Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Позивачка зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] . 15.06.2007р. між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» було укладено договори про надання споживчого кредиту № 11170520000 та № 11170520000/2. Цього ж дня для забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між позивачкою та зазначеним банком було укладено договір № 11170510000/11170520000/3 іпотеки вказаної квартири. Право вимоги за цими договорами відступалося неодноразово. ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» відступила на користь ТОВ «Торговий дім Технотрейд» право вимоги за кредитним договором № 11170510000 від 15.06.2007р. зі змінами та доповненнями до нього. Відповідно до договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.11.2017р. новому іпотекодержателю відступлено право вимоги за іпотечним договором № 11170510000/11170520000/3 від 15.06.2007р. Позивачем, як боржником, вказані договори відступлення прав були оскаржені в судовому порядку. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.08.2022р. \~у справі №\~201/5016/21 (провадження №\~22-ц/803/2790/22) апеляційну скаргу [PERSON] задоволено: Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2021р. скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано недійсним договір № 57/к про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 23.11.2017р. укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд», визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.11.2017р. укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд», зареєстрований за № 869, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38293537 від 23.11.2017р., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію іпотеки спец.розділу, а саме реєстрація відступлення прав іпотеки ( номер запису про іпотеку 23373377) на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 869, виданий 23.11.2017р; скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38293663 від 23.11.2017р., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію змін обтяження спец.розділу ( номер запису про обтяження 23373531) на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 869, виданий 23.11.2017р. У зв`язку з визнанням недійсними договорів відступленням права, ТОВ «Торговий дім Технотрейд» звернулось до суду до ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» щодо застосування наслідків недійсності правочину, та рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2023 року по справі № 910/10005/22 задоволено позовні вимоги ТОВ "Торговий дім "Технотрейд" до ТОВ "Фінансова компанія "Гровінг Стейт" про стягнення 1 100 000,00 грн., сплачених за договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги№57/К від 23.11.2017р. Під час судового розгляду справи №\~201/5016/21 ТОВ «Торговий дім Технотрейд» 11.01.2022р. здійснило державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки нібито в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Підставами державної реєстрації права власності за ТОВ «Торговий дім Технотрейд» були договір іпотеки №11170510000/11170520000/3 від 15.06.2007р. та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер: реєстровий №869 від 23.11.2017р., які 17.08.2022р. \~були визнані недійсними, а відтак ТОВ «Торговий Дім Технотрейд» безпідставно набуло права власності на спірне нерухоме майно. 27.08.2022р., тобто після ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року \~у справі №\~201/5016/21, яким визнано недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором, ТОВ «Торговий дім Технотрейд» розпорядилося (продало) спірною квартирою на користь відповідачки [PERSON] . [PERSON] як новий власник спірної квартири того ж дня, 27.08.2022р., передала спірну квартиру у іпотеку відповідачу [PERSON] , уклавши із ним договір № 5035. При цьому [PERSON] до 06.09.2016 року був керівником ТОВ «Фінансова Компанія «Гровінг Стейт» (яка відступила за недійсним договором право вимоги на користь ТОВ «Торговий Дім технотрейд»), [PERSON] є співзасновником ТОВ «Торговий Дім Агроторг Сервіс» разом з [PERSON] , а [PERSON] є директором та власником ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ „ОЛ ЕНД РУСТ», на користь якої ТОВ «Торговий Дім Технотрейд» частково здійснювало відступлення права вимоги до позивача. Позаяк ТОВ «Торговий Дім Технотрейд» не мало прав кредитора та іпотекодержателя, адже в судовому порядку договори відступлення визнано недійсними, воно не мало права здійснювати подальше відчуження спірної квартири. Як наслідок, усі наступні правочини, а саме договір купівлі-продажу квартири від 27.08.2022 року, укладений між ТОВ «Торговий Дім Технотрейд» та [PERSON] , договір іпотеки від 27.08.2022 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] є недійсними на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України. На підставі викладеного позивачка просить: -витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер ОНМ 2557305112020); -визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер 5035, від 27.08.2022 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Леонідом Олеговичем; -cкасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна-Сандомирського Л.О., індексний номер 64617135 від 27.08.2022 року, та внесений до Державного реєстру речових прав запис про іпотеку № 47700351 від 27.08.2022 року щодо державної реєстрації іпотеки на підставі: договір іпотеки, серія та номер: 5035, виданий 27.08.2022, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Л.О.; -cкасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна-Сандомирського Л.О., індексний номер 64617165 від 27.08.2022 року, та внесений до Державного реєстру речових прав запис про обтяження № 47700371 від 27.08.2022 року щодо державної реєстрації обтяження (вид обтяження: заборона на нерухоме майно) на підставі: договір іпотеки, серія та номер: 5035, виданий 27.08.2022, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Л.О., реєстровий номер обтяження 5036; -вирішити питання судових витрат. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Литвин Р.О. (діє на підставі ордеру від 29.04.2024р., т.1, а.с.195) ), надав пояснення (т.2, а.с.28-34), в яких просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на добросовісність набувача. В обгрунтування своїх заперечень вказує, що відповідачі у цій справі знайомі між собою тривалий час, тому [PERSON] був обізнаний про плани [PERSON] придбати нерухоме майно для запуску свого бізнес-проекту. У червні 2022р. він запропонував їй купити спірну квартиру, власником якої на той час було Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ТЕХНОТРЕЙД». Оскільки у [PERSON] не було грошових коштів для запуску проекту, [PERSON] запропонував їй позичити у нього 5 000 000грн. (137 000 доларів США з потрібних відповідачці для бізнесу 150 000 доларів США) під іпотеку спірної квартири. Узгодивши між собою всі питання щодо отримання та забезпечення позики, [PERSON] та [PERSON] звернулись до третьої особи у цій справі - приватного нотаріуса Іванютіна- Сандомирського Л.О., який перед вчиненням правочину здійснив перевірку квартири [ADDRESS] , на предмет наявних заборон, арештів, або будь-яких інших обтяжень, що могли бути перепоною для її придбання, і внаслідок перевірки таких перешкод не виявив. Відтак [PERSON] вжила розумних заходів задля перевірки об`єкту перед його придбанням. 27.08.2022р. між відповідачами був укладений договір позики у розмірі у сумі 5 000 000грн., що на час укладання договору позики складало 137 000 дол. США., за яким відповідач [PERSON] надав відповідачці [PERSON] суму, необхідну для придбання вказаної квартири. У той же день, 27.08.2022р. між відповідачкою [PERSON] та третьою особою у цій справі ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ТЕХНОТРЕЙД» укладено договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 5032, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирським Л.О., за умовами якого [PERSON] набула право власності на спірну квартиру, за ціною 1 500 000грн. Одразу після реєстрації права власності на квартиру, 27.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирським Л.О. був посвідчений договір іпотеки серія та номер: 5035, за яким [PERSON] в рахунок забезпечення виконання договору позики передала в іпотеку придбану квартиру [ADDRESS] . Надалі [PERSON] , використовуючи надану позику, зробила в спірній квартирі ремонт, зробивши там торгівельне приміщення, який функціонує до цього часу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лихопьок Д.П. (діє згідно ордеру від 04.08.2023р., т.1, а.с.84), надав пояснення, якими просить відмовити у задоволенні позову (т.2, а.с.95-97). Вказує, що [PERSON] працює на ринку комп`ютерних послуг, керує колективом IT-фахівців, а вільні кошти інвестує в різні бізнес-проекти, у тому числі своїх знайомих. Не має жодного відношення до таких Товариств, як ТОВ «Фінансова Компанія «Гровінг Стейт», ТОВ «Торговий Дім Агроторг Сервіс», ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ОЛ ЕНД РУСТ». Відповідачка його давня знайома, і він був обізнаний про її наміри придбати нерухоме приміщення для бізнесу. У 2022р. з`явився підходящий об`єкт (спірна квартира), ціною 1 500 000грн., про що [PERSON] повідомив [PERSON] . Вона зацікавилася, але сказала, що не має грошей, бо їй треба не тільки придбати приміщення, але й робити там ремонт, тому доведеться брати кредит під заставу. Погодити необхідну суму кредитування в банках (5млн грн) в неї не вийшло. [PERSON] , маючи таку суму після проджажу нерухомого майна в м. Києві, запропонував [PERSON] позику під заставу спірної квартири. Вона погодилася. При оформленні договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ТЕХНОТРЕЙД» 27.08.2022 року, приватний нотаріус Дніпровського МНО Іванютін-Сандомирський Л.О. зробив необхідні перевірки вказаного об`єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] , на предмет наявних заборон та обтяжень, які б перешкоджали укласти договір іпотеки, і їх не виявив. Після оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки серія та номер 5035, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирським Л.О., за яким вона передала [PERSON] квартиру в іпотеку. А відтак договір іпотеки укладений на цілком законних підставах, без будь-якої омани або приховування. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд» - адвокат Єпрем`ян Л.В. (діє згідно ордеру від 08.08.2023р., т.1, а.с.68), надав пояснення (т.2, а.с.104-106), в яких просить відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування своїх заперечень вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд» набуло спірну квартиру у власність на підставі договорів, укладених 23.11.2017р. із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» про відступлення права вимоги за грошовими і іпотечними зобов`язаннями. При цьому іпотечний договір містив у собі іпотечне застереження. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття у власність відбулося 11.01.2022р., відповідало вимогам Закону України «Про іпотеку», і жодних заборон для цього станом на 11.01.2022р. не було. Від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна-Сандомирського Л.О. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» заяв по суті справи не отримано, про час та місце розгляду справи вони сповіщені належним чином, в тому числі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» отримувало судові повістки у електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд». Суд, вислухавши поясненням представників сторін і третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.06.2007р. між позивачкою та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 11170510000/11170520000/3 спірної зараз квартири [ADDRESS] (т.1, а.с.16-19). Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов?язань іпотекодавця за кредитним договором № 11170510000 від 15.06.2007р., за кредитним договором № 11170520000/2 від 15.06.2007р. (п.1.2). Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Зайченко І.А. Дніпропетровського міського нотаріального округу 27.07.2006р., за реєстром 5885 та зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 28.08.2006р. за № 15352439 і немає жодних договірний строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки (п.1.5). 05.02.2009р. у п.1.2, п.п.1.2.2 цього договору іпотеки внесені зміни стосовно договорів, які забезпечують іпотекою та стосовно строків зобов`язання до 2038р. (т.1, а.с.20). 15.11.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №11170510000/11170520000/3, посвідченим 15.06.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрованим за реєстровим № 5871, укладеним між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (право вимоги за якими перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Киівського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №№ 2949, 2950 та фізичною особою [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов?язань боржника за договором про надання споживчого кредиту № 11170510000 від 15.06.2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами до нього (т.2, а.с.62-65, 86-90). 23.11.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд» укладено договір № 57/К відступлення прав вимоги, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд» відступлені права вимоги за кредитним договором № 11170510000 від 15.06.2007р., укладеним між позивачкою [PERSON] та Акціонерним товариством «Дельта Банк» (т.1, а.с.30). 23.11.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» як первісним іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд» як новим іпотекодержателем укладено нотаріально посвідчений за р.№ 869 договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 11170510000/11170520000/3 від 15.06.2007р., яким первісний іпотекодержатель відступив новому право вимоги за: іпотечним договором N11170510000/11170520000/3, посвідченим 15.06.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрованим за реєстровим № 5871, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (право вимоги за якими перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. та зареєстрованого в реєстрі за №№2949, 2950) та фізичною особою [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов?язань боржника за договором про надання споживчого кредиту №11170510000 від 15.06.2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами до нього (т.1, а.с.29) У травні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.11.2017р. укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд», зареєстрований за № 869, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38293537 від 23.11.2017 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію іпотеки спец.розділу, а саме реєстрація відступлення прав іпотеки ( номер запису про іпотеку 23373377) на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 869, виданий 23.11.2017 року; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 38293663 від 23.11.2017 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію змін обтяження спец.розділу ( номер запису про обтяження 23373531) на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 869, виданий 23.11.2017р. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16.12.2021р. відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Технотрейд», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ол Енд Руст» про визнання недійсним договору купівлі-продажу. 11.01.2022р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Римською А.В. зареєстровано право власності на спірну квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд», номер запису про право власності 46174172 (див. п. 1.3 договору купівлі-продажу від 27.08.2022р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд» як продавцем та відповідачкою [PERSON] , т.1, а.с.21). 17.02.2022р. Дніпровським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою\~ [PERSON] на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Технотрейд», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Ол Енд Руст» про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.08.2022р. \~у справі №\~201/5016/21 (провадження №\~22-ц/803/2790/22) апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2021р. скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано недійсним договір № 57/к про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 23.11.2017р. укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд», визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 23.11.2017р. укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та ТОВ «Торговий дім Технотрейд», зареєстрований за № 869, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., скасовані вчинені на підставі цих договорів рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію відступлення прав іпотеки (номер запису про іпотеку 23373377) та про державну реєстрацію змін обтяження спец.розділу (номер запису про обтяження 23373531. Через 10 днів, 27.08.2022р., між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд» як продавцем та відповідачкою [PERSON] як покупцем укладено договір купівлі-продажу спірної квартири (т.1, а.с.21). Згідно п.1.3 цього договору, нерухоме майно, що відчужується, належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору іпотеки № 11170510000/11170520000/3, посвідчений Кухтіною В.В., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 15.06.2007р. за реєстровим № 5871; договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений Гембарською С.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23.11.2017 року за реєстровим № 869 та відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 27.08.2022р. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Римською А.В., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 11.01.2022р., номер запису про право власності 46174172, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Римською А.В., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 19.01.2022 року за індексним № 295356565, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2557305112020. Цього ж дня, 27.08.2022р. між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки спірної квартири (т.1, а.с.23-24). Розглядаючи вимоги про витребування у [PERSON] на користь позивачки спірної квартири суд враховує наступне. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення ст. 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч.ч.1,3 ст. 388 ЦК України. Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Правила ч.1 ст. 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У ч.3 цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.03.2019р. у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18)). Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23.01.2014р.). Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується». Розглядаючи справи щодо застосування положень ст.388 ЦК України у поєднанні з положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див.\~постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018р. у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (див. пункт 58 постанови\~Великої Палата Верховного Суду\~від 14.12.2022р. у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)). Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам ст.388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (див. пункт 6.53 постанови\~Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021р. у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)) У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023р. в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) вказано, що, вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування ст.388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26.06.2019р. у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23.10.2019р. у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01.04.2020р. у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22.06.2021р. у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23.11.2021р. у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 06.07.2022р. у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21.09.2022р. у справі № 908/976/19 (пункт 5.66))». Для приватного права, з урахуванням принципу розумності, є неприйнятним використання конструкції юридичної особи (зокрема, внесення нерухомості до статутного капіталу юридичної особи, вихід учасника із юридичної особи та отримання при виході), інших правомірних приватно-правових засобів (зокрема, поділ об`єктів нерухомості) з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову. Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022р. в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022р. у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть. У цій справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд» як новий іпотекодержатель 11.01.2022р. оформило право власності на спірну квартиру на підставі іпотечного застереження, яке містилось у договорі іпотеки від 15.06.2007р. При цьому набуття цим товариством права нового іпотекодержателя оспорювалося позивачкою як іпотекодавцем в судовому порядку з травня 2021р. Рішення у справі постановлено 16.12.2021р., і станом на день оформлення права власності (11.01.2022р.) не набрало законної сили. В подальшому через 10 днів після того, як постановою Дніпровського апеляційного суду визнані недійсними договори відступлення права вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд», це товариство продає спірну квартиру відповідачці [PERSON] . Відповідачка [PERSON] , в свою чергу, діючи з розумною обережністю як добросовісний набувач, купуючи спірну квартиру в 2022р., спираючись на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, могла встановити і передачу спірної квартири позивачкою [PERSON] в іпотеку в 2007р., і суму кредиту 247 500 доларів США, і строк повернення кредиту - до 2028р. (потім цей строк збільшився ще на 10 років, але в будь-якому випадку не сплинув у 2022р.), і накладену та незняту заборону відчуження квартири через цю іпотеку; вона могла встановити і неодноразовий (тричі) перехід прав вимоги за кредитним договором та прав іпотекодержателя, і що Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім технотрейд», яке продає їй квартиру, набуло свої права нового кредитора та іпотекодержателя через 7 днів після попередника і з`ясувати, чи не оспорюються правочини стосовно такого швидкого переходу прав у судовому порядку, а також, розуміючи, що строк повернення кредиту не сплинув, з`ясувати в товариства як у кредитора питання погашення попереднім власником спірної квартири заборгованості в сумі 247 500 доларів США і підстави переходу до товариства права власності на квартиру. Але [PERSON] , купуючи спірну квартиру за 1 500 000грн, в той же день передає її в іпотеку відповідачу [PERSON] , оцінивши при цьому в 5 000 000грн. Все викладене свідчить про те, що до спірних правовідносин концепція добросовісного набувача незастосовна, а відтак позовні вимоги в частині витребування спірної квартири у відповідачки [PERSON] на користь позивачки підлягають задоволенню. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У постанові від 11.11.2019р. у справі № 756/15538/15-ц Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст.216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Такий спосіб захисту порушеного права як визнання правочину недійсним прямо передбачений цивільним законодавством (п. 2 ч.2 ст. 16 ЦК України). Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу, набуття, зміни, встановлення чи припинення прав). При розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення. Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства. Добросовісність при реалізації прав і повноважень передбачає неприпустимість зловживання правом, яка виходячи з конституційних положень означає, що здійснення прав та свобод людини не повинне порушувати права та свободи інших осіб. Відповідно до ч.1-4 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, визначених договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, приватноправовий інструментарій (як в договірних, так і в позадоговірних відносинах) учасники цивільних відносин мають використовувати добросовісно, не зловживаючи правом. Зокрема, такий інструментарій не може використовуватись особою на шкоду іншим учасникам цивільних правовідносин. Укладення договору іпотеки (як і укладення будь-якого іншого правочину на шкоду власника майна) не може створювати умови (або передумови) для унеможливлення повернення майна від фактичного володільця, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 189 ЦК України), разом з тим, цивільне законодавство не покладає на власника тягар обтяжень чи обмежень, що виникли внаслідок незаконних дій інших суб`єктів. У цій справі встановлено, спірна квартира вибула з володіння позивачки поза її волею, а тому тому вона підлягає витребуванню від останнього володільця на користь її правомірного власника. Факт вибуття\~нерухомого майна\~з володіння\~позивачки без\~належних правових\~підстав свідчить\~про порушення\~її прав\~власника майна.\~Тому будь-які\~наступні правочини,\~здійснені щодо\~цього майна\~не можуть\~вважатися такими,\~що відповідають\~нормам чинного\~законодавства (Верховний\~суд у\~постанові від 30.04.2025р, справа № 761/18603/22, провадження № 61-3054св25). У постанові від 09.09.2024р. у справі № 466/3398/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вказав на необхідність враховувати добросовісність/ недобросовісність іпотекодержателя для того щоб вирішити питання про набуття ним права іпотеки та/або при визнанні недійсним договору іпотеки. У постанові Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024р. у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23) зроблено висновок, що конструкція «добросовісного іпотекодержателя» (тобто того, який набув право іпотеки на підставі договору іпотеки із невласником), хоча й прямо не передбачена в приватному праві, але є проявом доброї совісті (пункт 6\~статті 3 ЦК України). Якщо\~ЦК України\~допускає набуття права власності добросовісним набувачем (стаття 330 ЦК України) найбільш повного та абсолютного речового права (права власності) від неуповноваженої особи, то набуття такого права на чужу річ (обмеженого речового права) як права іпотеки, також має допускатися правопорядком. Законодавець не передбачив нікчемності правочину, у випадку відсутності у іпотекодавця права власності на предмет іпотеки. Тому такий правочин є оспорюваним. Недійсність первісних юридичних фактів чи документів не призводить до недійсності договору іпотеки, оскільки в українському праві відсутня залежна недійсність для таких випадків. Тому повинна враховуватися добросовісність/недобросовісність іпотекодержателя, для того щоб вирішити питання про набуття ним права іпотеки та/або при визнанні недійсним договору іпотеки. До обставин, які можуть свідчити, що недобросовісність іпотекодержателя відноситься, зокрема: момент вчинення правочину; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняється договір іпотеки (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб). Для добросовісного іпотекодержателя має бути характерним такий стандарт поведінки, який притаманний середньому розумному та обачному іпотекодержателю. Конструкція «добросовісного іпотекодержателя», зокрема, має виключатися в тому разі, коли майно було вкрадене у власника або в особи, якій власник передав майно у володіння. Власник, який за допомогою віндикаційного позову чи реституції повернув майно від неуповноваженого іпотекодавця «займає» місце останнього у відносинах іпотеки. Очевидно, що до власника, який задовольнив вимоги іпотекодержателя, переходить у порядку суброгації (частина третя\~статті 528 ЦК України) право вимагати з боржника виконання зобов`язання, яке було забезпечене іпотекою. Можливість доступу відповідача [PERSON] як фізичної особи-позикодавця до відкритих державних реєстрів, які містять інформацію як про те, що спірна квартира передана в іпотеку в 2007р. із накладанням заборони для забезпечення виконання грошових зобов`язань попереднього власника, так і про те, що ця заборона не знята, і що строк виконання зобов`язань не настав свідчить про те, що до спірних правовідносин концепція «добросовісного іпотекодержателя» незастосовна. Свої права у відносинах позики позикодавець може захистити шляхом стягнення коштів з позичальника. Крім цього, враховуючи хронологію відчуження спірної квартири та укладення відносно неї договору іпотеки, яким обтяжено права законного власника, відсутні підстави вважати, що відповідачі у цій справі діяли добросовісно, розумно та не вчиняли зловживання правом. \~\~\~Слід також звернути увагу на те, що правовий висновок щодо захисту прав власника нерухомого майна, обтяженого іпотекою на користь особи, з якою він не перебував у зобов`язальних відносинах, сформульовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024р. в справі № 496/1059/18 (провадження № 14-209цс21), в якій йдеться про те, що позивач як власник не передавав земельну ділянку в іпотеку за договором іпотеки, не був стороною цього правочину та не перебував з відповідачами в зобов`язальних відносинах, що свідчить про незаконність державної реєстрації за товариством права іпотеки на вказану ділянку, що створює позивачу перешкоди у здійсненні правомочності самостійно розпоряджатись своїм нерухомим майном. \~Велика Палата Верховного Суду вказала, що для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи. Судове рішення про задоволення такого позову, яке набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації відомостей про припинення незаконно зареєстрованого за відповідачем права іпотеки, що усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правоможності розпоряджатись своїм нерухомим майном. А відтак слід визнати недійсним договір іпотеки, укладений між відповідачами. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до обтяження речових прав на нерухоме майно віднесено, серед інших, заборону відчуження та/або користування, а також іпотеку. За загальним правилом, у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав чи їх обтяжень, державний реєстратор повинен керуватися нормами цього Закону, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення (п. 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022р. у справі № 914/2350/18). Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на момент подання позовної заяви, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Абз.2, 4 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, зокрема, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Верховний Суд у постанові від 10.11. 2021р., у справі № 910/8060/19 вказав, що під ефективним способом захисту, слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30.01.2003р.). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення й похідних вимог про скасування рішень приватного нотаріуса як державного реєстратора, оскільки їх скасування відновить порушене право позивача, як власника спірної квартири, щодо права розпорядження, володіння та користування нею. Відтак позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати, у вигляді судового збору, по 8 320грн. з кожного.

Outcome: approved