Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 18 лютого 2023 року між нею та відповідачем Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб за актовим записом № 260. Подружні відносини з відповідачем фактично припинені у грудні 2024 року, однією сім`єю вони не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Від шлюбу подружжя спільних дітей не має, спільне майно, яке підлягає поділу, відсутнє, спори між ними відсутні. Позивачка зауважує, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а їхнє подальше спільне життя є неможливим, примирення - недоцільним. З огляду на викладені вище обставини, ураховуючи положення статей 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, [PERSON] просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 18 лютого 2023 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 260. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 30 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні на 04 серпня 2025 року. У судове засідання 04 серпня 2025 позивачка не з`явилась, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надала заяву, в якій просила провести судове засідання, призначене на 04 серпня 2025 року о 12:00 годині, без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяв/клопотань від нього не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив. Ураховуючи той факт, що відповідач у судове засідання не з`явився, суду була невідома його правова позиція, судове засідання було відкладено на 03 вересня 2025 року о 14:45 годині. Позивачка у судове засідання, призначене на 03 вересня 2025 року не з`явилась, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином. Засобами системи «Електронний суд» надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заяв/клопотань від нього до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, повідомленого належним чином, у судові засідання, призначені на 04 серпня 2025 року, 03 вересня 2025 року, не повідомлення ним про поважність причин своєї неявки, ураховуючи відсутність відзиву на позовну заяву та згоду позивачки на проведення заочного розгляду справи, ухвалою від 03 вересня 2025 року постановив розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини справи; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 18 лютого 2023 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб за актовим записом № 260. Від шлюбу подружжя не має дітей. Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між подружжям - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до пункту 10) Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно із якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини першої статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частини третьої та четвертої статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд ураховує правову позицію Верховного Суду по справі № 61-8206св19 від 03 грудня 2020 року відповідно до якої суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Отже, судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем давно припинені, проживають вони окремо, тому подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, спільних дітей подружжя не має. Ураховуючи викладене, суд уважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню і шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] 18 лютого 2023 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 260, підлягає розірванню з підстав неможливості подальшого спільного життя подружжя і збереження сім`ї. Відповідно до частини першої статті 134 Цивільного процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно із частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з матеріалів позовної заяви, позивачка просила покласти судові витрати на неї, вимогу про стягнення з відповідача суми сплаченого нею судового збору не заявлено, а отже, підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат відсутні. Докази в підтвердження наявності інших судових витрат в матеріалах справи відсутні. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову не застосовувалися.

Outcome: approved