Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

У травні 2024 р. комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» (далі також - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», Керуюча компанія, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідачка) про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, інфляційної складової та трьох процентів річних в загальному розмірі 68 453,05 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. З 01.05.2025 структурний підрозділ Керуючої компанії ЖЕД № 206 здійснює надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій для будинку [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] належить на праві власності розташована у цьому будинку квартира № 29 (далі також - квартира). До моменту отримання спадщини квартира належала померлій матері відповідачки [PERSON] (далі - [PERSON] ), на яку відкрито особовий рахунок. За переоформленням рахунку відповідачка до позивача не зверталась. За період з 01.05.2015 по 30.04.2024 виникла заборгованість за оплату наданих позивачем послуг в розмірі 52 760,22 грн. Відповідачка як боржниця, що прострочила виконання грошового зобов`язання, відповідно до положень статті 625 ЦК України зобов`язана сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в розмірі 11 912,77 грн та трьох процентів річних в розмірі 3 780,06 грн. Ухвалою суду від 11.06.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 21.06.2024 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона частково визнала вимоги про стягнення основної заборгованості, нарахованої за період з 10.02.2023 по 30.04.2024, в розмірі 8 525,60 грн, у задоволенні решти вимог просила відмовити. За міркуванням відповідачки у неї виник обов`язок з оплати спожитих житлово-комунальних послуг лише з моменту набуття права власності на квартиру. Вказала також, що позивач не надав доказів наявності боргів попереднього власника та звернення або вимог до нього з приводу заборгованості. 24.06.2024 від відповідачки надійшов ще один відзив на позовну заяву аналогічного змісту доповнений вказівкою на сплив строку позовної давності. 05.07.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив. Заперечення проти аргументів відповідачки мотивовані тим, що відповідно до положень цивільного законодавства квартира належить відповідачці з часу відкриття спадщини, тобто з 15.06.2016, відсутність свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності у встановленому законом порядку не позбавляє спадкоємця права на спадщину та прав володіння і користування спадковим майном, при цьому прийняття відповідачкою спадщини свідчить про те, що вона успадкувала і борги спадкодавця. Позивач вказав, що неодноразово намагався стягнути борг з попередньої власниці квартири [PERSON] , не знаючи про її смерть, про що свідчить подання до суду заяви про видачу судового наказу та позовної заяви, за результатами розгляду якої було ухвалене рішення про стягнення боргу за період з 01.05.2015 по 30.04.2022. За вказаним рішенням було відкрите виконавче провадження, однак у подальшому виконавець його закрив на тій підставі, що боржниця померла. Позивач також заперечив проти застосування строків позовної давності посилаючись на положення пунктів 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та на свій статус об`єкта критичної інфраструктури. Разом з відповіддю на відзив позивач подав клопотання про витребування з Сьомої Київської державної нотаріальної контори заяви [PERSON] про прийняття спадщини. За результатами розгляду вказаного клопотання підстав для його задоволення суд не знайшов, оскільки при наявності даних про видачу відповідачці свідоцтва про право на спадщину відомості, які містяться у її заяві про прийняття спадщини, не мають істотного значення для вирішення справи. 20.02.2025 від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Вирішуючи питання прийняття зазначеної заяви, суд застосовує такі процесуальні норми. За приписом пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Право на вчинення процесуальної дій втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 289 цього Кодексу розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Отже ураховуючи, що заява про збільшення позовних вимог подана після закінчення встановленого законом процесуального строку, а клопотання про поновлення пропущеного строку позивачем не заявлено, суд залишає вказану заяву без розгляду. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 № 33 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади місті Києва» за Керуючою компанією на праві господарського відання закріплено об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, серед яких багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] . З 01.05.2015 Керуюча компанія надає для зазначеного будинку послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2002 набула у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 88,7 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м. [INFO] [PERSON] померла (актовий запис про смерть від 16.06.2016 № 790). Вже після смерті [PERSON] у травні 2022 р. Керуюча компанія пред`явила до неї позов про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що виникла за період з 01.05.2015 по 30.04.2022, інфляційної складової та трьох процентів річних в загальному розмірі 43 974,40 грн (цивільна справа № 753/5139/22). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.02.2023 позов Керуючої компанії задоволено в повному обсязі. Вказане рішення суду ніким не оскаржувалось, набрало законної сили та за ним було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І. М. (виконавче провадження № 71869280). Під час здійснення виконавчого провадження виконавець отримав дані про смерть боржниці і на цій підставі прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.10.2023). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла відповідачка [PERSON] , про що свідчать дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру було здійснено 10.02.2023 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.02.2023, номер 2-83, що було видане державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори. Правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Житловим кодексом України (далі - ЖК України), а також іншими нормативно-правовими актами у цій сфері. На момент виникнення спірних правовідносин (травень 2015 р.) діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 р. № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV). За визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, а комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За змістом пункту 3 статті 13 Закону № 1875-IV послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій включають в себе прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо. Перелік складових послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та порядок їх надання деталізований у Примірному переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженому наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 № 150, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 21.08.2004 за № 1046/9645, та у розпорядженні виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 09.03.2011 № 307 «Про впорядкування надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві». Порядок надання зазначених послуг також регулюється Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207. Відповідно до статті 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтею 20 Закону № 1875-IV передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг, якому кореспондує обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом першим частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV встановлено обов`язок споживача, а пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону - обов`язок виконавця, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з Типовим договором. Форма і зміст Типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» (втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 718). На основі типового договору Керуюча компанія підготувала договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, який був опублікований 14.07.2015 в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск № 99 (4695). Зазначений договір відповідно до статті 634 ЦК України є договором приєднання. Згідно з цією нормою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною другою статті 641 цього Кодексу визначено, що реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (стаття 642 ЦК України). На момент опублікування договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територійвласницею квартири була [PERSON] , яка споживала передбачені договором послуги і жодних заперечень щодо умов договору не подавала, а відтак між нею та позивачем було укладено договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територійшляхом акцепту публічної оферти відповідно до статті 642 ЦК України. З 01.05.2019 набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі - Закон про житлово-комунальні послуги). За нормою статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно положень статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до статті 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Пунктом 3-1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону про житлово-комунальні послуги визначено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Обов`язок споживача (власника) своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги випливає і з положень статей 319, 322, 360 ЦК України, статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статей 66, 67, 68, 162 ЖК України та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. Розмір та структура тарифів на послуги, які надавались у спірний період позивачем для будинку [ADDRESS] , були затверджені розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.04.2015 № 442 та від 06.06.2017 № 668 та становили: з 01.05.2015 по 30.06.2017 - 3 грн (з ПДВ) за 1 кв.м.; з 01.07.2017 по 31.01.2024 - 6,70 грн (з ПДВ) за 1 кв.м. Калькуляційною одиницею розрахунку вартості послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є 1 кв.м. загальної площі квартир, житлових та нежилових приміщень в будинку, що перебувають у власності або наймі фізичної чи юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з нормами статей 526, 530 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що впродовж усього періоду надання ним послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територійдля будинку [ADDRESS] жодних оплат за вказані послуги від власника квартири № 29 не надходило, внаслідок чого станом на 30.04.2024 виникла заборгованість в розмірі 52 760,22 грн. Закріплений статтею 12 ЦПК України принцип змагальності цивільного судочинства передбачає обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачка не надала. З огляду на викладене суд вважає наданий позивачем розрахунок достовірним доказом розміру заявленої до стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. За приписами статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг не є зобов`язаннями, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця (стаття 1219 ЦК України), а відтак такі зобов`язання входять до складу спадщини на загальних підставах. Частина друга статті 1220 ЦК України визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців посвідчується свідоцтвом про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України, стаття 66 Закону України «Про нотаріат»). Водночас нормою частини третьої статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Аналіз наведених нормативних положень дає підстави для висновку, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину та здійснення державної реєстрації свого права власності, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). Отже з огляду на обставину успадкування відповідачкою [PERSON] квартири [ADDRESS] до неї перейшли і боргові зобов`язання спадкодавиці [PERSON] , які виникли у зв`язку з невиконанням останньою умов договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] ,а відтак незалежно від дати реєстрації права власності відповідачки на успадковане нерухоме майно саме з вказаної дати вона набула права на спадкове майно і в силу цієї обставини у неї виник обов`язок сплачувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на умовах, визначених договором від 14.07.2015, приєднання до якого випливає з факту отримання нею зазначених послуг. Наведене свідчить про неспроможність доводів відповідачки щодо відсутності підстав для покладення на неї відповідальності за невиконання зобов`язань з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надавались позивачем до моменту державної реєстрації її права власності на успадковану квартиру. Звільнення від сплати зазначених послуг у разі їх невикористання може бути реалізоване лише при відповідному документальному оформленні (пункт 6 частини першої статті 20 Закону № 1875-IV, пункт 6 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»), проте на таку обставину відповідачка не послалась і відповідних доказів не надала. За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Отже виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішень судів та інших органів (посадових осіб), прийнятих на захист прав суб`єктів матеріальних правовідносин, умови та порядок примусового виконання яких визначає Закон № 1404-VIII. За приписами частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, при цьому цивільне процесуальне законодавство не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі, тобто процесуальне правонаступництво у таких правовідносинах не допускається. Саме з наведеної підстави приватний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, відкритого за рішенням суду про стягнення частини спірної заборгованості з попередньої власниці квартири [PERSON] . Частина третя статті 39 Закону № 1404-VIII визначає, що у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 3 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII). Зважаючи на викладене, факт існування рішення суду про стягнення частини спірної заборгованості з попередньої власниці квартири [PERSON] не створює ризику подвійного стягнення, заборона на яке встановлена статтею 61 Конституції України, та не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відмова у захисті порушеного майнового права позивача не відповідає таким фундаментальним засадам цивільного права як справедливість, добросовісність і розумність, закріпленим нормами статей 3, 13 ЦК України, та завданням цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України). Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних ґрунтуються на приписах частини другої статті 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Виходячи з того, що індекс інфляції - це показник характеристики динаміки загального рівця цін на товари та послуги, інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення. Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Відповідно до наданих позивачем розрахунків його втрати від інфляції за період з 21.06.2015 по 20.05.2024 склали 11 912,77 грн, а розмір належних йому за цей же період трьох процентів річних становить 3 780,06 грн. Разом з тим зазначені розрахунки суд не може покласти в обґрунтування свого рішення, оскільки їх здійснено всупереч положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції, яка була чинною в період з 05.03.2022 по 29.12.2023). Цією постановою установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/22, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX64/22, з 24.04.2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває і понині. Окрім того спадкові правовідносини за своєю юридичною природою є відносинами правонаступництва, на які поширюється загальновизнане правило цивільного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet» (ніхто не може передати більше прав, ніж має сам), а тому спадкоємець може нести зобов`язання зі сплати інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за час прострочення виконання спадкодавцем грошового зобов`язання тільки в тому випадку, якщо вони нараховані спадкодавцеві за життя. Судом установлено, щоКеруюча компанія за життя попередньої власниці квартири [PERSON] не нараховувала їй суми, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, і вимог про їх стягнення не заявляла, тобто обов`язок з їх сплати відповідачка не успадкувала. За наведених обставин у позивача відсутнє право на отримання від відповідачки коштів на відшкодування своїх матеріальних втрат від знецінення грошових коштів та трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання за періоди прострочення з 01.05.2015 по 14.06.2016 та з 24.02.2022 по 29.12.2023. При наданні оцінки обґрунтованості вимог позивача слід також урахувати заяву відповідачки про застосування позовної давності, сплив якої є самостійною підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Так, стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом, установленим частиною першою статті 261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заявлена до стягнення заборгованість виникла в період з травня 2015 р. по квітень 2024 р., позов поданий у травні 2024 р., а відтак частина позовних вимог знаходиться за межами строку позовної давності. Належних обґрунтувань поважності причин пропущення позовної давності позивач не навів і доказів на їх підтвердження не надав. Водночас на період дії карантину, що був встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) і тривав з 12.03.2020 по 01.07.2022, та на період воєнного стану законодавець передбачив продовження строків, визначених, зокрема, статтею 257 ЦК України (пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Отже у спірних правовідносинах позовна давність є такою, що спливла, лише за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла до 12.03.2017, а в решті вимог порушене майнове право позивача підлягає судовому захисту. Згідно з наданими позивачем розрахунками за період з 12.03.2017 по 30.04.2024 (в межах позовної давності) відповідачкою не оплачено надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій на загальну суму 46 692,06 грн, що і є обґрунтованим та доведеним розміром вимог про стягнення основного боргу. Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Такими додатковими вимогами у розглядуваній справі є вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахування яких має здійснюватись за періоди з 12.03.2017 по 23.02.2022 та з 30.12.2023 по 30.04.2024. Здійсненими судом із застосуванням наведених вище формул математичними розрахунками установлено, що за вказані періоди прострочення виконання відповідачкою грошового зобов`язання (1947 днів прострочення) втрати позивача від інфляції склали 8 777,77 грн, а три проценти річних - 2 531,92 грн. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (основного боргу) в розмірі 46 692,06 грн, інфляційної складової в розмірі 8 777,77 грн та трьох процентів річних в розмірі 2 531,92 грн, а усього 58 001,75 грн. Стаття 141 ЦПК України визначає, що у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 3 028 грн. Загальний розмір заявлених ним позовних вимог становив 68 453,05 грн, з яких судом задоволено вимоги на суму 58 001,75 грн. Отже ураховуючи, що позов задоволений на 17/20 частин (58001,75х100/68453,05), на відповідачку слід покласти 17/20 частин сплаченого судового збору, що у грошовому виразі становить 2 573,80 грн (3 028/20х17). На підставі викладеного,

Outcome: partial