Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

В провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває вищевказана цивільна справа, остаточними позовними вимогами, з урахуванням зменшення КП «Великодолинське», є: - стягнути з [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ВЕЛИКОДОЛИНСЬКЕ" (місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 1, корп. А, смт. Великодолинське, Овідіопольський район, Одеська обл., 67832, Україна, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 37645142, ІПН 376451415215, IBAN: [NUMBER] банк: АТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 305299) суму боргу в розмірі 29 928,11 грн. (Двадцяти дев`яти тисяч дев`ятсот двадцяти восьми гривень, 11 коп.), з яких: 24 620,54 грн. - сума основного боргу, 3 386,78 грн. - сума пені, 342,89 грн. - сума трьох відсотків річних, 1 577,90 грн. - сума інфляції; - стягнути з [PERSON] на користь КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ВЕЛИКОДОЛИНСЬКЕ" суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що станом на 31.05.2025 за адресою: Одеський р-н, с-ще Великодолинське, вул. Маріїнська, буд. 3, приміщення № 10, заборгованість Відповідача, враховуючи вартість тарифів, затверджених/змінених протягом дії Договору рішенням сесії Великодолинської селищної ради №730-VІІ від 22.02.2019 та рішеннями виконавчого комітету Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області: № 50 від 06.04.2022, № 9 від 27.02.2023, № 134 від 22.08.2023, № 185 від 24.06.2024, складає 29\~712,49 грн. У зв`язку з уточненням розрахунку та встановленням обставин, частина заборгованості за договором № 314 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.10.2019 припадає на період, за яким сплинув строк позовної давності, позивач на підставі ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України (загальна позовна давність становить три роки), частково відмовився від позову в цій частині та просив суд вважати таку відмову як зменшення розміру позовних вимог. З урахуванням викладеного, позивач зменшив суму основного боргу до стягнення із 29 712,49 грн. (Двадцяти дев`яти тисяч семисот дванадцяти гривень, 49 коп.) гривень до 24\~620,54 грн. (Двадцяти чотирьох тисяч шестисот двадцяти гривень, 54 коп.) гривень, оскільки частина суми у розмірі 5\~091,95 грн. (П`яти тисяч дев`ятисот однієї гривні, 95 коп.) гривен це сума, яка є початковим сальдо у довідці про взаємні розрахунки за період: Червень 2022 року Травень 2025 року; вона припадає на період, за який строк позовної давності вже закінчився. Інші вимоги (пеня, 3% річних, інфляційні витрати) підлягають перерахунку пропорційно зменшеній сумі основного боргу. Згідно уточненого розрахунку (пеня, три відсотки річних) та інфляційні витрати, здійснені, виходячи з розміру нової зменшеної суми основного боргу - 24 620,54 грн. Розрахунок заборгованості має наступний вигляд: основна сума боргу: 24 620,54 грн.; пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання: 3 386,78 грн.; три проценти річних (згідно зі ст. 625 ЦК України): 342,89 грн.; інфляційні витрати: 1 577,90 грн. Загальна сума до стягнення становить: 29 928,11 грн. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.06.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 21 липня 2025 року від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог до нього про стягнення суми боргу у розмірі 35810,27 грн., з підстав того, що договір № 314 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.10.2019 року не є укладеним у зв`язку з тим, що він підписаний лише позивачем, а підпис відповідача відсутній, позивач за період 2024-2025 роки не здійснив перерахунок вартості комунальної послуги з утримання будинку та прибудинкової території, хоча в усному порядку позивачу пропонувалось здійснити перерахунок вартості комунальних послуг. 28 серпня 2025 року від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких відповідач [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог до нього про стягнення суми боргу у розмірі 24620,54 грн. 28 серпня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника, в якій він підтримав позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в заяві від 26.08.2025 року про зменшення розміру позовних вимог просив розглянути справу за відсутності представника позивача. Представник відповідача Чехоніна Т.І. в судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові пояснення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Позивач є суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Використовуючи своє волевиявлення, [PERSON] та КП "ВЕЛИКОДОЛИНСЬКЕ" 01.10.2019 року уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 314. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно із ч. 2 ст. 12. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є, зокрема, ціна послуги; порядок оплати послуги, відповідальність сторін за порушення договору, порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги, тощо (ч. 3 ст. 12 Закону «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно із ч. 4., ч. 5 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів. В силу ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Постанов Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", № 515 від 17.07.2015 "Про затвердження Порядку визначення вартості послуг з управління багатоквартирним будинком", споживач здійснює оплату за наданні житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Тобто, згідно вимог діючого законодавства розмір оплати спожитих комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється за рішеннями органів місцевого самоврядування та вказується у відповідних договорах, укладених між споживачем і виконавцем. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Тобто, ухиляючись від оплати за/наданні послуги по Договору, Відповідач порушує грошове зобов`язання за вказаним Договором. 28.02.2025 набрав чинності Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" від 9 січня 2025 року №4196-IX (Закон 4196-ІX), яким передбачено визнання Господарського кодексу України таким, що втрачає чинність через шість місяців з дня набрання чинності Законом 4196-ІX. Тобто до 28 серпня 2025 року (до дати введення Закону 4196-ІX в дію) положення Господарського кодексу України залишаються чинними та підлягають застосуванню. Таким чином, при вирішенні правових питань, а також у судовій практиці, положення Господарського кодексу України продовжують мати юридичну силу до зазначеної дати. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно до положень ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР (надалі Закон № 543/96-ВР) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Відповідно до ст. 1 Закону № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений ст. 1 Закону № 543/96-ВР, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону № 543/96-ВР). Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У ч. 2 ст. 343 ГК України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2023 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Пунктом 2.3. Договору встановлено, що за несвоєчасне внесення зі Споживача стягується пеня у розмірі, встановленому законом, тобто в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від простроченої суми. Згідно ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 5.1., п. 5.2. Договору та положень ст. 222 ГК України досудовий порядок врегулювання спору застосовано. Судом встановлено, що КП "Великодолинське" надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку знаходиться об`єкт нерухомого майна: торгово-офісне приміщення №10, загальною площею 80,8 кв.м., власником якого є [PERSON] . Також судом встановлено, що 01.10.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 314 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Згідно з умовами Договору, відповідач зобов`язався здійснювати щомісячну оплату за послуги вартістю 314,31 грн., з урахуванням діючого тарифу на утримання прибудинкової території 3,89 грн. (рішення сесії Великодолинської селищної ради №730-VІІ від 22.02.2019). Разом із тим, згідно із п. 1.3. Договору розмір плати за надання послуг може бути змінений шляхом прийняття регуляторного акту на підставі рішення виконавчого комітету Великодолинської селищної ради та доведення до відома споживачів шляхом оприлюднення в засобах масової інформації смт. Великодолинське, при додержанні певного порядку, передбаченого діючим законодавством. Отже, судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідач ними користується. З матеріалів справи вбачається, що відповідач договірних умов не дотримується, систематично порушує зобов`язання щодо своєчасної оплати наданих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що утворює заборгованість відповідача по укладеному з Позивачем Договору. З урахуванням зменшення позовних вимог, станом на 31.05.2025 року за адресою: Одеський р-н, с-ще Великодолинське, вул. Маріїнська, буд. 3, приміщення № 10, заборгованість відповідача, враховуючи вартість тарифів, затверджених/змінених протягом дії Договору рішенням сесії Великодолинської селищної ради №730-VІІ від 22.02.2019 та рішеннями виконавчого комітету Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області: № 50 від 06.04.2022, № 9 від 27.02.2023, № 134 від 22.08.2023, № 185 від 24.06.2024, складає 24\~620,54 грн. Згідно розрахунку заборгованості основна сума боргу складає: 24 620,54 грн., пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання складає: 3 386,78 грн., три проценти річних (згідно зі ст. 625 ЦК України) складають: 342,89 грн., інфляційні витрати складають: 1 577,90 грн. Загальна сума заборгованості становить: 29 928,11 грн. Так, відповідно до вимог ч. 6. ст. 232 ГК України, пеня нараховується за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за Договором здійснюється відповідно до законодавства, а саме: Період заборгованостіКількість днів прострочення Сума боргу, грн.Облікової ставки НБУ на дату за який сплачується пеня, % (у відсотках) у рікПодвійна облікова ставка НБУ, % (у відсотках) у рік Сума пені, грн. Дата початку Дата закінчення 01.12.202412.12.20241220\~567,601326175,33 13.12.202423.01.20254221 243,0913,527659,18 24.01.202506.03.20254222\~594,07 14,529753,96 07.03.202531.05.2025 8624 620,5415,5311\~798,31 Всього: 3\~386,78 Розрахунок 3 % річних за прострочення оплати боргу з урахування піврічного нарахування штрафних санкцій: з 01.12.2024 по 31.05.2025 (включно) здійснюється наступним чином, а саме: Період заборгованості Кількість днів прострочення Сума боргу, грн.Розмір % (у відсотках) у рік Сума річних, грн. Дата початку Дата закінчення 01.12.202431.12.20243121\~243,09353,98 01.01.202531.01.20253121\~918,58355,85 01.02.202528.02.20252822\~594,07352,00 01.03.202531.03.20253123\~269,56359,29 01.04.202530.04.20253023\~945,05 359,04 01.05.202531.05.20253124\~620,54 362,73 Всього: 342,89 Розрахунок інфляційних витрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по Договору з урахування піврічного нарахування санкцій: з 01.12.2024 по 31.05.2025 (включно) здійснюється наступним чином, а саме: Період заборгованостіСума боргу, грн.Місяць, рік Індекс інфляції Сума інфляційного збільшення, грн. Дата початку Дата закінчення 01.12.202431.12.202421 243,09грудень, 2024 101,4297,40 01.01.202531.01.202521 918,58січень, 2025101,2263,02 01.02.202528.02.202522 594,07лютий, 2025100,8180,75 01.03.202531.03.202523 269,56березень, 2025 101,5349,04 01.04.202530.04.202523\~945,05квітень, 2025 100,7167,62 01.05.202531.05.202524\~620,54травень, 2025101,3320,07 Всього: 1\~577,90 Отже, суд приходить до обґрунтованого висновку про невиконання відповідачем вимог договору, укладеного із Позивачем, та існуванням у Відповідача заборгованості перед Позивачем, яка складається із суму боргу в розмірі 29 928,11 грн. (Двадцяти дев`яти тисячі дев`ятсот двадцяти восьми гривень, 11 коп.), з яких: 24 620,54 грн. - сума основного боргу, 3386,78 грн. - сума пені, 342,89 грн. - сума трьох відсотків річних, 1 577,90 грн. - сума інфляції, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо тверджень представника відповідача про наявність заборони на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості з житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», суд зазначає, що дана норма стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Однак, с-ще Великодолинське Одеського району Одеської області не входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, згідно Наказу № 309 від 22.12.2022 року, та затвердженого Міністерством розвитку громад та територій України, згідно Наказу № 376 від 28.02.2025 року. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн., суд вважає наголосити наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що закріплено в ст. 133 ЦПК України. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Як встановив у своїй постанові від 19.02.2021 року Верховний Суд у справі №917/1071/18, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру і їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Отже, суд приходить до висновку, що заявлені витрати не є співмірними зі складністю справи, розміром позовних вимог, які становили 9000 грн., наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим на ним часом, і не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Крім того, такі витрати становлять для відповідача надмірний тягар, що суперечить як принципу розподілу таких витрат, так і меті правосуддя. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зменшити суму витрат на правничу допомогу до 4500 грн.

Outcome: approved