Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

1. Стислий виклад позиції та заперечень сторін Представник позивача-адвокат Білько І.П. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому містяться такі позовні вимоги, а саме: - визнати наказ ФОП [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) від 10.01.2024 № 13-к про припинення трудового договору з [PERSON] за угодою сторін; - поновити [PERSON] на посаді баристи ФОП [PERSON] ; - стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.01.2024 по 11.01.2025 в розмірі 88299,24 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , працююючи на посаді баристи кав`ярні № 1 відповідно до наказу № 7-К від 24.10.2023. На початку січня 2024 року при виході на роботу в кав`ярню позивачу було повідомлено, що ФОП [PERSON] більше не здійснює діяльність, з якою він намагався зв`язатися з метою врегулювання питання роботи, проте безрезультатно. 10.12.2024 позивач направив до ФОП [PERSON] лист з проханням надати інформацію про підстави звільнення, копію наказу про звільнення та письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, проте лист було повернуто. На адвокатський запит представника позивача до Пенсійного фонду України отримано лист, відповідно до якого ФОП [PERSON] звільнено позивача на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) згідно з наказом № 13-к від 10.01.2024. Датою звільнення є 10.01.2024. Позивач у будь-якій формі не заявляв ФОП [PERSON] про бажання припинити трудові відносини за угодою сторін. У зв`язку з тим, що позивач не домовлявся з ФОП [PERSON] про звільнення за угодою сторін і жодні документи про звільнення йому не були надані, вважає своє звільнення незаконним. Добровільне волевиявлення працівника є безумовною підставою для звільнення такого працівника за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП, проте позивач не подавав заяву про звільнення за угодою сторін, а тому відповідач у наказі безпідставно зазначив про відповідну підставу. Вважає, що звільнення із займаної посади баристи з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність наказу ФОП [PERSON] від 10.01.2024 № 13-к про припинення трудового договору з позивачем за угодою сторін та тягне за собою поновлення позивача на роботі. За змістом частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньої (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивача звільнено з роботи 10.01.2024, тому для обрахунку середньоденної заробітної плати необхідно брати період з 10.11.2023 по 10.01.2024. У листопаді 2023 року позивач працював 20 робочих днів, заробітна плата складала 6762,00 грн, у грудні 2023 року - 21 робочий день, заробітна плата становила 7056,00 грн, разом 41 робочий день, загальна сума заробітної плати 13818,00 грн, а тому розмір середньоденної заробітної плати становить 337,02 грн. Станом на 11.01.2025 час затримки виплати заробітної плати становить 262 робочих дні, отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.01.2024 по 11.01.2025 становить 88299,24 грн (337,02 х 262). У позові вказується, що строк для звернення позивача до суду за захистом своїх прав не пропущено, оскільки наказ про звільнення не було отримано, а положеннями частини 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Представник відповідача-адвокат Храброва А.М. у відзиві вказувала, що діяльність кав`ярні Peliсan Rouge ФОП [PERSON] здійснювалася в приміщенні, отриманому в суборенду від ТОВ «Перша Чарівна Скриня» за договором № 04/01/22-СБ від 04.01.2022. Позивач працював на посаді баристи з 24.10.2023. 10.01.2024 наймані працівники, зокрема, позивач, подали заяви про звільнення за угодою сторін та були звільнені на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні 10.01.2024 було отримано заяву від позивача, якому видавався примірник наказу про звільнення, повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні, видавалась трудова книжка. Крім цього, було своєчасно проведено розрахунок з позивачем, що підтверджується відомостями про трудові відносини осіб та період проходження військової служби, суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору. 11.01.2024 відповідач з незалежних від нього причин не зміг потрапити в приміщення кав`ярні, повідомлень про дострокове припинення договору суборенди від ТОВ «Перша Чарівна Скриня» не отримував. У приміщенні залишилися документи з кадрового обліку та первинні документи господарської діяльності, в тому числі особові справи працівників, оригінали наказів, копії документів працівників, оригінали договорів та первинної документації до них, книга обліку трудових книжок. Представник відповідача [PERSON] зверталась до керівника ТОВ «Перша Чарівна Скриня» Лева О.Я., бухгалтера ТОВ «Перша Чарівна Скриня» Слоневської І.П. про повернення належних ФОП [PERSON] документів. У переписці з бухгалтером ТОВ «Перша Чарівна Скриня» [PERSON] [PERSON] отримала відповідь про неповернення документів, які перебувають у керівника ТОВ «Перша Чарівна Скриня» Лева О.Я. Вважає, що сторони досягли згоди щодо строку звільнення та здійснили усі дії, спрямовані на виконання досягнутих домовленостей. Крім цього, розрахунок середнього заробітку обрахований неправильно, позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, передбаченої для вирішення трудових спорів. Представник позивача-адвокат Білько І.П. подав відповідь на відзив, за змістом якої не погоджується з доводами відповідача про пропуск строку звернення до суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Зазначає, що за загальним правилом наказ про звільнення не може бути доведений до відома працівника в інший спосіб окрім як шляхом ознайомлення з цим наказом після вручення його копії роботодавцем у встановленому законом порядку. Позивач не отримував наказ про звільнення, з яким не був ознайомлений, а тому позивачем не пропущено строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Крім цього, не погодився з твердженням відповідача про відсутність між сторонами спору з часу звільнення, оскільки позивач намагався зв`язатися з відповідачем з метою врегулювання питання продовження роботи. Відповідач не пояснював причини та правову підставу передачі документів щодо особового складу до ТОВ «Перша Чарівна Скриня», не надав доказів такої передачі. Відсутність у відповідача документів щодо незаконного звільнення позивача не є підставою для непоновлення його на роботі. Розрахунок середнього заробітку є правильним і відповідає положенням постанови КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 12.03.2025 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, матеріали якої передано на розгляд до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області. 17.03.2025 відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої зазначалось, що 10.01.2024 позивач склав заяву про звільнення за угодою сторін. При звільненні позивачу було видано відповідний наказ, повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні та трудову книжку. Таким чином, було своєчасно проведено розрахунок з позивачем, сплачено податки та подана звітність. Між сторонами не існувало будь-якого спору з трудових відносин на час звільнення, протягом року зі сторони позивача не були висунуті претензії. Позивач продовжив працювати в тому ж приміщенні, на тій же посаді в кав`ярні, в іншого роботодавця. З моменту звільнення до дати пред`явлення позову минуло більше року, а тому просив застосувати строк позовної давності та відмовити в позові. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 28.04.2025. 17.04.2025 від представника відповідача-адвоката Храбрової А.М. надійшло клопотання про об`єднання справ в одне провадження, на яке 25.04.2025 представником позивача-адвокатом Більком І.П. подано заперечення. Від представника відповідача-адвоката Храбрової А.М. 24.04.2025 надійшло клопотання про витребування доказів, 25.04.2025 надійшло клопотання про витребування доказів, відзив на позовну заяву, на який представником позивача-адвокатом Більком І.П. подано відповідь та заперечення на заяву відповідача від 17.03.2025. У судовому засіданні 28.04.2025 розглянуті наявні клопотання, судове засідання відкладено на 14.05.2025 у зв`язку з повторним викликом позивача. Від представника відповідача-адвоката Храбрової А.М. 28.04.2025 надійшло клопотання про витребування доказів від ТОВ «Перша Чарівна Скриня», долучення доказів, що розглянуті в судовому засіданні 14.05.2025. У судовому засіданні 14.05.2025 судом допущено до участі у справі у якості представника відповідача Усову М.О. на підставі довіреності від 07.12.2022, задоволено клопотання про витребування доказів, у зв`язку з чим відкладено судове засідання на 10.06.2025. У судовому засіданні 10.06.2025 судом повторно витребувано докази від ТОВ «Перша Чарівна Скриня», у зв`язку з чим відкладено судове засідання на 30.06.2025. 10.06.2025, 27.06.2025 від ТОВ «Перша Чарівна Скриня» на виконання вимог ухвали про витребування доказів надійшли заяви з повідомленням про відсутність у розпорядженні товариства запитуваних судом документів. Від представника відповідача-адвоката Храбрової А.М. 26.06.2025 надійшли клопотання про витребування доказів від Державної податкової служби України, Пенсійного фонду України, додаткові пояснення з копіями заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.05.2025, ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2025 у справі № 757/22072/25-к, питання про долучення яких було розглянуто в судовому засіданні 30.06.2025. У судовому засіданні 30.06.2025 судом було задоволено клопотання про витребування доказів від ДПСУ, ПФУ відомостей стосовно позивача, що подавались роботодавцем ФОП [PERSON] , у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 18.07.2025. Від представників відповідача 18.07.2025 надійшли пояснення з додатками, що були повернуті судом без розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні 18.07.2025 оголошено перерву до 08.08.2025 у зв`язку з витребуванням письмових доказів від ДПСУ, ПФУ, якими 23.07.2025 представлено відповідні відомості. У судовому засіданні 08.08.2025 судом було заслухано пояснення представників сторін, досліджено письмові докази, оголошено перерву на стадії дослідження письмових доказів до 01.09.2025. 06.08.2025 від представника відповідача-адвоката Храбрової А.М. надійшли пояснення з додатками, що повернуті заявнику без розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні 01.09.2025 судом закінчено дослідження письмових доказів, розглянуто заяви, закінчено з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов у повному обсязі, відмовити в задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності з наведених у позові, запереченнях на клопотання, підстав. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. 3. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст спірних правовідносин з посиланням на докази 04.01.2022 між ТОВ «Перша Чарівна Скриня» та ФОП [PERSON] укладено договір суборенди № 04/01-22СБ частини нежитлового приміщення площею 33 кв.м, що розміщується в будівлі цілісного майнового комплексу « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] . Умови оплати за договором суборенди були змінені відповідно до додаткової угоди від 28.02.2022, умови об`єкту суборенди та оплати договору були змінені відповідно до додаткової угоди № 2 від 15.09.2023 у частині площі, що становить 8 кв.м. 24.10.2023 ФОП [PERSON] видано наказ № 2-к про прийняття позивача на роботу, дата початку роботи - 25.10.2023. Таким чином, з 24.10.2023 позивач перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] . Позивача було звільнено з роботи за наказом № 7-к від 10.01.2024, складеним ФОП [PERSON] , на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 10.01.2024. За січень 2024 року ФОП [PERSON] було виплачено позивачу заробітну плату, що становить 2508,60 грн, кількість трудових днів - 10. Отже, відповідачем проведено нарахування та виплату позивачці сум, що належать йому при звільненні. 11.01.2024 складено акт № 1 про нестачу документів з кадрового обліку та первинних документів господарської діяльності, згідно з яким 11.01.2024 [PERSON] , діюча на підставі довіреності, номер у реєстрі нотаріальних дій 570/4-2670-22, не змогла потрапити в приміщення кав`ярні Peliсan Rouge, отримане в суборенду від ТОВ «Перша [PERSON] », де здійснювалась підприємницька діяльність ФОП [PERSON] . Повідомлень про дострокове припинення строку дії суборенди не було отримано. У приміщенні залишилися документи з кадрового обліку та первинні документи господарської діяльності: особові справи, в тому числі й позивача (заява про прийняття на роботу, наказ про прийняття на роботу, заява про звільнення, наказ про звільнення, повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні тощо); договір суборенди з додатками та актами до нього; книга обліку руху трудових книжок. 06.02.2024 ФОП [PERSON] було подано контролюючому органу відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби, зокрема, баристи [PERSON] . Датою закінчення періоду трудових відносин зазначено 10.01.2024, підстава - наказ № 7-к від 10.01.2024, підстава припинення трудових відносин - п. 1 ст. 36 КЗпП України. Категорія особи «1», що згідно з приміткою 12 вказує про наявність в найманого працівника трудової книжки. 06.02.2024 ФОП [PERSON] було подано до контролюючого органу відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, розділ І яких містить персоніфіковані дані про суми нарахованого (виплаченого) на користь фізичних осіб доходу та нарахованих (перерахованих) до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору, зокрема, стосовно позивача. Сума нарахованого та виплаченого йому доходу становить 2508,60 грн, сума нарахованого та перерахованого податку на доходи фізичних осіб - 451,55 грн, сума нарахованого та перерахованого військового збору - 37,63 грн. Згідно з даними, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.03.2024 здійснено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] на підставі власного рішення. З витягу з відомостей персоніфікованого обліку за період з 01.01.2024 до 30.06.2024, складеного Пенсійним фондом України на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, що надійшли від ФОП [PERSON] стосовно позивача, згідно з яким період роботи позивача у цього роботодавця зазначено з 12.01.2024 до 17.06.2024, містяться відомості про наявність у нього трудової книжки. 10.12.2024 позивачем було надіслано відповідачу заяву з приводу надання інформації про припинення трудових відносин, копії наказу про звільнення, повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні. Поштове відправлення повернулося відправнику за закінченням строку зберігання. 29.04.2025 [PERSON] надіслала до ТОВ «Перша Чарівна Скриня» лист з вимогою повернути документи, належні [PERSON] та [PERSON] , зокрема, документи з кадрового обліку, первинні документи господарської діяльності тощо. 01.05.2025 [PERSON] звернувся до Печерського УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом незаконного заволодіння документами ФОП [PERSON] з кадрового обліку. На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.06.2025 у справі № 757/22072/15-к зобов`язано уповноважену особу Печерського УП ГУНП у м. Києві внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень за заявою [PERSON] від 01.05.2025. Від ТОВ «Перша Чарівна Скриня» на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів надійшов лист, зі змісту якого слідує, зазначає, що запитуваних документів у своєму розпорядженні ТОВ «Перша Чарівна Скриня» не має. Таким чином, між сторонами існує спір стосовно законності звільнення позивача із займаної ним посади в ФОП [PERSON] , невиплати йому належних при звільненні сум, у зв`язку з чим позивач просив поновити його на роботі на посаді баристи ФОП [PERSON] , стягнути з неї середній заробіток за час вимушеного прогулу. 4.\~Норми права\~та судова\~практика,\~застосовані судом. Загальний висновок у справі Відповідно до частин першої, другої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Згідно з частиною 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 4 статті 22 КЗпП України передбачено, що будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Згідно з частиною 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до частини 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно зі статтею 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Відповідно до частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Статтею 238 КЗпП України передбачено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) передбачено, що середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку № 100). Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Вирішуючи відповідні трудові спори, з дотриманням принципів диспозитивності цивільного судочинства і змагальності сторін, суд перевіряє наявність законних підстав для звільнення, дотримання порядку (процедури) звільнення. Звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах (найкращих умовах, які роботодавець об`єктивно має змогу запропонувати з урахуванням приписів трудового законодавства з дотриманням прав інших працівників). Якщо дійсною підставою для звільнення є небажання сторін продовжувати трудові правовідносини або бажання працівника розірвати трудовий договір, то таке звільнення повинне відбуватися за пунктом 1 частини першої статті 36 або частиною першою статті 38 КЗпП України відповідно. За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору). Визнання наказу про звільнення працівника із займаної посади, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. Відповідач указує, що припинив підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, що вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Поновлення на роботі відбувається за умови встановлення неправомірності припинення трудового договору. Таким чином, у разі визнання звільнення неправомірним звільнений працівник має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Позивач просить поновити його на посаді баристи ФОП [PERSON] та стягнути з ФОП [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Припинення діяльності ФОП [PERSON] без правонаступництва, на думку суду, унеможливлює поновлення позивача на роботі у ФОП [PERSON] з дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з фізичної особи-підприємця. Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд позбавлений можливості перевірити правомірність звільнення позивача, обґрунтованість його позовних вимог та заперечень відповідача, за відсутності кадрової документації ФОП [PERSON] , оскільки відповідачем як колишнім роботодавцем не надано доказів, у яких відображається порядок звільнення позивача, наявність згоди останнього. Крім цього, суд не в змозі перевірити правильність розрахунку середнього заробітку, складеного позивачем, оскільки доказами, що містяться в матеріалах справи, не підтверджено відпрацьовані позивачем робочі дні за визначений період. Доводи представника відповідача-адвоката Храбрової А.М. про те, що відповідачем було видано довіреність на [PERSON] , яка працювала на посаді директора фінансового ТОВ «Перша Чарівна Скриня», на здійснення [PERSON] від імені [PERSON] як фізичної особи-підприємця визначених дій (ведення загальної господарської діяльності, приймання та звільнення працівників, листування), що підтверджують наявність документації відповідача у ТОВ «Перша Чарівна Скриня», не мають доказового значення у справі з огляду на наведене нижче. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що листування [PERSON] як представника ФОП [PERSON] у застосунках для обміну повідомлень відбувалося саме з посадовими особами ТОВ «Перша [PERSON] ». Крім цього, таке листування потребує перекладу державною українською мовою. Зі сторони відповідача на підтвердження відсутності у нього кадрової документації представлено суду в копіях такі документи, а саме: акт № 1, лист [PERSON] до ТОВ «Перша Чарівна Скриня», заяву [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.06.2025 у справі № 757/22072/25-к, проте дані докази, попри свою допустимість, достовірно та безспірно не доводять означеної обставини. 5. Строки звернення до суду Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (постанови Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 751/1198/18, від 03.10.2022 у справі № 204/1724/20, від 26.10.2022 у справі № 757/62971/19-ц, від 16.11.2022 у справі № 240/19150/20, від 09.05.2023 у справі № 398/1985/22). Конституційне право на судовий захист є невідчужуваним та непорушним, однак законодавець встановив чіткі темпоральні межі для реалізації такого права. Подібні процесуальні рамки покликані збалансувати інтереси сторін у справі, а також слугують однією з запорук дотримання принципу правової визначеності у судовому процесі. Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди мають надавати пріоритет дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду (постанова Верховного Суду від 08.04.2024 у справі № 593/1177/21). Представник позивача-адвокат Білько І.П. послався на те, що позивач не отримував наказу про звільнення, а тому вважає, що строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі не пропущено, з чим не може погодитись з огляду на таке. У постанові від 24.03.2021 у справі № 757/46273/17-ц (провадження № 61-7914св19) за встановленими обставинами якої позивач ознайомлений із наказом про звільнення 04.07.2017 року, а звернувся до суду 09.08.2017, Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про обрахування строку оскарження наказу саме з моменту ознайомлення із ним позивача. У такому висновку Верховний Суд врахував, що позивач використовував відповідні заходи захисту своїх прав, тому Суд не вважав, що права позивача були порушені саме неотриманням ним копії оскаржуваного наказу про звільнення, адже формальне розуміння закону не може бути вищим за ідею справедливості. Позивача було звільнено з посади 10.01.2024. Зі змісту довідки форми ОК-5 вбачається, що в січні 2024 року позивач 10 днів працював у ФОП [PERSON] , а 20 днів у ФОП [PERSON] . Таким чином, враховуючи кількість днів у січні, з 12.01.2024 позивач працював у іншого роботодавця ФОП [PERSON] . Зі змісту витребуваних судом відомостей з Пенсійного фонду України вбачається, що з 12.01.2024 позивач був працевлаштований у ФОП [PERSON] , що співвідноситься з відомостями із довідки форми ОК-5. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач станом на 12.01.2024 був ознайомлений зі змістом наказу про його звільнення ФОП [PERSON] , уклавши трудовий договір з іншим за ФОП [PERSON] роботодавцем, не отримуючи заробітну плату від ФОП [PERSON] ФОП [PERSON] здійснено розрахунок при звільненні позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які суд вважає належними та допустимими у своїй сукупності та взаємозв`язку. З часу звільнення ФОП [PERSON] та до часу звернення з позовом про поновлення на роботі позивач працював у кількох роботодавців, не звертався до відповідача із заявами (скаргами) стосовно невиконання ФОП [PERSON] вимог ст. 47 КЗпП України за виключенням листа від 10.12.2024, а тому в суду відсутні підстави вважати, що права позивача порушені саме неотриманням ним копії наказу про звільнення. Крім того, наведені представником позивача-адвокатом Більком І.П. доводи про те, що позивач не отримував наказ про своє звільнення повинно доказуватись у передбаченому цивільним процесуальним законом порядку (до прикладу, в порядку витребування доказів, подання копії трудової книжки, допиту свідка (позивача та/або іншої особи тощо). Згідно з частиною 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При пред`явленні позову вказується про невручення позивачу наказу про звільнення, проте зі сторони позивача відповідні клопотання про витребування доказів не подавались, зокрема, цього наказу, іншої кадрової документації стосовно позивача для підтвердження викладених у позові обставин, що могли би підтвердити обставини, наведені в позові в частині невручення позивачу наказу про звільнення з посади баристи ФОП [PERSON] , можливої відсутності заяви позивача про звільнення. Пояснення зі\~сторони позивача\~про те,\~що він\~не був\~обізнаний про існування наказу про звільнення, містять лише посилання на приблизну дату, з якої позивач довідався про можливе порушення своїх прав. За відсутності інших відомостей про дату отримання позивачем копії наказу про його звільнення суд вважає, що з 12.01.2024 розпочався перебіг місячного строку для звернення позивача до суду з позовом про поновлення на роботі. Позовну заяву про поновлення позивача на роботі було подано його представником-адвокатом Більком І.П. 11.03.2025, тобто зі спливом понад одного року з моменту, коли позивач міг дізнатися про своє звільнення. Згідно з положеннями ст. 234 КЗпП України суд може поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду, якщо минуло не більше одного року з початку перебігу такого строку. Позивач, його представник, не навели об`єктивних причин, за наявності яких позивач був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі до 12.02.2025 та які пояснювали би тривале зволікання з пред`явленням цього позову (понад один рік з моменту звільнення позивача). Суд уважає, що місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі сплинув, пропуск цього строку є істотним, підстави для поновлення цього строку у зв`язку з існуванням поважних причин такого пропуску судом не встановлені. З часу надсилання позивачем листа 10.12.2024, з якого він міг знати про можливе порушення трудових прав також минуло більше одного місяця до часу пред`явлення позову. Згідно з відомостями Пенсійного фонду України, що надійшли до суду 18.07.2025, позивач працював у іншого за ФОП [PERSON] роботодавця (ФОП [PERSON] ) з 12.01.2024 до 17.06.2024, з наявністю трудової книжки. Відомості з трудової книжки, поданої позивачем в якості доказу, також могли би підтвердити або спростувати обізнаність позивача про звільнення, проте його представник лише стверджує, що під час роботи в ФОП [PERSON] позивач не мав трудової книжки. Суд із сумнівом ставиться до твердження про те, що позивач не подавав ФОП [PERSON] трудову книжку при укладенні трудового договору, та вважає, що позивачем не спростовано, що він був працевлаштованим у ФОП [PERSON] із трудовою книжкою, яку отримав при звільненні та мав бути ознайомлений з підставами звільнення. Суд вважає, що якщо працівник не отримав копію наказу про звільнення та протягом тривалого часу не вжив заходів для її отримання, то строк звернення до суду обчислюється з моменту, коли він дізнався або повинен був дізнатися про звільнення. Як вбачається з позовної заяви, пояснень представника позивача в судовому засіданні, позивач не заперечує, що про своє звільнення дізнався в січні 2024 року. З огляду на відсутність клопотання про поновлення пропущеного строку, сплив більше однорічного строку з дня звільнення та обізнаності позивача з цим, недоведення позивачем та його представником факту неотримання копії наказу про звільнення, роботи у відповідача без трудової книжки, з урахуванням вимог ст. 234 КЗпП України, суд не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду. Поважність причин пропуску є оціночним поняттям та за відсутності визначеного законом переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, вирішення цього питання належить до компетенції суду з урахуванням у кожному конкретному випадку фактичних обставин справи. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 461/10678/20. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи положення ст. 233, 238 КЗпП України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заявлених поза межами строків звернення до суду. Підстави для поновлення такого строку відсутні. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed