Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 65431,25 грн за кредитними договорами № 3225003 від 06.09.2021 та № 75643173 від 14.07.2021, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у сумі 16000,00 грн, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед первісними кредиторами - товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" та товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ". За результатами укладення ряду договорів факторингу, права вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшли до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України "Про електронну комерцію" щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України "Про споживче кредитування" щодо відступлення права вимоги. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Ухвалою від 14 липня 2025 року Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Між товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" (далі перший кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір № 3225003 від 06.09.2021 на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до кредитного договору, згідно з умовами якого перший кредитор надав відповідачу кредит у сумі 8000 грн на 30 днів з фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,01% за кожен день користування кредитом з можливістю пролонгації строку кредитування із застосуванням базової процентної ставки у розмірі 5% на день від фактичного залишку кредиту. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 06.09.2021 на банківську картку, реквізити якої самостійно вказав першому кредитору. Вказаний вище кредитний договір та додатки до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено 06.09.2021 о 11:32:33 та введено відповідачем о 11:33:49. Процедура електронного підписання відбувалась через офіційний сайт miloan.ua з IP-адреси 46.211.55.121 після проходження повного циклу автоматичної перевірки та перевірки у Бюро кредитних історій. Між товариством з обмеженою відповідальністю "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" (далі другий кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір № 75643173 від 14.07.2021, згідно з умовами якого другий кредитор надав відповідачу кредит у сумі 4100 грн. Відповідач отримав обумовлені кредитним договором кошти 14.07.2021 на банківську картку. У результаті невиконання умов кредитних договорів у відповідача перед первісними кредиторами утворилась заборгованість у загальній сумі 65431,25 грн, з яких: за договором № 3225003 - 60424,00 грн (8000 грн заборгованість за тіло кредиту та 52424 грн заборгованість за несплаченими відсотками); за договором № 75643173 - 5007,25 грн (2318,56 грн заборгованість за тіло кредиту, 2610,30 грн заборгованість за несплаченими відсотками та 78,39 грн відповідальність за ст. 625 ЦК України). Заборгованість відповідача за кредитним договором № 3225003 була передана першим кредитором товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" на підставі договору факторингу № 15/12-2021-22 від 15.12.2021 та реєстру прав вимоги від 15.12.2021. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 75643173 була передана другим кредитором товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" на підставі договору факторингу № 30-12/2021 від 30.12.2021 та реєстру прав вимоги від 30.12.2021. 10.03.2023 товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та позивач уклали договір факторингу № 10-03/2023/01, відповідно до умов та додатків якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3225003. 10.01.2023 товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та позивач уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до умов та додатків якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 75643173. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у нього виникла заборгованість перед первісними кредиторами. За результатами укладення між первісними кредиторами, товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та позивачем відповідних договорів факторингу, права вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшли до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеними ним кредитними договорами. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України). За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до змісту ст. 625 ЦК України у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даному випадку кредитні договори укладено 06.09.2021 та 14.07.2021, встановлена договорами процентна ставка та відповідні умови були правомірними на момент укладення договорів, а тому нарахування процентів за такими ставками є правомірним. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом "Про споживче кредитування". Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону "Про споживче кредитування" визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 1 Закону "Про споживче кредитування" новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим ч. 2 ст. 3 цього Закону. Частиною 1 статті 18 Закону "Про споживче кредитування" визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч. 3 ст. 18 Закон "Про споживче кредитування"). Як зазначено у Постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Застосовуючи загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", суд враховує, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, якщо договір відступлення права вимоги був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. У даній справі позивач належним чином довів правомірність переходу до нього права вимоги шляхом надання копій договорів факторингу та витягів з реєстрів боржників. Кожен етап передачі права вимоги документально підтверджений та здійснювався уповноваженими особами від імені юридичних осіб-учасників договорів факторингу. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19, комісія за надання кредиту, що прямо передбачена умовами кредитного договору, включена до графіку платежів та загальної вартості кредиту, є правомірною для стягнення. Відповідач, акцептувавши оферту, погодився з усіма умовами договору, включаючи сплату процентів за користування кредитом. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір стягується із відповідача. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн, суд зазначає наступне. Ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 1, 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем надано договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 з Адвокатським об`єднанням "ЛІГАЛ АССІСТАНС", заявку на надання юридичної допомоги № 1288 та акт наданих послуг від 30.05.2025, згідно з якими надання усної консультації з вивченням документів становило 4000 грн (2 години по 2000 грн), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 12000 грн (4 години по 3000 грн). Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляв. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial