Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з вищезазначеним позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.12.2016 р. по 01.06.2021 р. та зазначив, що надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , де мешкають відповідачі. В зв`язку з тим, що відповідачі сплачують за надані послуги не в повному обсязі, за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 38343,64 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. судового збору. 17 листопада 2021 р. по даній справі судом винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. В подальшому, 24.08.2023 р. від відповідачки [PERSON] надійшли заяви про поновлення пропущеного процесуального строку та про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 08.11.2023 р. поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2021р. по цивільній справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості скасовано, справу призначено до судового розгляду. 10.11.2023 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив, в якому позовні вимоги визнає частково. Зазначає, що не сплачувала за послуги з підстав необізнаності щодо суми заборгованості. Щодо послуги з централізованого опалення, вважає, що Позивач в порушення приписів законодавства, здійснює нарахування за дві різні послуги; не обґрунтовує за яким принципом здійснювались нарахування. Щодо послуг з гарячого водопостачання заперечує в повному обсязі, з підстав, відсутності споживання послуги. Заперечує щодо споживання за нормою. Не заперечує факту пропуску міжповірочного інтервалу вузла обліку гарячої води. Зазначає, що Позивач неналежним чином повідомив Споживачів щодо необхідності здійснити повірку приладу обліку. Одночасно, із відзивом, було подано клопотання про витребування у Позивача доказів: окрему вартість послуг з постачання теплової енергії та гарячої води; вартість послуг за період в межах встановлених строків позовної давності (виключивши із розрахунку період з грудня 2016 по лютий 2017 р. включно); підстави нарахування вартості послуг з постачання гарячої води (за показаннями приладу обліку або за нормативами споживання); відомості про розмір часткового погашення заборгованості станом на дату подання розрахунку (в тому числі в порядку примусового виконання заочного рішення суду у даній справі до скасування цього рішення). 22.12.2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що рахунок несе в собі вичерпний перелік інформації з приводу кількості наданих послуг, їх структури, вартості, діючи тарифи, та розмір заборгованості на поточну дату отримання рахунку. Обґрунтувала порядок проведення повірки лічильника; роз`яснила порядок нарахувань за послугу з гарячого водопостачання за період з грудня 2016 р. по квітень 2021 р., та з травня 2021 р. по червень 2021 р. Заперечувала щодо задоволення клопотання про витребування доказів та щодо застосування строків позовної давності, в обґрунтування навела практику суду та наголошувала на перериванні строків та визнанні відповідачами заборгованості. Надала інформацію щодо сум примусового стягнення за рішенням № 332/2457/21 від 17.11.2021. Додатково надала «Інформацію щодо нарахувань за послугу з централізованого опалення по споживачу за адресою [ADDRESS] », «Розрахунок нарахувань за послугу з постачання гарячої води споживачу за адресою [ADDRESS] », копії рахунків за вересень 2018 р. Ухвалою суду від 29.05.2024 року провадження в частині позовних вимог до [PERSON] - закрито , у зв`язку з його смертю. 26.09.2024 від представника відповідачки [PERSON] адвоката Ференець О.Є. надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів часткового погашення боргу. Ухвалою суду від 16.12.2024 року визнано явку представника позивача обов`язковою для дачі особистих пояснень у судовому засіданні. Під час проведення судового засідання 11.03.2025 року судом було заслухано сторони: Представник відповідачки наполягав на задоволенні клопотання про витребування доказів, натомість представник позивача заперечувала щодо задоволення даного клопотання, з підстав, що в письмових поясненнях поданих 21.12.2023 р. вже виконано всі вимоги відповідачки. Заслухавши сторони, суд частково задовольнив клопотання представника відповідачки, та зобов`язав позивача надати розрахунок заборгованості із зазначенням у ньому відомостей про розмір часткового погашення заборгованості станом на поточну дату, в тому числі розмір стягненої суми в порядку примусового виконання рішення суду № 332/2457/21. 13.05.2025 від представника відповідачки [PERSON] адвоката Ференець О.Є. через систему «Електронний суд надійшли додаткові пояснення відповідачки у справі , в якій відповідач повторно заперечувала щодо належності повідомлення щодо здійснення повірки приладу обліку гарячого водопостачання. Заперечує користування гарячою водою з посиланням на нульові показники лічильника. Наполягала на застосуванні строків позовної давності. Зазначає, що сума заборгованості є меншою, з урахуванням оплат здійснених в березні 2024 р. в розмірі 4000,00 грн. та вересні 2024 р. в розмірі 3000, 00 грн., також враховуючи стягнення приватним виконавцем суми 1856,86 грн. Так, з урахуванням оплат, суми примусового стягнення та строків позовної давності, визнає позовні вимоги в розмірі 9\~567,62 грн. Ухвалою суду від 14.05.2025 року витребувно від Концерну «Міські теплові мережі» розмір актуальної заборгованості відповідачів станом на сьогоднішній день з детальним розрахунком та з урахуванням сплачених та примусово стягнених коштів. На виконання вимог ухвали суду від 14.05.2025 року від представника Позивача надійшла довідка щодо заборгованості із зазначенням у ній: розмір заборгованості за період з 01.12.2016-01.06.2021 р., поточна заборгованість станом на 01.09.2025 р., розмір суми стягнутої в примусовому порядку виконуючи рішення суду № 332/2457/21 до моменту його скасування. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. Від представника відповідачки надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнаю в частковому обсязі, просить прийняти рішення з урахуванням наявних доказів в матеріалах справи. З урахуванням викладеного, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до статуту підприємства основною діяльністю Концерн «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Відповідно до ст.7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а Виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Згідно пп. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005р. (далі Правила № 630) сплата послуг та дотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг є зобов`язанням Споживача. Відповідно до ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (п. 20 Правил № 630). Статтею 21 Закону, та п.32 Правил № 630 викладені обов`язки Виконавця послуг: - вказувати у платіжному документі передбачені графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. - надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів. Нормами чинного законодавства на Виконавця покладено перелік вимог(зобов`язань) щодо надання комунальних послуг, а саме: забезпечення своєчасності надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг, так і з боку Споживача є доцільним належне виконання зобов`язань, а саме оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства. З аналізу нормативно-правових актів, одним із доступних джерел доведення інформації до споживачів щодо розміру нарахованих сум за спожиті послуги, кількісні та якісні показники є рахунок. В свою чергу, на споживача покладено обов`язок оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги. Законом не забороняється, у разі виявлених розбіжностей в платіжному документі, звертатись до виконавця послуг, з метою врегулювання спірних питань та виправлення розбіжностей. Доказів будь-яких звернень споживачів проживаючих/зареєстрованих за адресою [ADDRESS] щодо розбіжностей в нарахуваннях за спожиті послуги, або відсутності доведення будь-якої інформації у вигляді отримання рахунків, - суду не надано. Натомість, представником позивача в письмових поясненнях було наведено дві таблиці, в розрізі по кожній з категорії наданих послуг. Так, з Інформації щодо нарахувань за послугу з централізованого опалення по споживачу за адресою [ADDRESS] » (а.с. 110) вбачається , що за період з грудня 2016 по січень 2017 р. розподіл послуги за ЦО здійснювався за показами комерційного приладу обліку, підтвердженням цього є колонка «2- попередні покази», «3-поточні покази». За період з 02.2017-04.2018 р. нарахування здійснювались без врахування показів комерційного приладу обліку, через його відсутність. Норматив споживання зазначений в колонці «2 вартість 1м2.грн./м2(згідно нормативів споживання)». За період з 11.2018-04.2021 р. розподіл послуги за ЦО здійснювався за показами комерційного приладу обліку. З документу «Розрахунок нарахувань за послугу з постачання гарячої води споживачу за адресою [ADDRESS] » (а.с. 111), встановлено, що за період з 01.2016-11.2019 р. розподіл спожитої гарячої води здійснювався з урахуванням показів приладу обліку. За цей період покази є незмінними, тому, різниця, куб.м. та розмір нарахувань складають нульові показники. У грудні 2019 р. прилад обліку ГВП був знятий з обліку, у зв`язку із пропуском проведення держповірки, тому за період з грудня 2019 р. по квітень 2021 р. нарахування проводились за нормативами споживання на 3 зареєстровані особи. У травні 2021 р. прилад обліку було повірено та з подальшим перерахунком в розмірі 610,39 грн, прийнято на облік. Нарахування за 05.2021-06.2021 р. здійснювались з урахуванням показів приладу обліку. За цей період покази є незмінними, тому, різниця, куб.м. та розмір нарахувань складають нульові показники. До та під час розгляду справи, Відповідачка має вичерпну інформацію з приводу кількості наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості, а також діючих на момент проведення розрахунків тарифів на відповідні послуги. А тому доводи представника відповідачки, щодо обізнаності та обмеженості інформації, не знайшли свого підтвердження, тому не можуть бути прийняті судом. З аналізу\~приписів Закону\~України „Про\~метрологію та\~метрологічну діяльність, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», суд дійшов висновку періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором (п. 4 ч.5 ст.17 Закону України „Про метрологію та метрологічну діяльність») У зв`язку з прийняттям Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загально будинкових та індивідуальних засобів обліку. Вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання комунальної послуги в будівлях, де налічується два та більше споживачів. Тобто, у Відповідачів в квартирі встановлений розподільчий прилад обліку, який забезпечує індивідуальний облік гарячої води. (Законі України „ Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання„ № 2119-19 від 22.06.2017 року) Відповідно п.2 ст. 6 Закону України „Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку (квартирних/автономних приладів обліку) розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Лічильник є власністю Відповідача, він несе повну відповідальність за його утримання та експлуатацію. Повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів, які можуть самостійно обрати підприємство, що має відповідну ліцензію на діяльність з повірки квартирних приладів обліку води. Позивачем проводилась активна інформаційна компанія щодо необхідності проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. Підтвердженням доведення інформації щодо повірки, Позивачем, у рахунках на сплату комунальних послуг було розміщене попередження про необхідність проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. Доказом цього Позивачем було надано рахунок за вересень 2018 р. (а.с. 109) Відповідно ст. 17 Закону України „Про метрологію та метрологічну діяльність законодавчо регульовані засоби вимірювання техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту один раз на 4 роки. Процедуру подання засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) визначено Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 № 474(далі Порядок). Відповідно до п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №474 від 08 липня 2015 року виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за встановленою формою рекомендованим листом з повідомлення про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем. В період виникнення обов`язку щодо повірки засобу вимірювальної техніки вказаний обов`язок покладений на споживача. Оскільки лічильник належить споживачу, саме він несе повну відповідальність за його утримання та експлуатацію. Тому, розміщуючи повідомлення щодо здійснення вчасної повірки, - позивач скористався одним із доступних джерел доведення до споживачів інформації. У зв`язку з тим, що Відповідачами не було своєчасно проведено планову державну повірку лічильника у вказаний строк, показники приладу обліку вважаються недостовірними. Ураховуючи вищевикладене, Позивач скористався своїм обов`язком щодо повідомлення споживачів, вказавши в рахунку повідомлення-попередження щодо планової держповірки лічильника. Суд не вбачає в діях Позивача суперечності та порушення норм чинного законодавства. Дослідивши та проаналізувавши долучені до матеріалів справи сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно документа «розрахунок заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] », Відповідачами здійснено платежі: у січні 2017 р. у розмірі 568,40 грн. при нарахуванні 1534,89 грн.; у лютому 2017 р. у розмірі 800,00 грн. при нарахуванні 1315,32 грн.; у квітні 2017 р. у розмірі 500,32 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; у травні 2017 р. у розмірі 500,24 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; у червні 2017 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; у липні 2017 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн.; у вересні 2017 р. у розмірі 500,00 грн. при нарахуванні 0,00 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~261\~ЦК України з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась Позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже,\~переривання перебігу\~позовної давності\~передбачає,\~що внаслідок\~вчинення певних\~дій (або\~підтвердження визнання\~боржником боргу\~чи іншого\~обов`язку,\~або подання\~кредитором позову\~до одного\~чи кількох\~боржників)\~перебіг відповідного\~строку,\~що розпочався,\~припиняється.\~Після такого\~переривання перебіг\~позовної давності\~розпочинається заново\~з наступного\~дня після\~підтвердження визнання\~боржником боргу\~чи іншого\~обов`язку\~або після\~подання кредитором\~позову до\~одного чи\~кількох боржників (постанова\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 23\~травня 2018\~року у\~справі №\~663/2070/15-ц). Такий же\~висновок зроблений\~і Верховним\~Судом України.\~Зокрема,\~у постанові\~Верховного Суду\~України від\~8\~листопада 2017\~року у\~справі №\~6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.».(Постанова Верховного Суду № 161/15679/15-ц від 14.02.2018 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил). Тому виконання\~зобов`язання\~не передбачається\~частинами або\~у вигляді\~періодичних платежів,\~допоки це\~не буде\~зазначено відповідною\~угодою між\~сторонами.\~В такому\~разі слід\~дослідити призначення\~платежів,\~квитанції на\~сплату житлово-комунальних\~послуг та\~історію таких\~оплат і\~в разі\~вчинення боржником\~оплати чергового\~платежу,\~встановити чи\~не свідчить\~така дія\~про визнання\~лише певної\~частини боргу,\~що не\~може бути\~підставою для\~переривання перебігу\~позовної давності\~стосовно інших\~(невизнаних)\~частин платежу. Такий правовий\~висновок викладений\~Верховним Судом\~України у\~Постанові за\~№ 6-43цс17\~від 22\~березня 2017\~року. Крім того, слід зазначити, що згідно п.5 Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнити пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Ця норма була включена до Цивільного кодексу Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020р. Стаття 257\~ЦКУ - Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.263 ЦКУ перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.\~Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» та значна кількість процесуальних строків була зупинена або продовжена на період до завершення карантину, про що внесені відповідні зміни. Строк, який підлягає встановленню судом, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаний із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). З прийняттям Закону № 731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020 року, питання процесуальних строків під час карантину стало вирішуватись по-іншому, зокрема, ключова зміна полягала в тому, що якщо досі процесуальні строки під час карантину продовжувалися автоматично незалежно від волі сторін, то тепер строки поновлюються або продовжуються судом лише за заявою сторін і за наявності підстав для цього. «…Позовна давність у даному, яка почала перебіг 19.04.2017 станом на момент введення карантину не збігла, отже звернення позивача до суду відбулося без пропуску позовної давності…» Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.09.2022 по справі № 910/14346/21. «…оскільки позивач звернувся до суду з позовом 30.12.2021, враховуючи строки початку перебігу позовної давності та продовження законом строків позовної давності на строк дії карантину, який триває, таке звернення відбулось в межах строку позовної давності. За таких підстав заява про застосування позовної давності задоволенню не підлягає…» Постанова Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 по справі № 927/36/22. «…Запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину, що визначено пунктом 1 глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України. При цьому вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно..» Постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 р. по справі № 947/8885/21.. Щодо реальної суми заборгованості, суд прийшов до таких висновків - Відповідачкою не доведено, що оплата здійснена 18.08.2023 р. (а.с. 163) здійснена за період спірної заборгованості, з підстав відсутності ідентифікації платежу, а саме не зазначено призначення платежу. Квитанції долучені до матеріалів справи: від 07.03.2024 р. з призначенням платежу «погашення боргу за теплову енергію від [PERSON] , о/р [NUMBER] , [ADDRESS] » в розмірі 4\~000,00 грн., та від 15.09.2024 р. з призначенням платежу «погашення боргу за теплову енергію від [PERSON] , о/р [NUMBER] , [ADDRESS] » в розмірі 3000,00 грн. Також слід зауважити, що Позивач, на виконання вимог ухвали суду надав поточну заборгованість поза межами спірного періоду. Станом на 01.09.2025 р. за о/р наявна заборгованість в розмірі 46\~757,05 грн. З підстав зазначених в ст. 32 Закону та п. 18 Правил № 830, квитанції надані Відповідачкою, розцінені судом, як оплати за поточну заборгованість, яка виникла після 01.02.2021 р. Щодо суми стягнутої в примусовому порядку до моменту скасування рішення суду № 332/2457/21 від 17.11.2021 р., суд прийшов до наступних висновків. Суд не може вважати належним доказом скріншот оплати від 18.08.2023 р. таким, що здійснений на виконання вищевказаного рішення суду. У зв`язку з тим, що із долученого доказу у вигляді платежу, не можливо встановити джерело його походження, а саме: відсутні дані платника, дані отримувача коштів, призначення платежу, тощо. Натомість, Позивачем актуалізовано, - станом на 09.09.2025 р. інформацію щодо примусового стягнення за рішенням суду. Згідно довідки щодо заборгованості за надані послуги «за рішенням суду № 332/82457/21 від 17.11.2021 р. в рахунок погашення заборгованості стягнуто в примусовому порядку частину судового збору, в розмірі 652,61 грн., основного боргу 0,00 грн.». Відповідно до ч.1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1-3 ст.77 Цивільного процесуального кодексу України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1,2 ст.80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Тому даний доказ, через відсутність ідентифікації, не може бути прийнятий до уваги, як належний доказ та не тягне за собою підстави зменшення розміру позовних вимог та як приналежність його до погашення вищевказаного рішення суду. На дату прийняття рішення, судом проаналізовано нормативно-правову базу, практику суду різних інстанцій, та дійшов висновку, що у Позивача відсутні підстави для надання розрахунку за виключенням періоду з грудня 2016 р. по лютий 2017 р.; Відповідачі здійснюючи оплати визнали борг в повному обсязі; в примусовому порядку стягнень в погашення основного боргу не відбулось, а тому, розмір заборгованості складає 38\~243,64 грн. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та сукупність наданих сторонами доказів у їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, вважає, що відповідачі, як споживачі послуг, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконували свої зобов`язання щодо оплати спожитих послуг з теплової енергії, а тому позов Концерну «МТМ» підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності зі ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у загальній сумі 2270,00 грн. Ураховуючи суму судового збору, який було стягнено в примусовому порядку 652,61 грн., залишок судового збору, який підлягає стягненню складає 1617,39 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved