Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] \~ про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 08.07.2023 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у сторін є малолітня дитина: син - [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом із матір`ю за адресою реєстрації її місця проживання. Спір з відповідачем щодо визначення місця проживання спільної дитини відсутній. Після реєстрації шлюбу та початку спільного проживання сімейне життя між позивачем та відповідачем складалось нормально. Проте, згодом їхні відносини істотно погіршились. Підставою для прийняття рішення про намір розірвати шлюб стало те, що у відповідача більше немає спільних інтересів з позивачем, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. На сьогоднішній день позивач та відповідач вже не проживають разом, сімейних стосунків не підтримують, позивач проживає разом із малолітнім сином [PERSON] , більше того, кожен із подружжя веде власне життя, не намагаючись зберегти сім`ю. Позивач вважає, що сім`я фактично припинила своє існування, а шлюб між ними існує лише формально. Подальше спільне життя і збереження даного шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить інтересам позивача та інтересам дитини. Враховуючи наведене просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем, судовий збір стягнути з відповідача. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив суд позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву за змістом якої вимоги позову визнав, просив про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 08.07.2023 року сторони зареєстрували шлюб 08.07.2023 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1262. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 14.02.2024 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позову. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved