Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

02 грудня 2024 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 08.02.2024 року між ТОВ «ІнноваФінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2972280224. Як встановлено зі змісту договору, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 17.10.2022 року, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Вказував, що згідно умов договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 6500 грн. шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою. Посилався на те, що позичальник свої зобов`язання за договором не виконав в повному обсязі, в той час як позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6500 грн. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання грошових коштів у позику № 2575771223 від 30.12.2023 складала на дату написання позовної заяви 53750 грн., з яких: 6500 грн. заборгованість за тілом кредиту; 47250 грн. заборгованість за процентами (6500*2,5%*293). Проценти нараховувалися по 26.11.2024 року включно. На підставі викладеного представник позивача прохав суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором надання коштів у позику № 2972280224 від 08.02.2024 року в розмірі 53750 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.12.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що дійсно 08.02.2024 року між ним та ТОВ «ІнноваФінанс» було укладено договір № 2972280224 про надання у позику грошових коштів у сумі 6500 грн. на строк 30 днів, до 09 березня 2024 року. Згідно з п.1.4.2.2. загальні витрати за споживчим кредитом (позикою) на дату укладення договору складають 3880,50 грн.. Ним частково було здійснено погашення кредитного договору 09.04.2024 року на суму 200 грн. та 08.12.2024 року на суму 170 грн. Таким чином, загальна сума його заборгованості перед позивачем складає 6500 грн.+3880,50 грн. 200 грн. 170 грн.=10010,50 грн. Також вказував, що у позовній заяві згадуються договори позики за № 2608900124 та 2575771223, хоча між ним та позивачем жодних інших договорів, окрім договору № 2972280224 від 08.02.2024 року про надання у позику грошових коштів, не укладалось. Посилався на те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 53750 грн. складає 293 дні, в той же час, строк надання позики встановлений договором складає 30 днів, що виходить за межі строку користування позикою. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому вважає, що заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентів за користування позикою за період з 10.03.2024 року по 26.11.2024 року, є безпідставною. Зазначив, що сума отриманої відповідачем позики складає лише 6500 грн., водночас розмір розрахованих позивачем відсотків складає 47250 грн., що є непропорційно великою сумою компенсації, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Вважає, що позивач має право вимагати стягнення з нього не більше 9380 грн. = 6500 грн.+3250 грн.-370 грн. (вже сплачені ним кошти). Просив суд відмовити у задоволенні позову. 07 січня 2025 року відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву до позивача про захист прав споживача, шляхом визнання недійсними умови договору про надання у позику грошових коштів та визнання договору частково недійсним. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що 08.02.2024 року між ним та ТОВ «ІнноваФінанс» було укладено договір №2972280224 про надання грошових коштів у позику. Вказував, що відповідно до п.1.1. договору, відповідач зобов`язується надати позивачу позику у розмірі 6500 грн., шляхом їх безготівкового перерахування на рахунок позивача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позивача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позивача, на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, п.1.5 та/або п.1.6 цього договору, його додатків. Посилався на те, що п.1.3. вказаного договору встановлено, що на період строку, визначеного в п.1.2 договору нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою. Крім цього, п.1.6 договору встановлена відповідальність за порушення договору з боку позивача, а саме у випадку користування позикою понад строк, встановлений п.1.2. договору, з наступного дня після спливу строку, вказаного в п.1.2 договору умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% на день, перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна(базова) процентна ставка у розмірі 2,5% на день від суми позики за кожен день користування позикою. Вважає, що п.1.6 Договору містить несправедливі умови, які суперечать п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення вимоги щодо стягнення споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, а також суперечить вимогам ст. 3 ЦК України, щодо положень справедливості, добросовісності та розумності. Зазначив, що за умовами укладеного договору № 2972280224 про надання грошових коштів у позику передбачено оплату позичальником відсотків за користування кредитними коштами за споживчим кредитом у розмірі 726,35% річних (1,99% на день), а у випадку прострочення відсотки збільшуються до 912,5% річних (2,50% на день), що вказує на суперечності вимог укладеного договору з вимогами норм чинного законодавства України та призводить до порушення прав позивача як споживача. Звернувшись з позовом до суду, ТОВ «ІнноваФінанс» прохає стягнути з нього 53750 грн., в тому числі 6500 грн. заборгованості за тілом кредиту та 47250 грн. заборгованості по процентам, що є непропорційно великою сумою компенсації, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Оскільки, п.1.6 Договору містить несправедливу умову, що порушує п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, тому даний пункт договору суперечить вимогам ст.3 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», а відтак в момент вчинення цього правочину були порушені вимоги ч.1 ст.203 ЦК України. Просив суд визнати недійсною з моменту вчинення умову пункту 1.6 Договору № 2972280224 про надання грошових коштів у позику від 08.02.2024 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІнноваФінанс». Ухвалою від 14 травня 2025 року зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнноваФінанс» про захист прав споживача, шляхом визнання недійсними умови договору про надання у позику грошових коштів та визнання договору частково недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнноваФінанс», який подано представником позивача\~Суржиком Юрієм Валерійовичем до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, об`єднавши їх в одне провадження. Вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 12.06.2025 року до суду від відповідача надійшли пояснення. Зазначив, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом у сумі 47250 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Вважає, що позивач має право вимагати стягнення з нього не більше 9380 грн. = 6500 грн.+3250 грн.-370 грн. (вже сплачені ним кошти). 18.06.2025 року до суду від представника позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Вказував, що договором про надання грошових коштів у позику № 2972280224 від 08.02.2024 року передбачено проценти за користування наданими позичальнику коштами, які нараховуються протягом строку кредитування за договором, отже це не є заходом цивільно правової відповідальності у розумінні ЦК України. Зазначив, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Наразі відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, не погашаючи заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «ІнноваФінанс», через що останнє змушено було звернутись до суду задля захисту власних прав через свого представника. На доводи відповідача щодо несправедливої процентної ставки представник Товариства зазначає щодо несвоєчасності такої думки, оскільки укладення договору не є актом примусових дій з боку Товариства, а тільки добровільною згодою між Позичальником та кредитодавцем, відтак, якщо [PERSON] , як свідома дієздатна особа, станом на 08.02.2024 вважав умови кредитування за договором про надання грошових коштів у позику №2972280224 від 08.02.2024 року неправомірними, він міг відмовитись від підписання договору та подальшого отримання від ТОВ «ІнноваФінанс» кредитних коштів. В силу ч. 1 ст .638 ЦК України договір про надання грошових коштів у позику № 2972280224 від 08.02.2024 року між ТОВ «ІнноваФінанс» та [PERSON] вважається укладеним. Вказував, що на момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тим, що оспорює. Крім того, не дивлячись на своє гарантоване законом право на розірвання договору протягом 14-ти дів з моменту його підписання, користувався коштами позивача. [PERSON] розумів розмір процентів за фіксованою процентною ставкою договору, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Позивач у судове засідання свого представника не направив, попередньо звернувся до суду із заявою про проведення розгляду справи за відсутності їх представника. У судове засідання відповідач не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує, зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 08.02.2024 року між ТОВ «ІнноваФінанс» та [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику №2972280224, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором: xt7f5ujfn. (а.с.17-21) Відповідно до п.1.1 вказаного договору, за цим договором позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 6500 грн. шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, п.1.5 та/або 1.6 цього договору, його додатків. Згідно п.1.1.1., п.1.1.2., п.1.1.3, п.1.1.4. договору, тип позики кредит. Мета отримання кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльності, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Процентна ставка фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується ц відповідності до умов програми лояльності ТОВ «ІнноваФінанс» - 1,99% на день (726,35 % річних). Відповідно до п.1.1.5. вказаного договору, процентна ставка позаакційна (базова) -2,5% на день (912,5% річних). Згідно п.1.2., п.1.3. даного договору, строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Орієнтований строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Відповідно до п.1.3.1., п.1.3.2., п.1.3.3. договору, дана надання позики - 08.02.2024, дата повернення позики 09.03.2024. Повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів, перелік яких розміщено на веб сайті моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів. Згідно п.1.4.2. вказаного договору, загальні витрати за споживчим кредитом (позикою) на дату укладення договору складають: 1.4.2.1. за базовою ставкою за весь строк користування кредитом 4875 грн.; 1.4.2.2. за зниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом (позикою) 3880,5 грн. Відповідно до п.1.4.3. вказаного договору, денна процентна ставка на дату укладення договору складає: 1.4.3.1. за базовою ставкою за весь строк користування кредитом 2,5%; 1.4.3.2. за зниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом (позикою) 1,99%. Згідно п.1.5. даного договору, на період строку, визначеного п.1.2. Договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% ( з урахуванням програми лояльності ТОВ «ІнноваФінанс», правил акції ТОВ «ІнноваФінанс» Повторний кредит») від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п.1.6 вказаного договору, у випадку користування позикою понад строк, встановлений п.1.2 Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п.1.2 цього договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99 % на день (з урахуванням програми лояльності ТОВ «ІнноваФінанс», правил акції ТОВ «ІнноваФінанс» Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (Базова) процентна ставка у розмірі 2,5% на день від суми позики за кожен день користування позикою. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19761-1354-86514013 від 08.02.2024 року та не оспорюється відповідачем. (а.с.31) Згідно розрахунку заборгованості вказаного у позовній заяві встановлено, що загальна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ІнноваФінанс» за договором позики становить 53750 грн., з яких: 6500 грн. заборгованість за тілом кредиту та 47250 грн. заборгованість за процентами (6500*2,5%*293). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частини першої статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Згідно зі\~статтею 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Таким чином, з урахуванням доказів, наданих суду, суд вважає встановленим, що 08.02.2024 року між ТОВ «ІнноваФінанс» та відповідачем був укладений договір №2972280224, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора і відповідно до Закону України\~«Про електронну\~комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку з чим між сторонами виникли договірні зобов`язання. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогамистатті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зістаттею 629 ЦК Україниє обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписівстатті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до частини першої статті 509\~Цивільного кодексу\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 525\~Цивільного кодексу\~України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530\~Цивільного кодексу\~України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1\~ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~ розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно частини 1\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Приписами ч. 1\~ст.\~625\~ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 610\~Цивільного кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611\~Цивільного кодексу\~України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частиною першою статті 612\~Цивільного кодексу\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором у визначені строки не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами. Як вбачається із змісту позовної заяви, ТОВ «ІнноваФінанс» просить стягнути з відповідача заборгованість за договором надання грошових коштів у позику № 2972280224 від 08.02.2024 року у розмірі 53750 грн. 00 коп., яка складається з: 6500 грн. 00 коп.заборгованість за тілом кредиту; 47250 грн. 00 коп.заборгованість за процентами. Відповідачем надані до суду скріншоти про часткову оплату заборгованості за договором №2972280224 у розмірі 170 грн. та 200 грн. (а.с.63). З врахуванням здійсненої відповідачем оплати заборгованості, тіло кредиту на момент розгляду справи становить 6130 грн.. Отже, оскільки доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу ТОВ «ІнноваФінанс» отриманої у позику за вказаним договором грошової суми у розмірі 6130 грн., матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача ТОВ «ІнноваФінанс» про стягнення заборгованості за тілом кредитуу розмірі 6130 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню з врахуванням здійсненої відповідачем сплати. Вирішуючи питання щодо стягнення відсотків, суд виходить із відсоткової ставки передбаченої умовами кредитного договору та строком користування кредитними коштами. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першоїстатті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другоюстатті 1050 ЦК України. Відповідно до положень п.1.2 та п.1.3 Договору надання грошових коштів у позику № 2972280224 від 08.02.2024 року: строк позики (строк дії договору) становить 30 днів; орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково, дата надання позики 08.02.2024 року, дата повернення позики 09.03.2024 року. За умовами договору сторони встановили строк кредитування до 09.03.2024 року, однак ТОВ «ІнноваФінанс» просить стягнути з відповідачів проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 26.11.2024 року. Оскільки Договором надання грошових коштів у позику № 2972280224 від 08.02.2024 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку позивач ТОВ «ІнноваФінанс» мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Пунктом 1.5 договору визначено, щона період строку, визначеного п. 1.2 договору,нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% (з урахуванням програми лояльності ТОВ «ІнноваФінанс», правил акції ТОВ «ІнноваФінанс» «Повторний кредит») від суми позики за кожний день користування позикою. Пунктом 1.6 договору визначено, що у випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2 договору, з наступного дня після спливу строку, вказаного у п. 1.2 цього договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% на день (з урахуванням програми лояльності ТОВ «ІнноваФінанс», правил акції ТОВ «ІнноваФінанс» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка у розмірі 2,5% на день від суми позики за кожен день користування позикою. З викладеного слідує, що оскільки протягом 30 днів (в межах строку дії Договору) позику не повернуто, то нарахування процентів здійснюється за процентною ставкою 2,5% на день від суми позики. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками у розмірі 4875 грн. (6500 грн. х 2,5% х 30 днів). У іншій частині вимоги про стягнення відсотків є необґрунтованими та не відповідають умовам укладеного договору. Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення на загальну суму 11005 гривень, з яких: 6130 гривень - основна сума боргу; 4875 гривень - заборгованість за відсотками. Вирішуючи зустрічну позовну заяву суд виходить з наступного. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України) Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За загальним правилом, передбаченим\~статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами першою, третьою\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 сформульовано висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Згідно ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори ізспоживачемумови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Судом встановлено, що перед укладенням договору надання грошових коштів у позику № 2972280224 від 08.02.2024 року, [PERSON] був ознайомлений з його умовами, зокрема п.1.6 вказаного договору, про що свідчить електронний підпис відповідача у пропозиції (оферті) укладення договору. Встановивши, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов, не відкликав своєї згоди на його укладення, за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору до кредитора не звертався, а тому відсутні підстави для визнання п.1.6 договору недійсним з моменту вчинення. [PERSON] не довів, що п.1.6 договору є несправедливою умовою в розумінні ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, судом не встановлено обставин, які б давали підстави для визнання недійсним п.1.6 договору, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічної позовної заяви. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду ТОВ «ІнноваФінанс» було сплачено 2422 грн. 40 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (20,47 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 495,86 грн. (2422,40/100*20,47), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial