Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

10.07.2025 року ТОВ «ФК Айконс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1000521 від 28.08.2020 року у сумі 17952,45 грн., яка складається з: 5994 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 1708,35 грн. - заборгованості за комісіями і відсотками; 10250,10 грн. - простроченої заборгованості за процентами, та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Вимоги мотивує тим, що 28.08.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1000521, відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 6000 грн., дата надання кредиту 28.08.2020 року; строк кредиту 15 днів; цільове призначення - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка - 1,90% в день. Кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] . Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами у порядку та строки, що визначені кредитним договором, однак своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала. 28.04.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за договором №1000521. 28.04.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-28/04/2021 відступив право вимоги за кредитним договором 1000521 від 28.08.2020 року ТОВ «ФК «Айконс», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до [PERSON] . 21.07.2025 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із закінченням строків позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 28.08.2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1000521, відповідно до п.1.2 якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 6000 грн. Строк кредиту 15 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 договору ( п.1.3 договору). Відповідно до п.1.4 кредитного договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в пп1.4.1 договору для застосування зниженої процентної ставки. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою 7710 грн. (п.1.6 договору). Згідно п.2.1 кредитного договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] . Відповідно до п.п.2.2, 2.5 договору сума кредиту перераховується товариством протягом трьох робочих днів з моменту укладення цього договору. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п.3.1 договору). Згідно п.5.1 кредитного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, а у випадку якщо відбулося продовження строку користування кредитом - не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту, що вказано в додатковому договорі та відображається клієнту в Особистому кабінеті. П.6.1 кредитного договору передбачено, що товариство має право вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання всіх інших встановлених договором зобов`язань. Даний договір відповідно до п.10 підписаний клієнтом з використанням електронного підпису. З Додатку №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1000521 від 28.08.2020 року, що є Графіком платежів, слідує, що [PERSON] видано кредит у сумі 6000 грн. та їй необхідно повернути його з відсотками 12.09.2020 року. Згідно довідки ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» від 21.05.2025 року на виконання договору на переказ коштів ФК-19/03/21 від 12.03.2019 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УПР», 28.08.2020 року здійснено оплату 6000 грн. на карту [NUMBER] . Таким чином позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. 28.04.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» (Фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладено договір факторингу №1-28/04/2021, згідно умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Фактор має право здійснити наступне відступлення третім особам вимоги до боржників, придбаних від клієнта за цим договором. З Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №01-28/04/2021 від 28.04.2021 року слідує, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №1000521 від 28.08.2020 року, сума заборгованості становить 17952,45 грн., яка складається з: 5994 грн. - залишку по тілу кредиту; 1708,35 грн. - залишку по відсотках; 10250,10 грн. - прострочених відсотків, кількість днів прострочення - 204. 28.04.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» (кредитор) та ТОВ «ФК Айконс» (новий кредитор) укладено договір №1-28/04/2021 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. З Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №01-28/04/2021 від 28.04.2021 року слідує, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №1000521 від 28.08.2020 року, сума заборгованості становить 17952,45 грн., яка складається з: 5994 грн. - залишку по тілу кредиту; 1708,35 грн. - залишку по відсотках; 10250,10 грн. - прострочених відсотків, кількість днів прострочення - 204. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується кредитним договором, договором факторингу та договором відступлення права вимоги. За умовами кредитного договору №1000521 від 28.08.2020 року сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом, який наданий на 15 днів - з 28.08.2020 року до 12.09.2020 року включно. Таким чином, у межах строку кредитування за вказаними кредитними договорами відповідач мала, зокрема, повертати позивачу кредит і сплачувати проценти періодичними платежами. Починаючи з вказаної вище дати, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що загальна вартість кредиту за кредитним договором №1000521 від 28.08.2020 року на час закінчення строку дії кредиту становить 7710 грн. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №1000521 [PERSON] за період з 28.08.2020 року по 21.03.2025 року має заборгованість по простроченому тілу кредиту 5994 грн., по відсотках 1708,35 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем за кредитним договором нарахована заборгованість по процентах після спливу визначеного договором строку кредитування. П.4.1 договору передбачено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору. В матеріалах справи відсутня додаткова угода до договору щодо пролонгації строку кредиту. За таких обставин суд вважає, що відповідач частково виконувала зобов`язання за кредитним договором і в неї залишилася несплачена сума боргу в сумі 7702,35 грн. Разом з тим відповідач [PERSON] зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності. З виписки з особового рахунка за кредитним договором №1000521 слідує, що [PERSON] має заборгованість по простроченому тілу кредиту 5994 грн., по відсотках 1708,35 грн., тобто нею частково було здійснено погашення кредиту. Однак матеріалами справи неможливо встановити дату такого погашення. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, у позивача відсутні підстави для стягнення з боржника заборгованості за процентами, а також неустойки після закінчення строку дії кредитного договору. Викладене відповідає висновкам Верховного Суду Касаційного цивільного суду, які відображені у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 757/22765/15-ц, провадження 61-12227св18. [PERSON] як позичальник зобов`язана була повернути кредит в повному обсязі до 12.09.2020 року. В той же час [PERSON] заявила про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 ст.261 ЦК України зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 3 ст.267 ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.266 ЦК України зі впливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Стосовно визначення моменту, коли позивач мав довідатись про своє порушене право та з якого почала свій перебіг позовна давність стосовно вимог позивача, Верховний суд України у своєму правовому висновку, сформованому у Постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14, зазначив, що для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний суд України зауважив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Матеріали справи доводять, що про порушення свого права за кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» дізналося 12.09.2020 року, а тому строк позовної давності для позивача закінчився 12.09.2023 року. Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до матеріалів справи позивач ТОВ «ФК Айконс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] 10.07.2025 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених вимог позивача необхідно відмовити в зв`язку із закінченням строків позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed