Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

13.05.2024 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 26304,43 грн по виконавчому провадженню №72737829. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28.03.2023 року. Від шлюбі мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем. З відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), на утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, щомісячно, до закінчення навчання (орієнтовна дата - 30.06.2026). але не довше, ніж до досягнення сином 23 років, починаючи стягнення з 09.05.2023року. 11.09.2023 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 72737829. Відповідач працює у в/ч [NUMBER] , однак будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Зарічного районного суду від 28.07.2023 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина за період з 09.05.2023 по 31.03.2024 в розмірі 86439 грн. 00 коп. Згідно зі розрахунком позивача за період з 01.05.2023 по 31.03.2024 , неустойка за несвоєчасну сплату аліментів відповідачем на утримання сина становить 26 304,43 грн. 10.06.2025 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого [PERSON] позовні вимоги не визнає з огляду на таке. Відповідач є військовослужбовцем і з 10.01.2023 по теперішній час перебуває на службі у військовій частині [NUMBER] . Вказана інформація також була відома державному виконавцю. Сторона відповідача вказує, що в матеріалах виконавчого провадження, які містяться Автоматизованій системі виконавчого провадження, наявний супровідний лист про направлення постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника до в/ч [NUMBER] , направлена лише 08.02.2024 року. Відповідач самостійно не міг сплачувати аліментів у визначеному судом розмірі, так як знаходився в зоні бойових дій де не має інтернету та відповідно не має відділень банків. Також він не змінював місце роботи та не приховував свій заробіток. Крім того, [PERSON] з метою прискорити відрахування аліментів, приїхав 05 вересня 2023 року в Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми підписати постанову про відкриття виконавчого провадження. До того ж, станом на 05.09.2023 року заборгованості по сплаті аліментів на утримання молодшої доньки була відсутня по справі 592/2971/22 від 06.06.2022 року. Відповідач вважає, що докази належного інформування боржника щодо наявності боргу у виконавчому провадженні, а також докази вручення роботобавцю (військовій частині або Міністерству оборони України) процесуальних документів в межах зазначеного виконавчого провадження - відсутні. На думку відповідача, доводи сторони позивача щодо того, що він знав про існування виконавчого провадження, а отже мав контролювали чи мало місце відкриття виконавчого провадження та примусове виконання судового рішення, оскільки відповідальність щодо належного повідомлення боржника про примусове стягнення грошових коштів несе державний виконавець. Також варто зазначити, що військова частина відповідача здійснювала системні платежі на утримання молодшої дитини сторін на рахунок позивача. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, повідомлялись про час і місце розгляду справи. Представник відповідача - адвокат Якименко О.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнавала, просила у позові відмовити у повному обсязі з тих підстав, що у її довірителя відсутня вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, дійшов такого висновку. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 28.03.2023 року шлюб, укладений між сторонами було розірвано відповідно до рішення Зарічного районного м. Суми від 28.03.2023 року у справі № 591/1403/23. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28.07.2023 року у справі № 591/3682/23 з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), на утримання сина [PERSON] . [INFO] , який продовжує навчання, щомісячно, до закінчення навчання (орієнтовна дата - 30.06.2026). але не довше, ніж до досягнення сином 23 років, починаючи стягнення з 09.05.2023. На підставі вказаного вище рішення суду, 05.09.2023 року [PERSON] було отримано виконавчий лист. 11.09.2023 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 72737829. Позивач заявляє, що станом на 31.03.2024 року з вини відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання його повнолітнього сина у розмірі 86439,22 гривень, яку обґрунтовує розрахунком заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м.Суми Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом також встановлено, що [PERSON] з 10.01.2023 по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Вказана інформація також була відома державному виконавцю, оскільки військова частина відповідача здійснювала системні платежі на утримання молодшої дитини сторін на рахунок позивача. Крім того, [PERSON] не змінював місце роботи та не приховував свій заробіток. До того ж, відсутні докази належного інформування [PERSON] щодо наявності боргу у виконавчому провадженні, а також докази вручення роботодавцю, а саме військовій частині, процесуальних документів в межах зазначеного виконавчого провадження. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.\~81\~ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із Постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 359/240/21 (провадження № 61-16327 св23) стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Так само неустойка (пеня) є видом відповідальності за деліктну поведінку яка передбачає наявність вини саме боржника. Відповідно до ч.3 ст. 549. ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином пеня може нараховуватись лише на заборгованість яка виникла з вини боржника з початку виконання. Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Згідно з пунктом 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Правові позиції щодо аналогічного спору Верховним Судом викладено в постанові від 14.04.2021 р. у справі № 759/1727/16-ц, який зробив наступні висновки: виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182\~СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджаються аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Цей припис підтверджує факт підвищеного захисту прав дітей. При розгляді справи суди повинні враховувати інтереси дитини, права якої, за будь-яких обставин, мають бути захищені. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Із досліджених доказів та заслуханих в судовому засіданні пояснень, суд доходить висновку, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з вини відповідача [PERSON] . Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, а отже приходить до висновку про відмову у позові повністю.

Outcome: dismissed