Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - доньки [PERSON] [INFO] з мамою.. . Позовні вимоги мотивує тим, що 3.06.2006 року між нею та відповідачем [PERSON] ( 09.06.2017 року змінено прізвище на [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області , актовий запис №31. Позивачка вказує на те, що сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, та сімю. Між сторонами постійно вникали та виникають сварки та суперечності. Спільного господарства сторони не ведуть. У зв`язку з цим позивачка вважає, що шлюб носить формальний характер, оскільки жодних обов`язків у сторін, як подружжя не існує. На даний час шлюб існує суто формально. Подальше спільне сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Позивачка зазначає, що у даному шлюбі у сторін народились діти- [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . З посиланням на викладене, позивачка просить суд: шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 3.06.2006 року розірвати і після розірвання шлюбу повернути позивачці дошлюне прізвще " [PERSON] " та неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO] залишити проживати разом з матір`ю . Позивач ка [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився , хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач подаа до суду письмову заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу у його відсутності. Представник третьої особи : служби у справах дітей Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився , хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 23.06.2025 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 03.06.2006 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №31, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2006 року. Як встановлено судом відповідачем [PERSON] [INFO] було змінено прізвище на " [PERSON] ", що стверджується свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] видане Ужгородським місьим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 09.06.2017року. Як вбачається з матеріалів у справі, у даному шлюбі у сторін народилися діти - син [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 13.11.2006 року, копія якого долучена до матеріалів справи та дочка [PERSON] [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 04.11.2013 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Майновий спір між сторонами відсутній. Шлюбні відносини між подружжям, як стверджує позивач припинені. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалась остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч. 3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч. 4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Обгрунтованими є і вимога позивачки про визначення місця проживання дитини доньки разом з позивачкою . Відповідно до ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З поданих сторонами заяв про розгляд справи без їх участі та визнання відповідачем позовних вимог не вбачається наявність спору щодо визначення проживання їх спільної неповнолітньої дитини. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що на даний час визначити місце проживання дитини необхідно, виходячи з її віку, фактичного місця знаходження на час розгляду справи та потреб у повсякденному житті. Зокрема, суд враховує те, що дитина після переїзду батька постійно проживає з матір`ю, яка має можливість забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини . Крім того, відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. Однак, даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не позбавляє права відповідача відвідувати дитину , спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивачки . Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Що стосується позовної вимоги про відновлення дошлюбного прізвища позивачці після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] », суд констатує наступне. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що вирішення питання щодо прізвища особи, яка змінила своє прізвище внаслідок укладення шлюбу, яким вона буде іменуватися після розірвання шлюбу, виключно залежить від її бажання, суд приходить до висновку, що дану позовну вимогу слід задоволити та відновити позивачці її дошлюбне прівище "Сорока" . Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Відповідно ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved