Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

20.05.2025 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість за договором про споживчий кредит №1846349 від 14.02.2022 року в розмірі 27000,00 грн, з яких: 9000,00 грн основний борг, 18000 грн санкції за неправомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. Мотивує позовні вимоги тим, що 14.02.2022 між Товаристом з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №1846349, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 9 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит у строки, визначені договором. Вказує, що ТОВ «Веллфін» виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договору. Однак, відповідач своїх зобов`язань не виконав, у зв`язку з чим станом на момент подання позову утворилася заборгованість у розмірі 27000,00 грн, з яких: 9000,00 грн основний борг, 18000 грн відсотки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Ухвалою від 22.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи на 25.06.2025. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. У зв`язку із першою неявкою належним чином повідомленого відповідача розгляд справи 25.06.2025 відкладено. В судове засідання 27.08.2025 року сторони не з`явились. Представник позивача просив проводити розгляд справи у його відсутності. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив суду про причини своєї відсутності, заяв чи клопотань не подав, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №1846349 в електронній формі. За умовами п.2.1. Договору, Кредитодавець надає споживачу споживчий кредит в розмірі 9000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 2.2. Кредит надається Споживачу виключно через Веб-сайт Кредитодавця (https://creditup.com.ua або https://best-credit.com.ua), за умови ідентифікації Споживача одноразовим ідентифікатором з (дата укладення), шляхом безготівкового перерахунку на особистий електронний платіжний засіб Споживача [NUMBER] (зазначається номер картки Споживача, на який перераховуються кошти). Пунктом 2.3. передбачено строк, на який надається кредит, зокрема такий починається з 14.02.2022 року та має бути повернуто до 16.03.2022 року (додаток до Договору). Відповідно до п.2.4, 2.5., 2.5.1. Договору цей Договір є укладеним з моменту перерахування суми Кредиту на банківський рахунок, вказаний Споживачем та діє до повного виконання Споживачем своїх зобов`язань за Договором. Строк та проценти за користування Кредитом за Договором є фіксованими та обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом на наступних умовах: протягом строку дії Кредиту, встановленого пунктом 2.3. Договору, розмір основних процентів складає: 0.9 (нуль цілих дев`ять десятих) процентів від суми Кредиту, але не менше ніж 50 (п`ятдесят гривень 00 копійок) за перший день користування Кредитом; 0.9 (нуль цілих дев`ять десятих) процентів від суми Кредиту, щоденно, за кожен день користування Кредитом, починаючи з другого дня в межах строку Кредиту, зазначеного в пункті 2.3. цього Договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Споживачем коштів на погашення Кредиту та належних на дату погашення платежів. Згідно з п.8.2 Договору споживач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщено на сайті кредитодавця (https://creditup.com.ua або https://best-credit.com.ua). Для підписання цього договору відповідач використав електронний цифровий підпис з одноразовим ідентифікатором js7319, який надається позикодавцем (а.с.46-57). Згідно підтвердження, виданого ТОВ «ПрофітГід», 14.02.2022 о 09 год. 05 хв. відбулася транзакція 34482-23097-40644 в сумі 9000,00 грн. на банківську картку [NUMBER] (а.с.84). Встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позик регламентувалось Правилами надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту Товариством обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затверджених наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН №60 від 30 грудня 2020 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті Позивачі https://creditup.com.ua. Згідно п.4.1, 4.2 Правил заявник, що має намір отримати грошові кошти у позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Цивільний кодекс України у ст.ст.3,6,203,626,627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641,644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Як зазначалось вище, договір про споживчий кредит №1846349 від 14.02.2022 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, а відтак цей правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Отже, із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з наступного. Із наданих позивачем та досліджених судом документів встановлено, що відповідачу на підставі договору про споживчий кредит №1846349 від 14.02.2022 року було надано кредит в розмірі 9000,00 грн, який відповідач у строки встановлені умовами договору не повернув, розмір заборгованості відповідачем не спростований, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9000,00 грн. Відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, суд виходить з наступного. Як вбачається зі змісту договору позики, позика надається строком до 16.03.2022 року (пункт 2.3 Договору). Підпункт 2.5. Договору встановлює, що строк та проценти за користування кредитом за Договором є фіксованими та обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом на наступних умовах: 2.5.1 протягом строку позики, встановленого пунктом 2.3 Договору, розмір основних процентів складає: 0,9 % від суми кредиту, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування кредитом; 0,9 % від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування кредитом, починаючи з другого дня в межах строку кредиту, зазначеного у п. 2.3. цього Договору. Як обумовлено п.2.5.2, у разі якщо споживач не повернув кредит у строк встановлений пунктом 2.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 2.5 Договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (порушення грошового зобов`язання). Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.91). Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. Оскільки за умовами укладеного між сторонами Договору, ТОВ «ВЕЛЛФІН» має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування з 14.02.2022 до 16.03.2022, тому суд вважає, що після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Суд акцентує увагу на тому, що після спливу строку кредитування кредитодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує сплату суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. В той час, як позивач просить стягнути з 16.03.2022 року (тобто після закінчення строку кредиту) в порядку ч.2 ст.625 ЦК України санкції в розмірі не 3% річних, а у визначеному у договорі в розмірі 0,9 % в день, що не відповідає вимогам закону, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Розраховуючи розмір відсотків, суд виходить з наступного: - за період з 14.02.2022 року до 16.03.2022 року за ставкою 0,9 % в день,що становить 2430,00 грн (9000,00 грн х 0.9 %/дн х 30 дн/100 % = 2430,00 грн. За наведених обставин, заявлені позовні вимоги у частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами підлягають до часткового задоволення шляхом їх стягненням у розмірі 2430,00 грн. Таким чином, враховуючи те, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів та сплати заборгованості в повному обсязі, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надав свого розрахунку заборгованості, який би містив інший розмір заборгованості, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про споживчий кредит №1846349 від 14.02.2022 року в сукупному розмірі 11 430,00 грн, відтак позов підлягає задоволенню частково. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1025,48 грн., виходячи з наступного розрахунку 11 430,00 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (ставка судового збору) : 27000 грн. (сума заявлених позовних вимог). Враховуючи, що учасники справи в судове засідання, призначене на 27.08.2025 року, не з`явились, датою ухвалення рішення є дата складення повного тексту в силу приписів ч.5 ст.268 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial