Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 16.01.2025 року позивач звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 30.04.2016 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Пассіньято-суль-Тразімено провінції Перуджа Республіки Італія. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, сторони прожили у шлюбі більше восьми років, однак в останній рік їх подружнє життя не склалося, у подружжя різні характери та погляди на життя, сім`ю та її існування. Взаєморозуміння між ними втрачено. А всі намагання зберегти сім`ю не призвели до позитивних результатів. На даний час спільне господарство між подружжям не ведеться, шлюбні стосунки також між ними припинені. З наведених підстав вважає подальше спільне життя із відповідачем неможливим. Зазначає, що позивач на примирення не згідна, оскільки сім`я фактично розпалася, шлюб носить формальний характер. Вказує, що спору між подружжям стосовно місця проживання спільної дитини немає. Тому просить шлюб розірвати, малолітню дочку залишити проживати разом із нею, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, не заперечував щодо розірвання шлюбу за умови достатності доказів, які б дали змогу суду прийти до висновку, що шлюб суперечить їхнім інтересам, зазначив, що в органах РАЦС України відсутній актовий запис про реєстрацію шлюбу між сторонами. Зауважив, що заперечує щодо вимоги позовної заяви про залишення проживання дитини разом із матір`ю, оскільки щодо цього питання між сторонами існує спір. Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що на його думку, рішення суду у випадку задоволення позову, неможливо буде виконати на території України. Стосовно залишення дитини із позивачем заперечив, пояснив, що не надано доказів місця реєстрації дитини, крім того між сторонами існує спір. ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.01.2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 26.02.2025 року надано сторонам строк для примирення тривалістю 5 місяці та провадження у справі зупинено. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області на підставі розпорядження керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №352/105/25. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2025 року справу №352/105/25 було передано на розгляд судді Гриньків Д.В. Ухвалою суду від 25.07.2025 року поновлено провадження\~у цивільній\~справі за\~позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюб, призначено розгляд справи. Протокольною ухвалою суду від 04.09.2025 року задоволено клопотання відповідача про залишення без розгляду його заяви про залучення третьої особи до участі у справі. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що у відповідності до зведеної виписки з реєстру актів про одруження комуни Пассіньяно-суль-Тразімено Провінції [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , [INFO] 30.04.2016 року уклали шлюб в Пассіньяно-суль-Тразімено (Перуджа), про що складений актовий запис №4-І-/2016. Вказаний документ засвідчений апостилем (а.с.7-9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.10.2019 року Тлумацьким РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки №157 від 24.06.2019 року про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Тисменицької міської ради [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 01.06.2013 року (а.с.11). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли регулюються Сімейним кодексом України та Законом України «Про міжнародне приватне право». Згідно\~ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст.105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.1\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із\~ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу\~України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно зі ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Згідно з ч. 1\~ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до\~ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв.\~Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002 р.). Відповідно до\~наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 р. (в ред. від 18.11.2003 р. №140/5) "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні", документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України. Відповідно до міжнародного договору ст.1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції. Відповідно до ст.2, 3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003 р.) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції. На підставі міжнародної угоди №4210 спірні правовідносини регулюються нормами законодавства України. Частиною 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст.\~21,\~24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. За змістом ч. 2 ст.\~114, ст.\~115 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до\~Державного реєстру актів цивільного стану громадян\~та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Суд звертає увагу на те, що шлюб, укладений 30.04.2016 року відділом цивільного стану комуни Пассіньяно-суль-Тразімено Провінції Перуджа (Республіка Італія) на якому проставлено апостиль, а тому підстави для недійсності на території України відсутні. Таким чином, враховуючи те, що сторони уклали шлюб, на сьогоднішній день разом не проживають, не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між ними втрачено, і строк наданий для примирення не призвів до збереження та покращення сімейних стосунків, позивач та відповідач є громадянами України та на виписці з реєстру актів про одруження міститься апостиль, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відтак шлюб між [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , [INFO] , укладений 30.04.2016 року в Пассіньяно-суль-Тразімено (Перуджа), про що складений актовий запис №4-І-/2016, слід розірвати. Стосовно прохання позивача щодо залишення дитини проживати з матір`ю, то суд зазначає, що як вказано представником відповідача в судовому засіданні між сторонами існує спір стосовно місця проживання дитини. Відтак, дане питання суд не може вирішити одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Так, ВС КЦС у постанові від 15.01.2020 р. у справі № 200/952/18 дійшов до висновку, що при вирішенні справи про розірвання шлюбу за наявності спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відтак, суд роз`яснює, що за наявності спору щодо визначення місця проживання дитини сторони мають право вирішити дане питання окремо у судовому порядку із заявленням відповідної вимоги та залучення до участі у справі органу опіки та піклування або органом опіки та піклування. Крім того, суд зазначає, що згідно\~ст. 113 СК України\~вказано, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Здійснивши системний аналіз вищенаведеної норми суд дійшов висновку, що право на вибір прізвища є правом особи, яка його самостійно змінила, що реалізується на власний розсуд відповідною особою. При цьому зміна прізвища фізичної особи здійснюється на підставі її волевиявлення та виключно у порядку, що встановлений\~Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відповідними органами реєстрації актів цивільного стану. Одночасно слід роз`яснити, що відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України суд наділений повноваженнями зазначати про вибір прізвища у рішенні суду про розірвання шлюбу виключно у разі розгляду такої справи в порядку окремого провадження. При розгляді справи в позовному провадженні до компетенції суду вирішення даного питання не відноситься. На підставі наведеного,

Outcome: approved