Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного антикорупційного бюро України та просить визнати протиправною та такою, що принижує гідність Позивача, бездіяльність Відповідача щодо незабезпечення Позивача харчуванням, а також незабезпечення Позивачу можливості здійснення гігієнічних процедур під час затримання та тримання в службовому приміщенні Національного антикорупційного бюро в період часу з 17 год. 04 хв. 19 лютого 2024 року до 19 год. 10 хв. 20 лютого 2024 року. В обґрунтування позовних вимог Позивач у позовній заяві стверджує, що 19.02.2024 о 17 год. 04 хв. був затриманий представниками Національного антикорупційного бюро України за підозрою у вчиненні злочину в місті Запоріжжі. Після фактичного затримання, Позивач був доставлений до міста Києва в службове приміщення Національного бюро. До ізолятора тимчасового тримання, розташованого по [ADDRESS] , Позивач був поміщений 20 лютого 2024 року о 19 год. 10 хв. та утримувався там до 21:30 год. 21 лютого 2024 року. Наполягає в позовній заяві на тому, що з моменту затримання, перший раз Позивач отримав передбачені законом безоплатне харчування та питну воду лише вранці 21.02.2024 (за часом з 07:30 до 08:00 ранку) в якості сніданку. Позивач стверджує, що з 17 год. 04 хв. 19 лютого 2024 року до ранку 21 лютого 2024 року він утримувався без харчування, води, без можливості здійснити гігієнічні процедури та без відпочинку. Позивач вважає, що працівники відповідача допустили протиправну бездіяльність щодо незабезпечення його харчуванням, що на думку останнього свідчить про застосування до нього катування у вигляді позбавлення можливості здійснення гігієнічних процедур, прийняття душу, прийому води та їжі, що вказує на порушення конституційного права Позивача на людську гідність, а отже порушення статей 2 та 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зв`язку з вищевикладеним просив позов задовольнити. 07.01.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.01.2025 судом по справі було відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. 25.03.2025 представником Національного антикорупційного бюро України - Тетяною Терпелюк подано відзив на позовну заяву, в якому Відповідач вважає заявлені у позові вимоги безпідставними та необґрунтованими за наступних обставин. Так, детективом Національного бюро Ковалевським Д.Ю. здійснено затримання [PERSON] 19.02.2024 о 17 год. 04 хв. Слідча дія тривала до 21 год. 05 хв., що відображено в протоколі затримання від 19.02.2024. Як вбачається зі змісту протоколу, він відповідає вимогам вищевказаної норми, будь-яких скарг від затриманого або його захисника не надходило. Протокол підписано ними без зауважень. Після завершення слідчої дії затримання, [PERSON] у супроводі конвою із детективів Національного бюро та співробітників Управління спеціальних операцій Національного бюро було доставлено за адресою проживання: [ADDRESS] , де [PERSON] зібрав необідні речі, та мав можливість поспілкуватися з рідними та поїсти. Після цього, [PERSON] у супроводі конвою із детективів НАБУ та співробітників Управління спеціальних операцій Національного бюро доставлено до приміщення Національного бюро. Під час зупинок на шляху із м. Запоріжжя в м. Київ [PERSON] надавалась можливість сходити в туалет та було забезпечено питною водою. У приміщенні Національного бюро підозрюваному [PERSON] надано можливість прийняття їжі та забезпечено питною водою. У ході проведення затримання та в подальшому, жодних клопотань чи скарг від [PERSON] щодо жорстокого чи нелюдського поводження та порушення його прав до детектива, прокурора чи слідчого судді не надходило та відповідних доказів звернення зі скаргами на неналежне поводження, Позивачем не надано. Крім того, 15.04.2025 до суду представником відповідача подано додаткові пояснення, зокрема, лист з ізолятора тимчасового тримання ГУ Національної поліції у м. Києві Національної поліції України №141083-2025 від 11.04.2025 з додатком про анкетування [PERSON] , яке проводилося інспектором з дотримання прав людини, перед поміщенням до ІТТ, згідно якого останній був забезпечений харчуванням. Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.ст. 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до положень ст.22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Статтею 15 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, зазначено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, держава може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів визначено ст. 23 ЦПК України. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.02.2024 о 17 год. 04 хв. Позивач був затриманий представниками Національного антикорупційного бюро України за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 369 КК України в місті Запоріжжі, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.02.2024. Після фактичного затримання, Позивач був доставлений до міста Києва в службове приміщення Національного антикорупційного бюро. До ізолятора тимчасового тримання, розташованого по [ADDRESS] , Позивач був поміщений 20 лютого 2024 року о 19 год. 10 хв. та утримувався там до 21:30 год. 21 лютого 2024 року. Позивач [PERSON] наполягає в позовній заяві на тому, що з моменту затримання, перший раз Позивач отримав передбачені законом безоплатне харчування та питну воду лише вранці 21.02.2024 (за часом з 07:30 до 08:00 ранку) в якості сніданку. Позивач стверджує, що з 17 год. 04 хв. 19 лютого 2024 до ранку 21 лютого 2024 - утримувався без харчування, води, без можливості здійснити гігієнічні процедури та без відпочинку. Позивач вважає, що вказані обставини, як і протиправна бездіяльність співробітників Відповідача щодо незабезпечення харчування та засобів гігієни Позивача свідчить про застосування до нього катування, що вказує на порушення конституційного права Позивача на людську гідність та порушення статей 2 та 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, відповідно до частин 4 та 5 статті 208 Кримінального процесуального кодексу України уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі, якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається фотознімок, Протокол про затримання підписується особою, яка його склала і затриманим. Копія протоколу негайно під розписку вручається затриманому та надсилається прокурору. Як вбачається з матеріалів справи, детективом Національного бюро Ковалевським Д.Ю. здійснено затримання [PERSON] 19.02.2024 о 17 год. 04 хв. Слідча дія тривала до 21 год. 05 хв., що відображено в протоколі затримання від 19.02.2024. Як вбачається зі змісту протоколу, він відповідає вимогам вищевказаної норми, будь-яких скарг від затриманого або його захисника не надходило. Протокол підписано ними без зауважень. Так, у відзиві представник відповідача зазначає, що після завершення слідчої дії затримання, [PERSON] у супроводі конвою із детективів Національного бюро та співробітників Управління спеціальних операцій Національного бюро було доставлено за адресою проживання: [ADDRESS] , де [PERSON] зібрав необхідні речі, та мав можливість поспілкуватися з рідними та поїсти. Після цього, [PERSON] у супроводі конвою із детективів НАБУ та співробітників Управління спеціальних операцій Національного бюро доставлено до приміщення Національного бюро. Під час зупинок на шляху із м. Запоріжжя в м. Київ [PERSON] надавалась можливість сходити в туалет та було забезпечено питною водою. В приміщенні Національного бюро підозрюваному [PERSON] надано можливість прийняття їжі та забезпечено питною водою. Вказані обставини не заперечуються самим [PERSON] , а тому, суд приймає їх до уваги. Як вбачається з матеріалів справи, що в ході проведення затримання та в подальшому, жодних клопотань чи скарг від [PERSON] щодо негуманного поводження та порушення його прав до детектива, прокурора чи слідчого судді не надходило. Відповідних доказів звернення зі скаргами на неналежне поводження, Позивачем не надано. Крім того, згідно листа ізолятора тимчасового тримання ГУ Національної поліції у м. Києві Національної поліції України №141083-2025 від 11.04.2025 з додатком про анкетування [PERSON] , яке проводилося інспектором з дотримання прав людини вбачається, що перед поміщенням до ІТТ, [PERSON] був забезпечений харчуванням. Разом з цим, надаючи відповідь на запитання №16 « Чи перебували Ви в райвідділі більше 4-ох годин? Якщо так, то чи надавалось Вам харчування?» - [PERSON] надав відповідь -« Так». Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Однак, суд також вважає, що наявність підстав для відшкодування моральної шкоди повинна бути доведена позивачем та встановлена судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підставі статей 78-80 ЦПК України, крім належності, докази мають бути допустимим, достовірними та достатніми. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. йшов до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та такою, що принижує гідність Позивача, бездіяльність Відповідача щодо незабезпечення Позивача харчуванням, а також незабезпечення Позивачу можливості здійснення гігієнічних процедур під час затримання та тримання в службовому приміщенні Національного антикорупційного бюро в період часу з 17 год. 04 хв. 19 лютого 2024 до 19 год. 10 хв. 20 лютого 2024,як необґрунтованого Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження наявності порушення його немайнових прав з боку відповідача. Аналізуючи матеріали справи та відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необгрунтованого. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачів не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed