Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

У серпні 2022 року позивач Акціонерне товариство «CGM Czech a.s.», в особі представника Савченко В.С., звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] про виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 16.03.2009 між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (Промінвестбанк) та Акціонерним товариством «Ставбі» укладено інвестиційний договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» № 27, відповідно до умов якого АТ «Ставбі» як Довіритель передає кошти у довічне управління з метою отримання у власність обєктів інвестування, в тому числі квартири [ADDRESS] . 29.09.2011 у зв`язку зі зміною назви компанії з АТ «Ставбі» на АТ «CGM Czech a.s.» преамбулу інвестиційного договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 27 було викладено у новій редакції. 20.03.2013 АТ «CGM Czech a.s.» було отримано свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та здійснено реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. 22.10.2014 Крайовим судом м. Градец Кралове винесено постанову, якою встановлено банкрутство боржника АТ ««CGM Czech a.s.»» та призначено арбітражного керуючого. В подальшому, арбітражним керуючим виявлено, що в період з травня 2014 по жовтень 2014 квартири в будинку [ADDRESS] , які належали АТ «CGM Czech a.s.» були відчужені [PERSON] на підставі підроблених довіреностей за договорами купівлі-продажу нерухомого майна на користь третіх осіб. Факт підробки довіреностей був встановлений рішенням Районного суду м. Кутна Гора від 20.04.2018, яке набрало законної сили 11.09.2018. 24.07.2014 між АТ «CGM Czech a.s.» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого була квартира [ADDRESS] . 06.08.2019 постановою Київського апеляційного суду, яка залишена без змін Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 29.01.2020 та Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 20.10.2020, було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.07.2014, укладений між АТ «CGM Czech a.s.», в особі представника [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрований в реєстрі № 571. 28.01.2021 АТ «CGM Czech a.s.» направило на адресу [PERSON] вимогу про звільнення та передачу квартири № 99 уповноваженому представнику АТ «CGM Czech a.s.». Однак, жодних дій щодо передачі квартири [PERSON] не вчинив та будь-якої відповіді на вимогу не надав. Враховуючи викладене, позивач просить виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «CGM Czech a.s.» судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.08.2022 року відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» до [PERSON] , [PERSON] про виселення. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2024 прийнято заяву представника позивача Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» - Савченко Вікторії Сергіївнипро зміну предмета позову по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» до [PERSON] , [PERSON] про виселення. Залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] , як законного представника малолітньої [PERSON] , та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог: Голосіївську районну в місті Києві державну адміністрацію як орган опіки та піклування. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з`явився представник позивача, зазначив, що представник відповідача зловживає своїми процесуальними правами, а саме: постійно надає клопотання про неможливість з`явитися в судове засідання та необхідність відкладення розгляду справи. Підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. В судове засідання відповідачі не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник відповідача-1 надала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Разом з цим, суд не бере до уваги подане представником відповідача-1 клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відкладення розгляду справи призводить до порушення розумного строку розгляду справи. Крім того, представником відповідача-1 не надано суду будь-яких документів, які б підтвердили поважність причин неявки в судове засідання. Зловживання процесуальними правами, або так звані «процесуальні диверсії» - є будь-якими деструктивними діями з використанням процесуальних прав особи, яка бере участь у розгляді судової справи, з метою максимально ускладнити опоненту виграш правового спору в цілому або завдати збиток його певним інтересам, що в будь-якому випадку порушує право особи на справедливий суд, про яке так часто наголошують вітчизняні суди та Європейський суд з прав людини в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, у статтях 44 ЦПК України, 43 ГПК України, ст. 45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання ними не допускається. Додатково, в контексті ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» доцільно також зазначити, що Європейський суд з прав людини ще 07.07.1989 у своєму рішенні у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах проти України також неодноразово зазначав, що однією з ролей національних судів є організація судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. п. 28 рішення у справі Шульга проти України від 02.12.2010, Заява № 16652/04) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. п. 24 рішення у справі Мусієнко проти України від 20.01.2011, Заява № 26976/06). Представник відповідача-1 неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, при цьому судом не визнано причини неявки представника відповідача-1 в судове засідання поважними. Суд зауважує, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що представник відповідача-1 зловживає правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позов, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.03.2009 між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (Промінвестбанк) та Акціонерним товариством «Ставбі» укладено інвестиційний договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» № 27, відповідно до умов якого АТ «Ставбі» як Довіритель передає кошти у довічне управління з метою отримання у власність обєктів інвестування, в тому числі квартири [ADDRESS] . 29.09.2011 у зв`язку зі зміною назви компанії з АТ «Ставбі» на АТ «CGM Czech a.s.» преамбулу інвестиційного договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 27 було викладено у новій редакції. 20.03.2013 АТ «CGM Czech a.s.» отримано свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та здійснено реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. 22.10.2014 Крайовим судом м. Градец Кралове винесено постанову, якою встановлено банкрутство боржника АТ ««CGM Czech a.s.»» та призначено арбітражного керуючого - магістр Еміль Фішер. В подальшому, арбітражним керуючим виявлено, що в період з травня 2014 по жовтень 2014 квартири в будинку [ADDRESS] , які належали АТ «CGM Czech a.s.» були відчужені [PERSON] на підставі підроблених довіреностей за договорами купівлі-продажу нерухомого майна на користь третіх осіб. Факт підробки довіреностей був встановлений рішенням Районного суду м. Кутна Гора від 20.04.2018, яке набрало законної сили 11.09.2018. 24.07.2014 між АТ «CGM Czech a.s.» в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого була квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно положень ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частино. 2 статті 386 ЦК України встановлено, що власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Об`єктом права власності може бути, зокрема, квартира (ст. 382 ЦК України). Права власника квартири визначені у ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї, інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частинами 1, 3 статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Із змісту ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі № 6-2010цс16 вказано «Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі». 06.08.2019 постановою Київського апеляційного суду, яка залишена без змін Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 29.01.2020 та Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 20.10.2020, було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.07.2014, укладений між АТ «CGM Czech a.s.», в особі представника [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Т.П., зареєстрований в реєстрі № 571. Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 17.09.2019 державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] було скасовано державним реєстратором - Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Отже, АТ «CGM Czech a.s.» є власником квартири за [ADDRESS] . 28.01.2021 АТ «CGM Czech a.s.» направило на адресу [PERSON] вимогу про звільнення та передачу квартири № 99 уповноваженому представнику АТ «CGM Czech a.s.». Дану вимогу [PERSON] отримав 01.02.2021, що підтверджується описом вкладення, фіскального чеку та повідомленням про вручення. Жодних дій щодо передачі квартири [PERSON] не вчинив та будь-якої відповіді на вимогу не надав. 21.09.2021 представник АТ «CGM Czech a.s.» - Чабан М.О. прибув до квартири № 99 та виявив, що у ній проживають без реєстрації місця проживання [PERSON] та його дружина [PERSON] , які відмовилися добровільно передати квартиру. У зв`язку з цим представник АТ «CGM Czech a.s.» був змушений викликати поліцію та подати повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується копією протоколу прийняття заяви. В своїх поясненнях наданих працівникам поліції відповідачі-1, 2 підтвердили, що вони фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . 22.09.2021 відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 356 КК України «Самоправство» були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021105010001778 та знаходяться у відділі дізнання Голосіївського УП ГУНП у м. Києві. 20.12.2021 позивач повторно направив [PERSON] вимогу про звільнення квартири та передачу ключів від квартири уповноваженому представнику АТ «CGM Czech a.s.». [PERSON] отримав зазначену вимогу 28.12.2021, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти та повідомленням про вручення поштового відправлення. 23.12.2021 позивач направив [PERSON] вимогу про звільнення квартири та передачу ключів від квартири уповноваженому представнику АТ «CGM Czech a.s.». [PERSON] отримала вказану вимогу 04.01.2022, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти та повідомленням про вручення поштового відправлення. Жодних дій щодо добровільного звільнення квартири та передачі ключів позивачу, відповідачами не вчинено. Як встановлено судом, відповідач-1 набув право користування спірним жилим приміщенням у зв`язку з укладанням договору купівлі-продажу квартири, який згодом на підставі ст. 215 ЦК України було визнано недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, у відповідачів відсутні правові підстави для вселення у спірну квартирі, з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири між позивачем та відповідачем-1, а тому відповідачі є особами, які самоправно зайняли жиле приміщення і відповідно до ч. 4 ст. 116 ЖК України можуть бути виселені без надання їм іншого жилого приміщення. Право членів сім?ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім?ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім?ї. Тривалий строк користування відповідачами спірною квартирою, враховуючи зміну власника, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд. Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 638/13030/13-ц, поставі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 320/13248/14-ц та постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина Республіки Білорусь та тимчасовою посвідкою на проживання. [PERSON] також зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України. [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25.04.2020, актовий запис № 451. У вказаному свідоцтві про народження батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно даних Єдиного державного демографічного реєстру відповідачі ,які є батьками [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 16 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема, одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або іншим законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Аналогічні положення закріплені у Правилах реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, які діяли до 14.03.2022. Отже, реєстрація місця проживання дитини до 14 років може бути здійснена виключно за місцем реєстрації одного з батьків, а тому зважаючи на те, що батьки малолітньої [PERSON] не зареєстровані в спірній квартирі, відповідно їх донька теж не може бути зареєстрованою у спірній квартирі. Статтею 156 ЦК України встановлено, що члени сім?ї власника квартири, які проживають разом із ним у квартирі, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, право членів сім?ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім?ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім?ї. Зазначена правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України від 28.01.2019 у справі № 521/10548/16-ц. Таким чином, відповідачі не мають жодних правових підстав для проживання у спірній квартирі. Крім того, проживання без реєстрації місця проживання відповідачів та їх малолітньої дитини у квартирі, яка належить позивачу за відсутності будь-яких правових підстав, порушує права позивача як власника квартири. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову Акціонерного товариства «CGM Czech a.s.» до [PERSON] , який діє у власних інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування про виселення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved