Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~02.09.2021 року позивач звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та витребування майна. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17 березня 2020 року, було придбано для потреб родини автомобіль Сірий Mitsubishi Outlender (бензин), 2016 року випуску, Тип: Легковий, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна: 2378 л., який було зареєстровано на ім`я дружини [PERSON] . Позивач виїжджаючи на заробітки, лишив даний автомобіль в користуванні родини, оскільки його дружина в час його відсутності лишалася одна з їх маленькою донькою. За час відсутності позивача, його дружина відчужила даний автомобіль [PERSON] , чим порушила право власності позивача, без його згоди відчуживши спільне сумісне майно подружжя і розпорядившись його правом власності, чим порушила непорушність конституційних норм щодо права особи на розпорядження майном яке є у власності на свій розсуд.. Первинні редакції позову згодом уточнено; остаточні вимоги обґрунтовано порушенням прав співвласника на спільне майно подружжя, оскільки відчуження відбулося без письмової нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників позивача (ч. 3 ст. 65 СК України; ч. 24 ст. 369, ст. 215 ЦК України), з подальшим витребуванням майна у набувача (ст. 388 ЦК України) та застосуванням реєстраційних наслідків недійсності (ст. 216 ЦК України). Позивач вказує що відповідачами порушено його майнові права як співвласника майна. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №5142/2021/2674539 укладений 13.07.2021 року між [PERSON] та [PERSON] та поновити попередню державну реєстрацію автомобіля: Сірий Mitsubishi Outlender (бензин), 2016 року випуску, Тип: Легковий, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна: 2378 л.. Витребувати автомобіль: Сірий Mitsubishi Outlender (бензин), 2016 року випуску, Тип: Легковий, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна: 2378 л., у [PERSON] на користь [PERSON] . Одночасно з позовною заявою, 02.09.2021 року на адресу суду від представника позивача, адвоката Разумовської Л.Л. надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої вона просить суд в якості забезпечення позову накласти арешт на спірний автомобіль. 02.09.2021 представник позивача звернулась до суду з клопотанням про витребування доказів. Позивач наполягає на недійсності договору та просить витребувати авто у набувача, зобов`язати його передати автомобіль для виконання рішення, поновити попередній реєстраційний запис та стягнути судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу. [PERSON] заперечує проти позову, зокрема посилається на реєстрацію авто на її ім`я та вважає, що у разі порушення прав позивач може претендувати лише на компенсацію частки. [PERSON] вважає себе добросовісним набувачем; «низьку» ціну пояснює поганим технічним станом авто. Ухвалою від 09.09.2021 року провадження у справі відкрито. Ухвалою від 09.09.2021 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на спірний автомобіль. Ухвалою від 21.02.2022 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Ухвалою суду від 13.01.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 02.09.2025 учасники справи не з`явилися, представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача. Представник відповідачки [PERSON] попередньо надав заяву в якій просив суд розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, засобами електронного зв`язку надав суду відзив, в якому також просив суд розглянути справу без його участі. Відповідачами надані письмові відзиви на позов, які долучено до матеріалів цивільної справи.\~\~ Позивачем надана відповідь на відзив, яка також долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи усталену практику Верховного Суду України суд вбачає, що сторони висловили в письмовому вигляді свої позиції по справі, надали всі необхідні докази, а тому суд може вирішити справу за наявними матеріалами справи без участі сторін повідомлених належним чином про дату і час судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17 березня 2020 року, було придбано автомобіль Сірий Mitsubishi Outlender (бензин), 2016 року випуску, Тип: Легковий, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна: 2378 л., з номерними знаками [NUMBER] , який було зареєстровано на ім`я дружини [PERSON] . Також судом встановлено, що на час купівлі автомобіля позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі. Судом встановлено, що спірний автомобіль: Сірий Mitsubishi Outlender (бензин), 2016 року випуску, Тип: Легковий, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна: 2378 л., відповідно до договіру купівлі-продажу транспортного засобу №5142/2021/2674539 укладеного 13 липня 2021 року, було продано відповідачкою [PERSON] відповідачу [PERSON] за 25 400 гривень 00 коп. Згідно із частиною 1, 2 \~статті 60 Сімейного кодексу України,\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом установлено, що подружжям під час шлюбу було придбано автомобіль Mitsubishi Outlander, 2016 року випуску, бензин, сірий, VIN: [NUMBER] , об`єм двигуна 2378 см?; транспортний засіб первісно зареєстровано на ім`я [PERSON] , далі 13.07.2021 автомобіль перереєстровано на ім`я [PERSON] на підставі договору, укладеного в ТСЦ № 5142 МВС (МРЕО-2) м. Одеси. За матеріалами, витребуваними ухвалою суду від 21.02.2022, нотаріально посвідченої згоди співвласника - [PERSON] - на відчуження спірного авто не міститься; відповідачами доказів на підтвердження існування такої згоди не подано. На підтвердження орієнтовної ринкової вартості спірного автомобілів позивач подав скріншоти сервісу «Автономери» заведеного по він коду спірного автомобіля, а також інші докази, подано фото- та відеофіксацію стану авто в період користування родиною. Зі змісту поданих матеріалів убачається, що зазначена у договорі ціна становить 25 400 грн., що є невиправдано заниженою порівняно з орієнтовною ринковою вартістю авто відповідної комплектації, після укладення договору автомобіль фактично залишався у користуванні відповідачки [PERSON] . Відповідачка [PERSON] у відповіді на позов посилається на те, що рішення про відчуження автомобіля вона прийняла через відсутність коштів на утримання себе та спільної з позивачем дитини, аргументуючи позицію довідками про заборгованість за аліментами. Суд не приймає ці доводи як такі, що надають право в односторонньому порядку розпоряджатися спільним майном подружжя, оскільки сам факт фінансових труднощів та/або наявності заборгованості зі сплати аліментів не створює для одного з подружжя спеціального повноваження відчужувати спільну цінну річ без згоди іншого співвласника (ч. 3 ст. 65 СК України, ч. 2 ст. 369 ЦК України). Належним способом захисту прав дитини та одержання аліментів є звернення до органів примусового виконання рішення. Крім того, з наданої позивачем переписки вбачається, що він надавав відповідачці матеріальну допомогу на її прохання, отже доведеність «крайньої необхідності» продажу без повідомлення позивача та отримання його згоди відсутня. У судовому засіданні 16 серпня 2023 року, під час надання позивачем роздрукованих скріншотів листування у месенджері «Viber», [PERSON] особисто підтвердила авторство цієї переписки і не заперечувала проти долучення відповідних матеріалів до справи. Вказані відомості є належними та допустимими доказами, що підтверджують обставини спілкування сторін та позицію відповідачки (ст. 7680 ЦПК України). Відповідачкою не надано жодних належних і допустимих доказів повідомлення позивача про намір укласти договір відчуження автомобіля та одержання від нього письмової нотаріально посвідченої згоди. Навпаки, з досліджених матеріалів випливає, що після укладення спірного договору відповідачка продовжувала фактично користуватися автомобілем, що свідчить про формальний характер переходу права володіння та суперечить заявленій нею меті продажу. Щодо відзиву відповідача [PERSON] , поданого на електронну адресу суду, в якому він посилається на придбання автомобіля у «несправному стані», пояснюючи цим занижену ціну, та стверджує про відсутність особистого знайомства з продавцем і придбання авто «із сайту», суд зазначає: наведені твердження не підтверджені жодними доказами (актами огляду/ремонту, висновками експертів, платіжними документами тощо) і мають декларативний характер. Крім того, відзив подано з порушенням вимог ст. 178 ЦПК України (зміст відзиву, підпис відзиву, а також обов`язок одночасного надсилання копій іншим учасникам справи ч. 4 ст. 178), що зумовлює відхилення відповідних доводів як недоведених. Оцінюючи співвідношення договірної вартості відчуження за наданими позивачем доказами, суд встановлює, що ціна продажу 25 400 грн. є суттєво нижчою за звичайну ціну товару з аналогічними характеристиками. За таких обставин твердження відповідачки про продаж «в інтересах сім`ї» не знайшли свого підтвердження. Також із наданих матеріалів убачається, що [PERSON] зобов`язувалася повернути позивачу автомобіль за умови компенсації нею витрат на юридичні послуги, чим фактично підтвердила подальше користування спірним транспортним засобом уже після його «продажу» та збереження контролю над ним під час розгляду справи судом. Посилання відповідача-набувача на добросовісність не усуває відсутності повноважень у продавця та не легалізує правочин, учинений без згоди співвласника. Добросовісність контрагента не перетворює дійсним правочин, укладений особою без необхідних повноважень; при цьому суд має застосовувати ефективний спосіб захисту, який реально відновлює порушене право власника/співвласника (включно з поверненням речі), а не підмінювати його абстрактною компенсацією. У даній справі сукупність доказів (відсутність нотаріальної згоди, нереально низька ціна 25 400 грн. при значно вищій ринковій вартості, фактичне користування авто відповідачкою після «продажу») свідчить про удаваний і зловживальний характер відчуження, спрямований на обхід прав співвласника-позивача. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до Постанови від 15.06.2020 по справі № 430/1281/14-ц Касаційний цивільний суд вказав: Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним. Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Установивши, що позивач при укладенні оспорюваного договору не надавав своєї згоди на відчуження спірного майна, яке є спільною сумісною власності подружжя, як того вимагає частина третя статті 65 СК України, суд приходить до висновку про недійсність оспорюваного правочину з підстав, передбачених статтями 203, 205, 215 ЦК України. При розгляді спорів про відчуження одним із подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя слід передусім визначитись з об`єктом, тобто з тим, що відчужується. Предмет правочину є іншою правовою категорією, а саме - об`єктом, а не його частиною. Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог статті 362 ЦК України про переважне право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому. Договір продажу спільного сумісного майна подружжя, укладений без згоди іншого з подружжя, є недійсним в цілому. Подружжя є співвласниками спірного автомобіля, який було придбано під час шлюбу, позивач має майнові права на спірний автомобіль в цілому, правовий режим права власності - це право спільної власності, при відчуженні такого майна потрібна взаємна згода подружжя, оскільки встановлено, що згоди позивача не було, суд вважає, що договоір купівлі-продажу автомобіля має бути визнано недійсними. Згідно зі ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є реституція повернення сторонами всього одержаного; щодо речі повернення речі власнику (за неможливості відшкодування вартості). Враховуючи рухомий характер спірного майна (автомобіль) та чинний арешт (ухвала від 09.09.2021), ефективним способом захисту є витребування автомобіля у набувача за ст. 388 ЦК України, оскільки річ вибула з володіння позивача без його волі через правочин, учинений особою без належних повноважень. Заходи забезпечення мають діяти до фактичного виконання рішення, аби унеможливити повторне відчуження та приховування авто; з огляду на повідомлену невідомість місцезнаходження автомобіля, підлягає застосуванню зобов`язання відповідача-набувача передати авто для виконання рішення з наданням державному виконавцю права примусового вилучення у разі невиконання. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 7681, 89, 141, 258, 259, 263265 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, судові витрати покладаються на сторону, яка програла спір. Подані позивачем документи підтверджують сплату судового збору, реальність і необхідність витрат на правничу допомогу у сумі 43 000,00 грн. розмір витрат є співмірним зі складністю спору та роботою виконаною адвокатом. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що відповідачами не доведено правомірність відчуження спірного автомобіля та обставини, які могли б виправдати відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого співвласника; натомість позивач надав достатні, належні та допустимі докази, які у своїй сукупності підтверджують порушення його права співвласника і обґрунтовують застосування наслідків, передбачених ст. 215, 216, 369 та 388 ЦК України. За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved