Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визначити за нею 1/2 ідеальну частку квартири за адресою: [ADDRESS] із спільної сумісної власності; визначити за відповідачем 1/2 ідеальну частку квартири за адресою: [ADDRESS] із спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Частки співвласників у вказаному нерухомому майні є рівними і становлять по 1/2 кожному. Має намір відчужити свою частку у квартирі, однак відповідач заперечує та не дає згоди. Для забезпечення можливості без згоди відповідача подарувати свою частку квартири бажає виділення ідеальних часток нерухомого майна. Ухвалою від 07 травня 2025 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 02 липня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. У заяві від 10 вересня 2025 року представник позивача [PERSON] просить судове засідання провести без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить трекінг поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим виконавчим комітетом Рівненської міської ради 30 січня 1998 року, зареєстрованим Рівненським міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за № 111-5-30845. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.317, ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який означає, що право власності є недоторканим, а власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК). За положеннями ст.361 ЦК України, розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Докази наявності між сторонами (співвласниками спірної квартири) будь-якої домовленості щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру у справі відсутні, а тому частки кожного співвласника у праві спільної власності на спірну квартиру є рівними та становлять по 1/2 частки для кожного. Враховуючи, що без визначення частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру позивач позбавлена можливості реалізувати право розпорядження своїм майном, наявні підстави для задоволення позову. За правилами ст.141 ЦПК України належить стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved