Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

02.07.2025 подружжя, яке має дітей, [PERSON] та [PERSON] звернулись до Дарницького районного суду м. Києва зі спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з «23» грудня 2016 року вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1460. Від цього шлюбу заявники мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини, про що свідчить Договір про визначення місця проживання дитини, здійснення батьківських прав та сплату аліментів і додаткових витрат на дитину від 14.05.2025. Вже протягом тривалого часу заявники проживають окремо, спільного господарства та побуту не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними відсутня психологічна та фізична сумісність. Тривалий час вони вчиняли спроби врятувати спільний шлюб, налагодити стосунки та продовжити спільні відносини. Проте, такі спроби виявились невдалими, тому вони звернулися з цією заявою до суду. Ухвалою від 25.07.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; призначив справу до судового розгляду на 02.09.2025 о 12 год. 20 хвл. Заявник [PERSON] в засідання не з`явився, через свого представника адвоката Красіловського В.С. подав заяву від 01.08.2025 в якій просив про розгляд справи без його участі. Заявник [PERSON] в засідання не з`явилась, 14.08.2025 та 02.09.2025 подала до суду заяви в якій просила про розгляд справи без її участі, заяву підтримує, просить залишити після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Заявники перебувають в шлюбі, який зареєстрований «23» грудня 2016 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1460. Від цього шлюбу заявники мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Заявники зазначають, що протягом тривалого часу проживають окремо, спільного господарства та побуту не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними відсутня психологічна та фізична сумісність, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, тому суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх спільним інтересам. Заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, а також досягли згоди щодо участі батьків у забезпеченні умов життя дітей та виховання дітей, уклавши Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, виконання обов`язків, виховання дитини та порядку її утримання від 24.04.2025. Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права, дружини, чоловіка. Відповідно до статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно зі роз`ясненнями, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (стаття 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей ( ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України). У такий спосіб законодавець реалізує право на свободу вибору, гарантоване громадянам Конституцією України, при цьому забезпечивши збереження прав дитини та кожного з подружжя, шляхом викладення відповідних умов у нотаріально посвідченому договорі, що є обов`язковою умовою при поданні спільної заяви. Відповідно до частини другої статті 109 СК України договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Частиною четвертою статті 157 СК України також визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, частина третя статті 293 ЦПК України регулює порядок розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей. Той із батьків, хто проживатиме окремо від дитини, не може бути звільнений від виконання обов`язку брати участь у вихованні та утриманні дитини внаслідок укладання договору у порядку статті 109 СК України, оскільки це суперечить інтересам дитини та не відповідає статті 141 СК України, відповідно до якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Як наслідок, рішення суду про розірвання шлюбу у порядку окремого провадження не може бути підставою для висновку про самостійне виховання та утримання дитини одним з батьків. Суд задовольняє заяву подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки встановив: - заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка; - після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а також права їхніх дітей; Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали заявників на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу частини другої статті 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved