Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

14.01.2025 позивачка звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка зазначає, що з відповідачем по справі вони перебували у шлюбі з 04 березня 2011 року, який рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 24 квітня 2020 року розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання з відповідачем припинено, також позивачка уточнює, що проживає вже в іншому шлюбі з чоловіком [PERSON] та своїми дітьми від першого шлюбу як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Як зазначила позивачка, відповідач не приймає участі у вихованні своїх дітей з часу окремого проживання, не спілкується з ними, фізичним та розумовим розвитком дітей не цікавиться, не цікавиться і їх станом здоров`я, матеріально дітей не утримує, тобто повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Діти повністю знаходяться на утриманні позивачки та її нинішнього чоловіка. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 17.01.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, в силу вимог статті 19 Сімейного кодексу України залучено до участі у справі у якості органу опіки та піклування Відділ «Служба у справах дітей» Краснопільської селищної для подання письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, підготовче засідання призначено на 17.02.2025, яке через неявку відповідача відкладалось до 11.03.2025. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 11.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу по суті на 04.04.2025. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1105/0/15-25 від 22.05.2025 змінено з 2 червня 2025 року територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області шляхом її передачі до Зарічного районного суду міста Суми. Відповідно до акту приймання-передачі справ та документів від 20.06.2025 у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ Краснопільського районного суду Сумської області матеріали справи № 578/36/25 передані до Зарічного районного суду м. Суми, з урахуванням особливостей реєстрації та розподілу справ, визначених рішенням зборів суддів від 27.06.2025 № 13. Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.07.2025 вирішено відрядити суддю Краснопільського районного суду Сумської області Зерю Юлію Олександрівну до Зарічного районного суду міста Суми для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік із 14 липня 2025 року Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали справи № 578/36/25 (провадження 2/591/1863/25) передані для подальшого розгляду судді Зері Ю.О. Судове засідання з розгляду справи по суті було призначене на 02.09.2025. Позивачка під час розгляду справи по суті позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити із наведених у позові підстав. У судовому засіданні усно уточнила, що відповідач, як батько дітей, взагалі не бере участі у їх вихованні та не надає ніякої матеріальної підтримки. Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які у відповідності до положень статті 128 ЦПК України вважаються врученими відповідачеві. Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Представник органу опіки та піклування Шевченко Т.Г., підтримав вимоги позивачки, зазначив, що дійсно органом опіки та піклування був складений висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно трьох дітей. Неприбуття відповідача у судове засідання та неподання ним відзиву на позов не перешкоджає розгляду справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей сторін - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.02.2012; [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.06.2023; [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.04.2012. Шлюб між сторонами був зареєстрований 04 березня 2011 року виконкомом Ряснянської сільської ради Краснопільського району Сумської області за актовим записом №01 та розірваний відповідно до рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 24 квітня 2020 року у справі № 578/339/20. Як пояснила позивачка у ході розгляду справи, що відповідач, як батько дітей, взагалі не бере участі у їх вихованні та не надає жодної матеріальної підтримки, через що вона вимушена була звернутися до Краснопільської селищної ради Сумської області як органу опіки та піклування за вирішенням питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно всіх трьох дітей. Ненадання матеріальної підтримки дітям зі сторони відповідача підтверджується також наявною у матеріалах справи довідкою Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському району Сумської області від 03.12.2024 № 83249 про те, що відповідач є боржником зі сплати аліментів на утримання трьох дітей ( сума боргу станом на 01.12.2024 складає 20535 грн), а ті обставини, що відповідач не бере участі у вихованні дітей та не цікавиться взагалі їх вихованням та розвитком - відповідними характеристиками з місць навчання дітей, а саме характеристикою здобувача освіти групи №7 Державного професійно-технічного навчального закладу «Сумський центр професійно-технічної освіти» [PERSON] , 2009 року народження; характеристиками учнів 7 класу Ряснянської гімназії Краснопільської селищної ради [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження. Як пояснила позивачка у ході розгляду справи, відповідач не приймає участі у вихованні своїх дітей з часу окремого проживання, не спілкується з ними, фізичним та розумовим розвитком дітей не цікавиться, не цікавиться і їх станом здоров`я, матеріально дітей не утримує, тобто повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Діти повністю знаходяться на утриманні позивачки та її нинішнього чоловіка. Більш того як зазначила у судовому засіданні позивачка, відповідач обізнаний про те, що у суді розглядається справа про позбавлення його батьківських прав щодо дітей, наміру прибувати до суду та брати участь у розгляді справи відповідач не має. Відповідно до довідок від 09.08.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Також встановлено, що позивачка зверталася до Краснопільської селищної ради, як до органу опіки, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, відповідною комісією захисту прав дітей зібрано усі необхідні матеріали, в тому числі пояснення самих дітей, свідків та надано Висновок про те, що відповідач взагалі не приймає участі у вихованні та матеріальній підтримці дітей, не цікавиться ні розвитком дітей, ні їх станом здоров`я, не контактує з дітьми, проживає і іншій сім`ї та самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому є доцільність позбавлення його батьківських прав відносно всіх трьох дітей. Тому згідно висновку від 20.12.2024 №324 органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] визнано доцільними та таким, що відповідає інтересам дітей позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовного його дітей, позивачка посилається, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться їх здоров`ям, взагалі не має наміру підтримувати з дітьми сімейні відносини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абзацом другим пункту 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За змістом частин четвертої, п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування з боку своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У ході розгляду даної справи судом встановлено, що з моменту припинення спільного проживання подружжя відповідач не цікавився життям спільних з позивачкою дітей, їх розвитком, навчанням, досягненнями, здоров`ям, не приймав участі у їх вихованні, не надавав матеріальної допомоги і не сплачував аліменти, тобто фактично усунувся від будь-якого спілкування з дітьми. Наявними у матеріалах справи копіями письмових пояснень дітей сторін підтверджується, той факт, що діти не вважають відповідача своїм батьком, оскільки участі у їхньому житті він не приймає, морально чи матеріально не допомагає, не цікавиться життям та розвитком дітей. Відповідно до отриманого судом у порядку статті 19 СК України висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки зазначене цілком відповідатиме відповідає інтересам останніх. Підстави не погоджуватись з наданим висновком органу опіки та піклування у суду відсутні. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дітей, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Нормами статей 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд з урахуванням інтересів дітей, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, доходить висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відтак позов підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивачці за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved