Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Шалапаюк В.Л. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 27.02.2019 року між позивачем, [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №129. Даний факт підтверджується свідоцтвом (повторним) про шлюб від 22.07.2025 року Серія [NUMBER] . У сторін спільних дітей немає. Позивач зазначає, що перші серйозні сімейні сварки між сторонами почали виникати практично відразу після укладення шлюбу. На той час позивач вважала, що через подібні труднощі проходять більшість молодих сімей і з часом їхні подружні відносини налагодяться і все буде добре. Однак, у подальшому подружнє життя та сімейні відносини сторін тільки погіршувались. Виявилося, що кожен із сторін має різні погляди не тільки на шлюб та сім`ю, а взагалі на життєві цінності, що заважає їм дійти згоди відносно збереження сім`ї. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у їхній родині, не здатен піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, допомоги, що є основою підтримання нормальних сімейних відносин. Протягом тривалого часу відповідач нехтує такими сімейними цінностями як повага до позивача, піклування про створення в сім`ї доброзичливої та сприятливої морально-психологічної атмосфери. Позивач неодноразово звертала увагу свого чоловіка на його поведінку, вибачала його негативні вчинки, сподіваючись на те, що він усвідомить свої помилки, зміниться і їм вдасться зберегти сім`ю. Однак, відповідач повністю ігнорував позивача та ніяк не реагував на зауваження позивача. На цьому ґрунті між сторонами постійно виникали сварки. Позивач переконана, що подібна поведінка відповідача є просто неприпустимою та повністю руйнує основоположні принципи побудови сім`ї, якими є любов та взаємоповага. Зважаючи на вищевикладене, позивач втратила почуття любові та довіри до свого чоловіка, а тому за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати їхні сімейні відносини немає, адже у даний час шлюб сторін носить суто формальний характер, а кожен із них живе своїм життям, оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені ще восени 2024 року. З цього часу ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання припинено. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 27.02.2019 року, між нею та [PERSON] розірвати. У судове засідання представник позивачки адвокат Шалапаюк В.Л. надав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] повторно виданого 22.07.2025 року, між [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №129. У даному шлюбі у подружжя дітей немає. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки понесені останньою судові витрати у розмірі 1211, 20 грн. судового збору.

Outcome: approved