Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до Державного підприємства «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати зарплати та моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначила, що вона з 13.05.2003 по даний час працює у ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" на посаді інженера-енергетика згідно штатного розпису. З квітня 2018 року відповідач припинив позивачці виплату заробітної плати у повному розмірі, посилаючись на відсутність фінансової можливості та необхідність погасити заборгованість за спожиту електроенергію через загрозу припинення електропостачання. Внаслідок таких дій відповідача виникла заборгованість за оплатою її праці, яка після проведених відрахувань обов`язкових платежів та внесків, належить до видачі за період з 01.04.2018 до 01.06.2025 у загальній сумі 151 1863,09 грн., з яких 12 977,26 грн. - за 2018 рік, 41 284,65 грн. - за 2019 рік, 29 376,96 грн. - за 2020 рік, 24 913,58 грн. - за 2021 рік, 923,01 грн. - за 2023 рік, 27 469,71 грн. - за 2024 рік та 14 240,92 грн. за 2025 рік. Таким чином, загальний розмір нарахованої, але невиплаченої позивачці заробітної плати за період з 01.04.2020 до 01.06.2025 становить 151 186,09 грн. Позивачкою зазначається, що у період з квітня 2018 року і по даний час вона сумлінно виконувала та продовжує виконувати свої трудові обов`язки, однак заробітну плату у повному розмірі не отримувала з незалежних від неї причин. Компенсація втрати частини заробітної плати, у зв`язку із затримкою її виплати, підлягає стягненню за цей період у сумі 77 653,19 грн. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000,00 грн. зазначає, що невиконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених чинним трудовим законодавством й невиплата їй заробітної плати впродовж тривалого періоду призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих та сімейних зв`язків, нервової напруги та переживань, що у свою чергу призвело до погіршення стану її здоров`я. Наведене також вимушено призвело до необхідності докладання позивачкою додаткових зусиль для організації свого життя, що у її віці є уже доволі обтяжливим. Зрештою з метою стягнення невиплаченої заробітної плати позивачці довелося звертатися до адвоката за правничою допомогою. З огляду на викладене, вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 15 000,00 грн, яку вона просить відшкодувати їй є співрозмірним із сумою невиплаченої заробітної плати та компенсації за несвоєчасну її виплату, що становить 228 839,28 грн. та складає менше 8% від цієї суми. Відтак, вважає, що гарантоване Конституцією України право на заробітну плату та на її своєчасне одержання, що включає нарахування та виплату заробітної плати у належному розмірі згідно штатного розпису підлягає захисту шляхом стягнення із ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" на користь позивачки заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 квітня 2018 року до 01 червня 2025 року у загальному розмірі 151 186,09 грн, компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 77 653,19 грн. та моральної шкоди у сумі 15 000,00 грн. Враховуючи наведене просить суд стягнути із Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" на користь позивачки заборгованість із заробітної плати за період з 01 квітня 2018 року до 01 червня 2025 року у розмірі 151 186,09 грн.; компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 77 653,19 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн. Стягнути з відповідача судові витрати у справі. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, зазначивши, що заборгованість досі не погашена. Просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України\~ суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із записами трудової книжки позивачки Серія [NUMBER] заведеної 10.11.1979 року [PERSON] на підставі наказу №91 від 13.05.2003 року з 13.05.2003 року та по даний час працює у ДП "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" на посаді інженера-енергетика згідно штатного розпису. З копії довідки №28, виданої Державним підприємством «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» від 19.06.2025 року вбачається, що [PERSON] працює на посаді інженера-енергетика енерго-механічного цеху і заборгованість по всіх видах виплат з 01.04.2018 року по 31.05.2025 року станом на 01.06.2025 року становить 151 186,00 грн., в тому числі 12 977,26 грн. - за 2018 рік, 41 284,65 грн. - за 2019 рік, 29 376,96 грн. - за 2020 рік, 24 913,58 грн. - за 2021 рік, 923,01 грн. - за 2023 рік, 27 469,71 грн. - за 2024 рік та 14 240,92 грн. за 2025 рік. Таким чином, загальний розмір нарахованої, але невиплаченої позивачці заробітної плати за період з 01.04.2018 до 01.06.2025 становить 151 186,09 грн. До матеріалів позовної заяви, позивачкою долучено розрахунок компенсації за затримку виплати заробітної плати, що становить 77 653,19 грн.\~ Зазначені розрахунки відповідачем не спростовано.\~ Визначення поняття заробітної плати\~ врегульоване ст. 94 цього ж кодексу, а саме що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Так, згідно ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Право на звернення до суду передбачене ст.233 КЗпП України, а саме\~ у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець в свою чергу має спростувати факт порушення прав працівника, в т.ч. щодо невиплати заробітної плати. Отже, щодо заборгованості відповідача перед позивачем по невиплаченій заробітній платі суд вважає такі вимоги підлягають до задоволення. Що стосується питання стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її виплати, слід зазначити. Законом України «Про оплату праці» (ст.34) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Окрім того, статтей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати» передбачає, що Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Аналогічно врегульовано порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати і постановою КМ України №159 від 21.01.2002р. Такий розрахунок проведений стороною позивача, та така вимога є також належно обґрунтована. Щодо моральної шкоди у сумі 15 000 грн., слід зазначити наступне. Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначила, що невиконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених чинним трудовим законодавством й невиплата їй заробітної плати впродовж тривалого періоду призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих та сімейних зв`язків, нервової напруги та переживань, що у свою чергу призвело до погіршення стану її здоров`я. Наведене також вимушено призвело до необхідності докладання позивачкою додаткових зусиль для організації свого життя, що у її віці є уже доволі обтяжливим. Зрештою з метою стягнення невиплаченої заробітної плати позивачці довелося звертатися до адвоката за правничою допомогою. Відповідно до статті 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Так, при визначення розміру моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23, 1167 ЦК України, та характер і обсяг страждань, яких зазнала позивачка та інші обставини,\~ що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування\~ моральної шкоди (немайнової ) шкоди», а саме розмір та строки порушення виплати заробітної плати, докладання додаткових зусиль для організації нормальних життєвих та сімейних зв`язків, та вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачки є частково обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення частково. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 2 338 грн. 39 коп. та судовий збір у розмірі 1 161 грн. 54 коп. на користь\~ позивачки за вимогу про стягнення моральної шкоди (233 839,28 грн./243 839,28 грн.=0,9590%; 0,9590*1 211,20 грн.=1 161,54 грн.). Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі наведеного, відповідно до\~ ст.116, 94, 233 КЗпП України,

Outcome: partial