Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

02.07.2025 позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що вони з чоловіком не мають наміру зберегти шлюб, у них відсутні почуття взаємної любові та поваги один до одного. У шлюбі мають повнолітню дитину, яка проживає окремо. Зазначає, що протягом останніх 20 років подружні стосунки повністю розладились, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально. Подальше збереження сім`ї з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам, просила не надавати строку для примирення, розірвати шлюб між ними. Ухвалою судді від 28.07.2025 після отримання відомостей з реєстру Державної міграційної служби відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 30.06.2025 подала заяву, у якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати без її участі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі (а.с.4). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. За таких обставинах суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281\~ЦПК України заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.6) видно, що сторони зареєстрували шлюб 08.05.1987 у Палаці Урочистих Подій міста Львів, актовий запис № 1141. В шлюбі мають повнолітню дитину, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору щодо майна немає. Позивачка, як убачається із змісту позову просить про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що примирення і подальше збереження сім`ї з відповідачем неможливе та суперечить її інтересам. Змушена звернутись з позовом до суду, оскільки відповідач добровільно відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦСу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved