Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

03 квітня 2025 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», через свого представника Мих В.О. звернувся у Заводський районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5655250 від 19.01.2024 у загальному розмірі 30\~655,00 грн та судових витрат. В обґрунтування позову представник зазначив, що 19.01.2024 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 5655250 (надалі Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 10\~000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Вказав, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Представник позивача зазначив, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, вказавши також, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та відповідачем не був би укладений. У позові вказав, що 28.05.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №106 МЛ від 28.05.2024. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 5655250 від 19.01.2024 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Посилався, що відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ від 28.05.2024, сума заборгованості відповідача становить 30\~655,00 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9\~000,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 20\~655,00 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 1\~000,000 грн. Посилаючись на викладене, а також те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів, позивач звернувся в суд з цим позовом. Ухвалою суду від 14.04.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Вважав, що позивачем не доведений факт укладання кредитного договору, оскільки договір не містить його підпису. Наголосив, що він не укладав кредитний договір у редакції, яку долучив до позовної заяви позивач. Вказував, що заявлена позивачем сума заборгованості за відсотками є неспіврозмірною тілу кредиту та суперечить принципам розумності та добросовісності. Вважав за необхідне врахувати період кредитування, який припав на початок повномасштабної збройної агресії рф проти України з 24.02.2022, що вплинуло на платоспроможність відповідача. Також відповідач у відзиві на позовну заяву звертав увагу на те, що йому під виглядом комісії було встановлено плату за послуги позивача, які за законом повинні надаватися безкоштовно, а тому вважав, що вимоги позивача в частині нарахування та стягнення комісії у розмірі 1\~000,00 грн також не підлягають задоволенню. Вказував, що матеріали справи не містять доказів перерахування відповідачу кредитних коштів, тому вважав, що позивач не довів укладання кредитного договору між ним та первісним кредитором. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що ТОВ «Мілоан» надіслало відповідачеві одноразовий ідентифікатор із кодом для підписання договору у вигляді смс на номер телефону Відповідача, який той використав для підписання відповіді про прийняття пропозиції товариства щодо укладення кредитного договору №5655250 від 19.01.2024року, що зафіксовано в ІТС товариства. Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір №5655250 від 19.01.2024 року. Зауважив, що усі документи знаходяться в особистому кабінеті відповідача (позичальника), з якими він був ознайомлений на момент укладення договору, погодився з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору в цілому та підтвердив, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на вебсайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. У відповіді на відзив зазначив, що Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Представник зауважив, що на підтвердження своїх доводів відповідач доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у Договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, не надав. Щодо нарахування відсотків представник позивача зазначив, що на час дії на території України воєнного стану законодавством України не передбачено скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а отже таке нарахування є правомірним і позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки. Посилаючись на викладене, вважав, що дії позивач є правомірними, а заявлені вимоги в межах чинного законодавства. Приймаючи до уваги те, що відповідач у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд, згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 19.01.2024 між ТОВ Мілоан та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит № 5655250, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10 000, 00 грн, загальним строком на 105 днів (а.с. 13-30). У договір сторони визначили пільговий період, який складає 15 днів, що завершується 03.02.2024. Узгодили, що поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 03.05.2024 (п.п. 1.3.1, 1.3.2. Договору). У пункті 1.5. Договору сторони узгодили між собою загальні витрати по кредиту, а також визначили, що комісія за надання кредиту становить 1\~000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2\~250,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 20\~700,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (підпункти 1.5.1.-1.5.3. Договору). У підпункті 2.1. Договору сторони узгодили, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки [NUMBER] *32. Названим договором сторони узгодили між собою також інші умови, зокрема, щодо пролонгації договору, порядку повернення кредитних коштів, взаємних прав та обов`язків сторін, відповідальність сторін тощо. Крім того, 19.01.2024 відповідачем була підписана заява на отримання кредиту № 5655250, а також графік платежів за вказаним кредитним договором, які є додатками до договору про споживчий кредит № 5655250 від 19.01.2024. Факт виконання кредитодавцем умов договору щодо надання кредитних коштів підтверджений наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 120700065 від 19.01.2024 на суму 10\~000,00 грн (а.с. 31). Назване також підтверджено наданою на підставі ухвали суду інформацією від АТ КБ «ПриватБанк», що отримана судом 12.08.2025, про емітування на ім`я [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» картки № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) та зарахування на неї грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн 19 січня 2024 року від платника «Viplata zaima Miloan». З долучено до позовної заяви Довідки ТОВ «Мілоан» від 14.10.2024 № б/н вбачається, що Договір про споживчий кредит № 5655250 від 19.01.2024 був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «330082», який був надісланий на номер телефону відповідача 19.01.2024 о 10 год 49 хв. Судом також встановлено, що 28.05.2024 року між TOB «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» був укладений Договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про споживчий кредит № 5655250 від 19.01.2024, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Цивільного процесуального кодексу України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За такого, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 5655250 від 19.01.2024. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, загальний розмір заборгованості становить 30\~655,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9\~000,00 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків 20\~655,00 грн; прострочена заборгованість за комісією 1\~000,00 грн. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України Про електронну комерцію визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України Про електронну комерцію є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. З Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 330082, який зазначений у Довідці про ідентифікацію клієнта [PERSON] , а отже відповідач прийняв пропозицію позивача на укладення кредитного договору та погодився з умовами, які викладені у ньому. Доказів протилежного суду не надано. Суд також приймає до уваги, що факт укладання Договору про споживчий кредит № 5655250 [PERSON] не оспорено. Протягом 14 календарних днів з дня укладання договору відповідач, як позичальник, не відмовився від кредитного договору. Добровільно сплати 1\~000,00 грн тіла кредиту. Вказане у сукупності спростовує факт неотримання відповідачем кредитних коштів. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Як вже було встановлено судом, факт виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором підтверджений наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 120700065 від 19.01.2024. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 000,00 грн знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами. Щодо нарахованих позивачем відсотків, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій\~же постанові\~Велика Палата\~Верховного Суду,\~уточняючи свій\~правовий висновок,\~який викладений\~у постанові\~від 18\~січня 2022\~року (справа\~910/17048/17),\~щодо нарахування\~процентів до\~дня фактичного\~повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Отже з врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що за вказаним договором позики, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 105 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки. Відповідно до умов Договору № 5655250 від 19.01.2024 року сума кредиту становила 10 000,00 грн. Строк кредитування 105 днів з датою остаточного погашення кредиту до 03.05.2024. Як вже було вказано та встановлено судом, у пункті 1.5., зокрема підпунктах 1.5.2., 1.5.3. Договору, сторони узгодили розміри, порядок та строки нарахування процентів за користування кредитними коштами. З наданої суду відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 5655250 від 19.01.2024 вбачається, що відповідачу була нарахована заборгованість за процентами за користування кредитним коштами в межах строку, визначеного умовами договору, тобто до 03.05.2024, що спростовує твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про неправомірність нарахування позивачем заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Суд також не приймає до уваги твердження відповідача у відзиві про те, що період кредитування припав на початок повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України, що у свою чергу вплинуло на платоспроможність і можливість виконання відповідачем зобов`язань за кредитом, оскільки 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 \~в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був неодноразово продовжений та триває і до нині. При цьому, кредитний договір відповідача з первісним кредитором був укладений 19.01.2024, тобто майже через 2 роки від початку повномасштабного вторгнення та введення воєнного стану в Україні. Суд доходить переконання, що під час реалізації відповідачем прав позичальника, як споживача фінансової послуги на отримання кредиту, не було порушено чи обмежено його права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідач мав можливість відмовитися від наданої банком послуги та скористатися послугами інших банків або відмовитися від укладання договору. Щодо нарахування заборгованості по комісії за надання кредиту, суд зазначає таке. Умовами Договору про споживчий кредит № 5655250, зокрема підпунктом 1.5.1, встановлено, що комісія за надання кредиту становить 1\~000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Заперечуючи проти позовних вимог у відзиві на позовну заяву, відповідач, посилаючись на положення Законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів», вважав, що йому під виглядом комісії було встановлено плату за послуги позивача, які за законом повинні надаватися безоплатно, а тому міркував, що положення щодо обов`язку сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Однак, такі твердження позивача є помилковими. Так, за загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В розрізі з наведеним, суд зазначає, що суду не надано доказів визнання недійсним у цілому чи певних частин Договору про споживчий кредит № 5655250, укладеного 19 січня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , відтак він є чинним та дійсним. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. У частинах 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вказано, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Проте,10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті\~1\~та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України, постановою від 11.02.2021 № 16,\~затвердило ПРАВИЛА розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил Кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Аналізуючи умови кредитного договору № 5655250 від 19.01.2024 та Правила надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», суд доходить висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Згідно з ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд вважає, що оскільки відповідачем не погашено заборгованість в повному обсязі, у даному випадку мають місце порушення ним прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, а тому він підлягає до стягнення з відповідача.

Outcome: approved