Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася\~до Котелевського районного\~суду Полтавської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки у порядку спадкування. \~ \~ \~ \~В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] в порядку, встановленому чинним цивільним законодавством, прийняла спадщину шляхом подання до Котелевської державної нотаріальної контори відповідної заяви, про що зазначено у постанові від 23 жовтня 2024 року (вих. №654/02-31) державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Людмили Василівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де зазначено, що спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON] заведена у Котелевській нотаріальній конторі за №61/2020 на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON] . У жовтні 2024 року позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] , довідка від 21 лютого 2025 року №172 Виконавчого комітету Котелевської селищної ради) і належав померлій [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Котелевського районного суду від 03 вересня 1993 року, частки співвласників у житловому будинку не визначені, тобто він знаходиться у спільній сумісній власності. З урахуванням наведених у постанові приписів цивільного законодавства їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, позаяк нотаріус не наділений повноваженнями виділення часток у житловому будинку. Спадкоємиці роз`яснено процедуру звернення до суду з метою вирішення питання щодо визначення її частки у праві власності на майно. Дійсно, рішенням Котелевського районного суду від 03 вересня 1993 року за подружжям [PERSON] визнано право власності на жилий будинок по [ADDRESS] . Це право належним чином зареєстровано 18 жовтня 1993 року Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», реєстрова книга 8, реєстраційний запис №1357. [INFO] [PERSON] помер. Позивачці достеменно відомо, що спадщину за законом після смерті батька прийняли його діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сестрою та братами по батькові [PERSON] . Водночас на момент смерті [PERSON] за місцем його реєстрації була зареєстрована та постійно проживала дружина [PERSON] , про що свідчить довідка від 21 лютого 2025 року №171 Виконавчого-комітету Котелевської селищної ради, а отже фактично входить до складу спадкоємців першої черги, оскільки вважається такою, що прийняла спадщину в силу приписів статті 1268 ЦК України. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (пункту 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5 (в редакції наказу №957/5 від 24 березня 2017 року). Згідно з пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (в редакції наказу №957/5 від 24 березня 2017року), за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки позивачка не має можливості надати нотаріусу документи, що підтверджують право власності спадкодавця, на частку у майні, що входить до складу спадщини, права позивача мають бути захищені в судовому порядку. З огляду на те, що спірний будинок був набутий батьками позивачки під час перебування у зареєстрованому шлюбі та належав їм на праві спільної сумісної власності, вважаю за необхідне захистити порушені спадкові права позивачки шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку (частка матері у праві спільної власності на майно подружжя). Окрім того, з урахуванням успадкованої матір`ю нарівні з трьома дітьми [PERSON] після його смерті частки судовому захисту підлягає: 1/2+(1/2 : 4)= 5/8 частини житлового будинку [ADDRESS] . Спірний будинок, що належав подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності, розташовується на приватизованій [PERSON] земельній ділянці з кадастровим номером 5322255100:30:002:1125 та площею 0,1500 га з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд», право власності посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку ЯИ №548730, зареєстрованим Відділом Держкомзему у Котелевському районі 26 жовтня 2009 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010954500465. Враховуючи наведені положення норм матеріального права та правового статусу житлового будину [ADDRESS] як об`єкта спільної сумісної власності, визнання за позивачкою права власності по 5/8 частини будинку повинно мати наслідком визнання і права власності на 5/8 земельної ділянки, на якій він розташований. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 28.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою Котелевського райнного суду Полтавської області від 28.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник-адвокат Тимченко С.Л. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки має сумнів у родинних стосунках з позивачкою та відсутність у неї інтересу до спадкового майна у минулому. Відповідач [PERSON] та його представник -адвокат Сідько С.І. в судове засідання не з`явились, надали до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, у позові просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. \~Судом встановлено,\~що [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в порядку, встановленому чинним цивільним законодавством, прийняла спадщину шляхом подання до Котелевської державної нотаріальної контори відповідної заяви, про що зазначено у постанові від 23 жовтня 2024 року (вих. №654/02-31) державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Людмили Василівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії (копія додається), де зазначено, що спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON] заведена у Котелевській нотаріальній конторі за №61/2020 на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON] (а.с.11-13). У жовтні 2024 року позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] , довідка від 21 лютого 2025 року №172 Виконавчого комітету Котелевської селищної ради) і належав померлій [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Котелевського районного суду від 03 вересня 1993 року, частки співвласників у житловому будинку не визначені, тобто він знаходиться у спільній сумісній власності. З урахуванням наведених у постанові приписів цивільного законодавства їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, позаяк нотаріус не наділений повноваженнями виділення часток у житловому будинку. Спадкоємиці роз`яснено процедуру звернення до суду з метою вирішення питання щодо визначення її частки у праві власності на майно (а.с.13). Рішенням Котелевського районного суду від 03 вересня 1993 року за подружжям [PERSON] визнано право власності на жилий будинок по [ADDRESS] . Це право належним чином зареєстровано 18 жовтня 1993 року Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», реєстрова книга 8, реєстраційний запис №1357 (а.с.14-15). [INFO] [PERSON] помер батько, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 09 червня 2010 року серії [NUMBER] (а.с.20). Спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняли його діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є сестрою та братами по батькові [PERSON] . Водночас на момент смерті [PERSON] за місцем його реєстрації була зареєстрована та постійно проживала дружина [PERSON] (мати позивачки), про що свідчить довідка від 21 лютого 2025 року №171 Виконавчого-комітету Котелевської селищної ради та копія витягу від 21 лютого 2025 року № 00049623414 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.21-22), а отже фактично входить до складу спадкоємців першої черги, оскільки вважається такою, що прийняла спадщину в силу приписів статті 1268 ЦК України. \~ \~ \~ \~Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (пункту 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5 (в редакції наказу №957/5 від 24 березня 2017 року). \~ \~ \~ \~Згідно з пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (в редакції наказу №957/5 від 24 березня 2017 року), за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в`справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на те, що спірний будинок був набутий батьками позивачки під час перебування у зареєстрованому шлюбі та належав їм на праві спільної сумісної власності, підлягають захисту порушені спадкові права позивачки шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/2 частину будинку (частка матері у праві спільної власності на майно подружжя). Окрім того, з урахуванням успадкованої матір`ю позивачки нарівні з трьома дітьми [PERSON] після його смерті частки судовому захисту підлягає: 1/2+(1/2:4)= 5/8 частини житлового будинку [ADDRESS] . Спірний будинок, що належав подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності, розташовується на приватизованій [PERSON] земельній ділянці з кадастровим номером 5322255100:30:002:1125 та площею 0,1500 га з цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд», право власності посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку ЯИ №548730, зареєстрованим Відділом Держкомзему у Котелевському районі 26 жовтня 2009 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010954500465. Пунктом 5 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №686/9580/16 (провадження №61-3478св18) міститься висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди як те передбачено статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України». Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Враховуючи наведені положення норм матеріального права та правового статусу житлового будину [ADDRESS] як об`єкта спільної сумісної власності, визнання за позивачкою права власності по 5/8 частини будинку повинно мати наслідком визнання і права власності на 5/8 земельної ділянки, на якій він розташований. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. \~ \~ \~ \~Вбачається, що в разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачою свідоцтва про право на спадщину. Звернувшись у Зіньківську державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини, позивачу не видано свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що він не може пред`явити правовстановлюючого документу на право власності на спадкове майно. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, без виділення частки суперечить законодавству. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. \~Спору з приводу поділу спадкового майна не існує, проте позивач позбавлений можливості розпорядитися спадковим майном, що належало спадкодавцю, оскільки немає правовстановлюючого документу, що підтверджує її право власності, тому позивач позбавлений можливості зареєструвати успадковане нерухоме майно. \~Як вбачається із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем 5/8 частини майна згідно закону і прийняла спадщину, до неї правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина). Крім цього, враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за нею право власності на5/8 частин спадкового майна. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved