Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

В червні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 25 квітня 2025 року по справі № 212/4157/25 на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] з частини до 1/6 частини з усіх доходів. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року з позивача стягуються на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх доходів. Крім того, за рішенням Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року по справі № 211/4569/24 з позивача також стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх доходів. Утримання з позивача аліментів загалом становить 55 % з усіх його доходів, що перевищує встановлену законом частку. Ухвалою суду від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, заперечувала проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Нормами діючого законодавства, зокрема ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону України Про виконавче провадження визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати при стягненні аліментів не може перевищувати 70 %, що позивачем враховано не було. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане 30 липня 2008 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 663 від 30 липня 2008 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане 19 червня 2013 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 509 від 19 червня 2013 року. Позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що видане 03 лютого 2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 99 від 03 лютого 2022 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі № 211/4569/25 залишено без змін рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітної плати (доходів), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 19 липня 2024 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною [PERSON] , [INFO] . У подальшому стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмір частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, за двома судовими рішеннями з відповідача стягуються аліменти на утримання трьох його дітей у загальному розмірі 58% від його заробітку (доходу). Згідно із частиною 7\~статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. На підставі\~ст.8 Закону України Про охорону дитинства\~кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1\~ст.182 СК України,\~при\~визначенні\~розміру\~аліментів суд\~враховує: стан\~здоров`я\~та\~матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та\~матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів\~інших\~дітей,\~непрацездатних\~чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння\~та/або\~користування\~у\~платника аліментів\~майна\~та\~майнових прав,\~у\~тому\~числі рухомого\~та\~нерухомого\~майна,\~грошових\~коштів,\~виключних\~прав\~на результати\~інтелектуальної\~діяльності,\~корпоративних\~прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати\~платника\~аліментів,\~у\~тому\~числі на\~придбання\~нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума\~яких\~перевищує десятикратний\~розмір\~прожиткового\~мінімуму для\~працездатної\~особи,\~якщо\~платником\~аліментів не\~доведено\~джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз змісту статей 181, 192 СК України дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення суду на утримання сина [PERSON] , [INFO] з частини до 1/6 частини, посилаючись на те, що загальний розмір аліментів, які з нього стягуються на утримання дітей становить 55 % усіх його доходів, що перевищує встановлену законом частку. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, за наслідками розгляду справи, суд не вбачає підстав для зменшення визначених рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача на утримання відповідача, оскільки такий розмір аліментів відповідає вимогам законодавства, при цьому належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено наявності законодавчо визначених підстав для зміни розміру аліментів, які передбачені ст. 192 СК України, тобто зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я тощо. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України Про виконавче провадження, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до ст.128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. обмеження, встановлені\~частинами першою\~і\~другою\~цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Таким чином, твердження позивача про перевищення встановленої законом частки від його заробітку, що стягується у вигляді аліментів, не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, оскільки розмір відрахувань на утримання трьох неповнолітніх дітей не перевищує 70% заробітної плати позивача та становить 58 % відсотків за всіма відрахуваннями на виплату аліментів (1/4 + 1/3 = 7/12 = 0,58). Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення спору, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed