Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

\~ \~ \~ 30 липня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій зазначено, що з 11 березня 2006 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від цього шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом тривалого часу подружжя було зосереджене переважно на матеріальному забезпеченні сім`ї, розв`язанні соціально-побутових питань, що призвело до поступового охолодження стосунків між ними. У подружньому житті зникло почуття єдності та взаєморозуміння, виникли суттєві розбіжності в поглядах на сімейне життя, шлюб, виховання дітей. Почуття любові та поваги між подружжям зникли. Влітку 2024 року шлюбні відносини фактично припинилися, спільне проживання припинено, і жодна зі сторін не виявляла бажання до їх відновлення. З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Проведення заходів щодо примирення подружжя не матиме результату, оскільки шлюб фактично розпався, а шлюбні відносини між сторонами повністю припинені. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2025 прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 04.09.2025. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримку позову та просить задовольнити позовні вимоги (вх. № 18263 від 04.09.2025). Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримку позову та просить задовольнити позовні вимоги (вх. № 18264 від 04.09.2025). Відповідач надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (вх. №18276 від 04.09.2025). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони 11 березня 2016 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 11.03.2016 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №84 (а.с.6). Сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 17.10.2019 Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 990 (а.с. 7) та доньку [PERSON] , [INFO] . що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 20.04.2019 Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 289 (а.с. 8). Як зазначено у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, протягом останніх років у сімейних відносинах з відповідачем відбулися істотні зміни: зникло взаєморозуміння, повага та підтримка, погляди на сімейне життя стали різнитися, почуття любові згасли. Шлюбні стосунки фактично зводяться лише до виконання формальних обов`язків, спілкування супроводжується постійними конфліктами, напругою та відчуженням. З літа\~2024\~року подружнє життя фактично припинено, сторони проживають окремо, спільне сімейне життя та його відновлення є неможливим. Шлюб втратив своє значення та існує лише формально, що є підставою для його розірвання. З урахуванням фактичної відсутності сімейних відносин між сторонами, суд дійшов висновку, що їхнє рішення про розірвання шлюбу є свідомим і обґрунтованим. Подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливими, а намір поновлювати шлюбні стосунки відсутній. Примушення до збереження чи поновлення сімейних відносин є неприпустимим, що відповідає принципам добровільності та рівності сторін, закріпленим у Сімейному кодексі України. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує прав чи інтересів інших осіб та підлягає прийняттю. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved