Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] представник позивача [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача АТ «Чернігівгаз» про захист прав споживачів. Позивач просить суд: визнати відсутнім у [PERSON] (як індивідуального споживача природного газу) обов`язку укладати Типовий договір розподілу природного газу з Оператором ГРС відповідно до Закону України «Про ринок природного газу», визнати, що Кодекс газорозподільних систем та Типовий договір розподілу природного газу не є актами цивільного законодавства, визнати неправомірним використання Оператором ГРС персональних даних [PERSON] без її дозволу для здійснення нарахувань за послугу, яка нею не замовлялась, визнати неправомірними дії Оператора ГРС щодо: нарахування та стягнення плати за послугу розподілу природного газу за відсутності законно укладеного з нею договору; примусу до укладення типового договору розподілу природного газу шляхом незаконного тиску, погроз припинення газопостачання та застосування актів господарського законодавства, які не регулюють її цивільні права як індивідуального споживача, зобов`язати Оператора ГРС припинити протиправні дії, а саме: припинити надсилати позивачу рахунки за послугу розподілу природного газу, яку вона не замовляла; утриматися від погроз щодо припинення газопостачання за несплату послуги розподілу природного газу, визнати [PERSON] потерпілою особою завданням їй Оператором ГРС неправомірними діями відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України. Ухвалити рішення суду у спосіб, що забезпечить реальне виконання захисту її прав, зокрема через: пряму заборону Оператору ГРС здійснювати нарахування плати за послугу розподілу газу без укладеного договору відповідно цивільного законодавства; заборону припиняти газопостачання яке, як житлово-комунальна послуга, має бути безперервним. Ухвалою суду від 20.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі, у встановлений судом строк подала відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи будь\~яких інших клопотань на адресу суду не надходило. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного висновку. [PERSON] , є індивідуальним споживачем - отримувачем житлово-комунальних послуг постачання природного газу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - ЗУ «Про ЖКП») та користується природним газом за умовами договору постачання з постачальником ТОВ ГК "Нафтогаз України". Як стверджує позивачка, вона не укладала жодного договору про розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи (далі - Оператор ГРС), а Закон України "Про ринок природного газу" не зобов`язує її укладати такий договір. Попри відсутність її волевиявлення на укладення договору, Оператор ГРС в односторонньому порядку виставляє їй рахунки за послугу розподілу природного газу, вимагає їх сплати та погрожує припиненням постачання природного газу, власником якого він не є. Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки вони суперечать чинному законодавству України, зокрема Закону України «Про ринок природного газу» (далі - ЗУ «Про РПГ»), Цивільному кодексу України (далі - ЦК України) та Конституції України. Разом з тим з доводами викладеними у позовній заяві суд не може погодитися з огляду на таке. Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» - розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що Договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об?єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Отже твердження представника позивача щодо відсутності обов`язку укладання договору розподілу природного газу є таким, що не ґрунтується на чинному законодавстві. Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Акти цивільного законодавства поділяються на закони і підзаконні нормативно- правові акти. Підзаконними нормативно-правовими актами є укази і розпорядження Президента, постанови КМУ, акти інших органів державної влади України та органів влади АРК. Ці акти поряд із законами також є актами цивільного законодавства. Акти цивільного законодавства перебувають між собою у субординаційному (ієрархічному) співвідношенні, що забезпечує однакове регулювання цивільних відносин на всій території України з урахуванням певних правил (зокрема, встановлюється співвідношення загальних і спеціальних норм цивільного права, прийоми вирішення колізій між ними тощо). Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок здійснення визначає Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - ЗУ про НКРЕКП). Стаття 1 ЗУ про НКРЕКП передбачає, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 3 ЗУ про НКРЕКП Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; -ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; -формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; -державного контролю та застосування заходів впливу; -використання інших засобів, передбачених законом. Згідно з пунктом 3 частини 1 ст. 17 ЗУ про НКРЕКП Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема, кодекси газотранспортної та газорозподільних систем, та ініціює внесення змін до них. Відповідно до п. 6 ч. 1 цієї ж статті - затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону. Кодекс газорозподільної системи і типовий договір розподілу природного газу також розроблено та затверджено Регулятором відповідно своїх повноважень, визначених та затверджених чинним законодавством. Зокрема, Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, Кодекс газорозподільних систем та типовий договір розподілу природного газу розроблено Регулятором відповідно до повноважень, якими його наділено Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу» та є актом цивільного законодавства. Твердження позивачки про незаконне використання відповідачем її персональних даних не знайшло свого підтвердження та спростовується договором №1380 від 16.07.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ «Чернігівгаз» правонаступником якого є відповідач, тобто АТ «Чернігівгаз». Даний договір містить персональні дані позивачки, яка остання добровільно надала при укладенні договору. Відносини між Оператором газорозподільної системи та споживачами регулювалися, зокрема, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824, зі змінами (далі - Кодекс), на підставі Типового договору розподілу природного газу, форма якого затверджена постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/27829 (зі змінами, далі - Договір). Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу, Договір укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору розподілу природного газу, що розміщений на офіційному веб-сайті НКРЕКП та Оператора ГРМ (АТ «Чернігівгаз») і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу та пунктом 1.3. Договору передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема: надання підписаної споживачем заяви- приєднання; та/або сплата рахунка Оператора ГРМ; та/або документальне підтвердження споживання природного газу. Фактом приєднання споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу (акцептуванням договору) є дія, яка засвідчує намір споживання природного газу, документально підтверджена витягом з електронного реєстру платежів та споживання природного газу, документально підтверджене відомістю зняття показників лічильника. Згідно абз. 11 п. 5 глави 3 розділу VI Кодексу - у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Доказів подачі до оператора ГРМ письмової заяви до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу на його об?єкт позивачка не надала, а тому остання є користувачем даної послуги і зобов?язана сплачувати за її використання. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи що відповідач діє виключно в межах визначених законодавством, жодних неправомірних дій чи бездіяльності з його боку не встановлено, підстав для визнання позивачки потерпілою, суд не вбачає. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed