Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі - позивач) звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 32452,90 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір № 3388930 в електронній формі шляхом подання заявки на отримання кредиту. За вказаним договором відповідач отримав у позику 15000 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 26 липня 2024 року було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3388930. 07 грудня 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та відповідачем укладено договір № 3016810938-159422. За вказаним договором відповідач отримав у позику 3500 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав у повному обсязі, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 07 березня 2023 року було укладено договір №07/03/23 відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3016810938-159422. 18 лютого 2025 року було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3016810938-159422. 15 листопада 2021 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та відповідачем укладено договір № 555160105895. За вказаним договором відповідач отримав у позику 6800 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 18 грудня 2023 року було укладено договір №18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №555160105895. Отже, позивач набув право вимоги до відповідача за вищевказаними договорами. Розмір заборгованості за договором №№ 3388930 від 27.07.2021 становить 6227 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6227 грн. Розмір заборгованості за договором № 3016810938-159422 від 07.12.2021 становить 8906,50 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3500 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5406,50 грн. Розмір заборгованості за договором №555160105895 від 15.11.2021 становить 17319,40 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6800 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 15925,90 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, яку просить стягнути позивач становить 32452,90 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено судове засідання на 10.09.2025. 10 вересня 2025 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст. 279, 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності учасників судового процесу, які не з`явились, та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 27.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір № 3388930. За умовами вказаного договору відповідач отримав у позику 15000 грн., строком на 30 днів, проценти - 5625 грн., комісія 1650 грн., загальна вартість кредиту 22275 грн. Відповідно до довідки ТОВ «МІЛОАН» по кредитному договору № 3388930 встановлено, що відповідач сплатив в рахунок кредиту 33319 грн. Судом встановлено, що 26.07.2024 між позивачем та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого на користь позивача відступлено права вимоги за договором №3388930. Також, судом встановлено, що 07 грудня 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» та відповідачем укладено договір № 3016810938-159422. За умовами вказаного договору відповідач отримав у позику 3500 грн. строком кредитування на 20 днів, проценти за користування кредитом - 360 грн., загальна вартість кредиту - 3860 грн. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором виконав частково, сплативши в рахунок погашення кредиту 1538 грн., що відображено у довідці (розрахунку) ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» по договору № 3016810938-159422. Судом встановлено, що 07.03.2023 було укладено договір №07/03/23 відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором №3016810938-159422. 18 лютого 2025 року було укладено договір №18-02/25 відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь позивача права вимоги за договором №3016810938-159422. Також судом встановлено, що 15.11.2021 між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та відповідачем укладено договір № 555160105895. За умовами вказаного договору відповідач отримав у позику 6800 грн. строком кредитування на 30 днів, проценти за користування кредитом - 1788,60 грн., загальна вартість кредиту - 8588,60 грн. У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідач свої зобов`язання за вказаним договором. Судом встановлено, що 18.12.2023 було укладено договір №18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» відступило на користь позивача права вимоги за договором №555160105895. З огляду на вказане, судом встановлено, що позивач набув право вимоги до відповідача за вищевказаними договорами. Загальний розмір боргу за вказаними договорами, який позивач вимагає стягнути з відповідача на свою користь позивач становить 32452,90 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, позикодавці належним чином виконали свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. Щодо виконання зобов`язань за кредитними договорами зі сторони відповідача, то останній їх виконав частково. У ч. 1 ст. 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 була сформована такі правові висновки: «53. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 54. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Відповідна правова позиція в подальшому застосована Верховним Судом при вирішені інших судових справ, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 р у справі № 300/438/18. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Адже суми процентів, які нараховані позикодавцями є очевидно не співмірними із сумою кредитних коштів, які отримав відповідач у позику, і створюють умови надмірного боргового тягаря для відповідача. З огляду на вказане, суд вважає, що у цій справі безпідставно нараховані відсотки за кредитними договорами за межами строку кредитування. Також суд звертає увагу, що за договором № 3388930 від 27.07.2021 загальна вартість кредиту становила 22275 грн., а відповідач сплатив в рахунок кредиту 33319 грн. Вказане свідчить, що у відповідача відсутня заборгованість за договором № 3388930 від 27.07.2021. З огляду на викладене суд вважає, що розмір заборгованості який підлягає стягненню з відповідача складає: - за договором № 3016810938-159422 від 07.12.2021 - 2322 грн., що встановлено із такого розрахунку: 3860 грн. (загальна вартість кредиту за договором) - 1538 грн. (сума коштів сплачених відповідачем в рахунок погашення кредиту); - за договором № 555160105895 від 15.11.2021 - 8588,60 грн., що дорівнює загальній вартості за договором, з урахуванням процентів нарахованих в межах строку кредитування. Загальний розмір боргу відповідача за вказаними договорами становить 10910,60 грн. Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 10910,60 грн. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, то вимоги позивача в частині стягнення судових витрат підлягають задоволенню пропорційно задоволенню позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Пропорційно до частини задоволених позовних вимог (33,62%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 814,41 грн. судового збору за подання позову. Позивачем також заявлено витрати на правову допомогу 13000 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи обсяг наданої правової допомоги, те, що судова справа є малозначною, та з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на думку суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial