому), не приймаю, не цікавлюсь її побутом і здоров`ям. Усіма зазначеними питаннями займається [PERSON] без моєї участі. Я згодна, щоб наша малолітня донька і надалі проживала разом з батьком, [PERSON] . Мені також відомо, що [PERSON] буде звертатись до суду з позовом про позбавлення мене батьківських прав. У разі його звернення до суду, проти такого позову заперечувати не буду та даю свою згоду на позбавлення мене батьківських прав на мою малолітню доньку, [PERSON] , [INFO] прошу розглядати справу за моєї відсутності. Документ прочитано мною особисто, дані перевірено, зміст відповідає моїй волі. В присутності нотаріуса стверджую, що в дієздатності не обмежена, під опікою та піклуванням не перебуваю. Факти , викладені у цій заяві нотаріусом не перевірялись і не встановлювались» (а.с. 143). Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.07.2025 року: «Комісією встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від шлюбних відносин мають малолітню доньку [PERSON] , 2013 р.н. З 2015 року батько самостійно займається вихованням та утриманням доньки. Родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Представника служби у справах дітей та сім`ї було проведено обстеження умов проживання за вказаною адресою. В квартирі створені належні умови для проживання дитини. Мати дитини, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 2015 року з донькою не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає. 28.12.2023 року гр. [PERSON] надала нотаріальну заяву-згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки. На засіданні комісії була присутня малолітня [PERSON] , 2013 р.н., яка підтримала позов батька, та повідомила, що мати з нею не спілкується, не приймає участі у її вихованні та утриманні. За час перебування дитини в ЗДО №145 «Материнка» мати [PERSON] жодного разу не відвідувала закладу. [PERSON] з 2019 по 2024 р.р. навчалась в школі І-ІІІ ступенів №206 ім. Леся Курбаса і за час навчання мати дитини у вихованому та навчальному процесі доньки участі не брала, відомості про матір в школі відсутні. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи думку дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що вона ухилилась від виховання та утримання дитини» (а.с. 165-166). Із наведеним висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав суд не погоджується, вважає його недостатньо обґрунтованим та передчасним, і дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, ураховуючи наступне. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ст. 150 СК України). Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько/мати не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько/мати не підтримують стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Разом з цим, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається: "хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Суд також зазначає, що, в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розрив такого зв`язку (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 61). Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви №39221/98 і №41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)). Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed