Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Крупка Олександр Григорович про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.07.2025 року позов \~ [PERSON] до [PERSON] третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Крупка Олександр Григорович про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно - залишено без розгляду. 01.08.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення. Просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 30\~000 грн. 05.08.2025 року на адресу суду надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення. Вказала, що позивач заперечує щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтвердили необґрунтованість дій позивача у справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат. Також не було надано детального опису виконаних робіт та здійснення ним витрат необхідних для надання правничої допомоги. Просила суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Згідно з приписами ч.1ст.270\~ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього\~Кодексу. Ч. 4\~ст. 270 ЦПК України\~встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд не вбачає необхідності у виклику учасників справи. Тому, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України за\~допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Судові витрати, відповідно до ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, в силу імперативного припису ч. 5 ст. 142 ЦПК України відповідні витрати відповідача, у тому числі на правову допомогу адвоката, компенсуються позивачем за умови встановлення судом саме необґрунтованих дій останнього. Залишення позову без розгляду передбачено у чинному ЦПК України з різних підстав. Суд має право залишити позов без розгляду самостійно (без заяви позивача), дійсно, у випадку необґрунтованих дій позивача: Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. У вказаних вище випадках суд з урахуванням обставин конкретної справи може встановити вищезазначені дії позивача необґрунтованими та постановити компенсувати за його рахунок витрати відповідача у відповідності до положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України. Разом з цим, ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак, очевидно, що під такими діями можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 30.07.2025 року позов \~ [PERSON] до [PERSON] третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Крупка Олександр Григорович про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно - залишено без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям позивача у судове засідання. Натомість, під час розгляду вказаної справи відповідач отримав професійну правничу допомогу, а тому витрати відповідача, у тому числі на правову допомогу адвоката, на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України мають бути відшкодовані позивачем. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Із матеріалів справи вбачається, що 05.08.2024 року між [PERSON] та адвокатом Коротя Романом Олександровичем було укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до витягу з договору про надання правової допомоги від 05.08.2024 року вбачається, що адвокат на умовах визначених цим договором зобов`язується надати клієнту правову (правничу) допомогу по представництву та захист прав та інтересів клієнта, а саме вчинити наступні дії: здійснити представництво клієнта як відповідача у судовій справі №369/8688/24 відносно оскарження державної реєстрації на земельну ділянку загальною площею 0,0674 га, кадастровий номер 3222484000:02:002:5713. Відповідно до п. 4.1 клієнт сплачує адвокату за представництво у судовій справі №369/8688/24 гонорар у розмірі 20\~000 грн. протягом 5 днів з дня підписання договору. Відповідно до п. 4.2 клієнт сплачує адвокату за представництво у судовій справі №369/8688/24 гонорар у розмірі 10\~000 грн. протягом 2 днів з дня винесення судового рішення, яким закінчиться судовий розгляд у суді 1 інстанції. Відповідно до п. 4.3 сторони досягли згоди, що акт приймання-передачі наданої правової допомоги не складається, оскільки розмір гонорару за цим договором визначено в фіксованому розмірі. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 05.08.2024 року вбачається, що від [PERSON] на підставі договору від 05.08.2024 року було прийнято кошти у розмірі 20\~000 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 01.08.2025 року вбачається, що від [PERSON] на підставі договору від 05.08.2024 року було прийнято кошти у розмірі 10\~000 грн. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції,\~\~ застосовує такі критерії. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначаючи суму відшкодування витрат на правову допомогу,\~\~суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши, додані представником відповідача, докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, а також враховуючи складність даної цивільної справи та часом витраченим адвокатом, кількість судових засідань, заперечення представника позивача суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 гривень, а відтак подана заява підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial