Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області (далі прокурор) Луцик Ю.М. в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області звернувся у суд з позовом до [PERSON] про припинення право власності на належну останньому земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , який є громадянином Республіки Білорусь, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 122, виданого 06 березня 2020 року, набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,1862 га, кадастровий номер 0724286900:01:003:0025, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у с. Самари на території Самарівської сільської ради Ковельського району Волинської області. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на зазначену земельну ділянку. [PERSON] , будучи громадянином Республіки Білорусь, набувши у березні 2020 року права власності на вищевказану земельну ділянку сільськогосподарського призначення, упродовж року добровільно її не відчужив, у зв`язку з чим прокурор уважає, що вона підлягає конфіскації за рішенням суду. Як на підставу звернення з цим позовом прокурор посилається на ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. Просить припинити громадянину Республіки Білорусь [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0724286900:01:003:0025, площею 0,1862 га, яка розміщена на території Самарівської сільської ради Ковельського району Волинської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області. Ухвалою від 13.06.2025 відкрито провадження, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 14.08.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 10 вересня 2025 року. У судовому засіданні прокурор, представник позивача позов підтримали з підстав, наведених у ньому. Відповідач позов визнав, пояснив, що був обізнаний із обов`язком відчужити протягом одного року із дня набуття у власність успадковані після смерті батька земельні ділянки (паїв). Через неможливість продати ці паї у зв`язку із невигідним їх місцем розташування, він свідомо не отримував свідоцтва про право на спадщину, бажаючи уникнути зайвих грошових витрат та часу на їх оформлення. Указав, що про обов`язок відчуження ділянки, яка є предметом цього спору, розташована біля житлового будинку \~ \~ \~ \~й безпосередньо ним використовується, він помилився, вважаючи її такою, що не належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, відтак - такий обов`язок щодо неї не діє. Визнав, що із заявами про набуття громадянства України не звертався, проживає на території України на підставі посвідки на постійне місце проживання. Заслухавши доводи учасників, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно із ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі їх порушення або загрози порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. \~ \~ \~ \~Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Суд установив, що заступник керівника Ковельської окружної прокуратури Д. Рудик звертався до ГУ Держгеокадастру у Волинській області з листом № 52-1547ВИХ-25 від 16.04.2025, у якому просив повідомити про вжиті заходи, спрямовані на усунення виявлених порушень земельного законодавства, щодо набуття іноземцем [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема шляхом пред`явлення відповідного позову. Листом №10-3-0.6-1859/2-25 від 14.05.2025 ГУ Держгеокадастру у Волинській області повідомило про те, що воно не заперечує щодо пред`явлення Ковельською окружною прокуратурою позову в інтересах держави в особі Головного управління про конфіскацію у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної іноземцю [PERSON] , у зв`язку з обмеженим фінансуванням витрат зі сплатм судового збору за подання відповідного позову. Вищевказане свідчить, що компетентний орган в особі ГУ Держгеокадастру у Волинській області після отримання повідомлення про порушення інтересів держави протягом розумного строку не звернувся до суду з відповідним позовом, допустивши бездіяльність. Суд вважає слушними доводи прокурора про підставність ініціювання ним цього позову у зв`язку із бездіяльність позивача, що полягає в нереагуванні на допущене відповідачем порушенням інтересів держави шляхом невідчуження у визначений законом строк земельної ділянки сільськогосподарського призначення усупереч ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України та ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України, що в умовах воєнного стану в зв`язку із окупацією ворогом та забруденням внаслідок бойових дій значної частини земельних ділянок негативно впливає на продовольчу безпеку України. З огляду на бездіяльність Головного Управління Держгеокадастру у Волинській області щодо незвернення із таким позовом до відповідача керівник Ковельської окружної прокуратури , на переконання суду, дотримався вимог, передбачених ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 56 ЦПК України, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19). Суд установив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.03.2020 [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований у [ADDRESS] , успадкував після смерті [PERSON] , 1936 року народження, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1862 га, з кадастровим номером 0724286900:01:003:0025, розташовану в с. Самари Ратнівського району Волинської області. Згідно з інформційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 422961590 від 16.04.2025 приватний нотаріус Ковельського нотаріального округу Антонюк К.А. 06 березня 2020 року зареєстрував за громадянином Республіки Білорусь [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1862 га, з кадастровим номером 0724286900:01:003:0025, розташовану в с. Самари Ратнівського району Волинської області. Як вбачається із витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-07-8568952019 від 19.11.2019 земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером 0724286900:01:003:0025 належить до земель сільськогосподарського призначення. З витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-0700477362025 від 02.05.2025 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0724286900:01:003:0025 складає 2748,14 грн. Відповідно до листа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області громадянину Республіки Білорусь [PERSON] 03 лютого 2011 року був наданий дозвіл на іміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про іміграцію" та 09 березня 2011 року оформлено посвідку на постійне місце проживання в Україні з безстроковим терміном дії. З питань набуття громадянства України, видачі паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] до УДМС у Волинській області не звертався. Таким чином, [PERSON] , будучи громадянином іноземної держави, 06 березня 2020 року набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0724286900:01:003:0025 та станом на 16 квітня 2025 року добровільно її не відчужив. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України "Про міжнародне приватне право" право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України "Про міжнародне приватне право" виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 1 ЗК України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу. У силу вимог ч. 1 ст. 130 ЗК України набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: громадяни України; юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; територіальні громади; держава. За приписами ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч. 1 ст.\~346\~ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. \~ \~ \~ \~У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду. З огляду на те, що [PERSON] , будучи громадянином Республіки Білорусь, набув 06 березня 2020 року права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та упродовж одного року після набуття права власності на земельну ділянку, добровільно її не відчужив, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для конфіскації земельної ділянки у власність держави. Загальнонаціональне значення земель сільськогосподарського призначення та стану їх збереження, відтак - необхідність відновлення законних інтересів держави у цій сфері в разі їх порушення, зумовлює таке втручання держави у право приватної власності особи, яке у цьому випадку відповідає принципу "пропорційності", що передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Ураховуючи встановлені обставини позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь Волинської обласної прокуратури документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

Outcome: approved