Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФІНФОРС» Лигін О.В. подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з`явився. \~ \~ \~ \~Суд ухвалив розглядати справу заочно та ухвалити заочне рішення у справі. Інші заяви та клопотання не надходили. Судом встановлено,\~що 04\~грудня 2020\~року між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«СС ЛОУН» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №1137020-А, що підтверджується кредитним договором «1137020-А» від 04.12.2020 року, який укладено на підставі Правил надання коштів у кредит ТОВ «СС ЛОУН», затверджених наказом №3911-1 від 30 листопада 2020 року, з додатками. За умовами кредитного договору: кінцевий строк повернення кредиту було визначено 02 січня 2021 року, зі сплатою відсотків у розмірі, передбаченому п. 2.6.4 договору -0,9 % за кожний день користування кредитом, позивач надав відповідачу кредит у сумі 14950 грн, шляхом зарахування коштів на рахунок відповідача, що підтверджується листом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України від 22.08.2025 року № 46/12-11/108816/2025/БТ та меморіальним ордером № 6532960525 від 07.12.2020 року. Крім того, між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 25.12.2020 року, якою продовжено строк користування кредитними коштами до 22.01.2021 року. За цією угодою позичальник зобов`язувався сплачувати відсоткову ставку 4,15% за кожен день користування кредитом та повинен був повернути тіло кредиту і сплатити відсотки до 22 січня 2021 року. Внаслідок автопролонгації договору застосовувалась підвищена відсоткова ставка у розмірі 4,15 %, а новою узгодженою датою повернення кредиту було визначено відповідно до п.5.7.1 Кредитного договору та нарахування відсотків в цей період в розмір 4,15 % за день ще 20 днів після 22.01.2021 року, тобто до 11 лютого 2021 року. Відповідач і у цей строк не виконав зобов`язання, внаслідок чого у нього утворилася прострочена заборгованість перед кредитором за період з 04.12.2020 року по 11.02.2021 року у розмірі: ?14950 грн заборгованість за тілом кредиту; ?23441 грн 70 коп. заборгованість за нарахованими відсотками. Суд також встановив, що кредитний договір про надання фінансового кредиту, укладений між сторонами в електронній формі, містить електронний підпис відповідача та представника позивача. Відповідно, такий правочин має силу договору, укладеного у письмовій формі та підписаного сторонами, що узгоджується з положеннями Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем не надано доказів, які б підтверджували невідповідність умов зазначеного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Такий договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 вказаного Закону, за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожен примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Договір вважається укладеним з моменту отримання особою, яка направила пропозицію його укласти, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, які містяться в іншому електронному документі, шляхом відсилання до нього. За умови надання особі безперешкодного доступу до таких документів включення їх до договору не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що у випадках, коли правочин повинен бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»; електронного підпису одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсиміле) за письмовою згодою сторін. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до статей 205, 207, 652 ЦК України, будь-який цивільно-правовий договір може бути укладений у електронній формі. Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), постанові від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), а також у постанові від 2020 року у справі № 524/5556/19. Отже, між ТОВ «СС ЛОУН» та відповідачем на підставі статті 1046 Цивільного кодексу України виникли зобов`язальні правовідносини з приводу надання грошової позики, тобто грошові зобов`язання. Відповідач свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений строк борг не сплатив та кредитні кошти ТОВ «СС ЛОУН» не повернув. 03 березня 2021 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу № 40071779-92, строк дії якого продовжувався додатковими угодами. Згідно з умовами цього договору, ТОВ «СС ЛОУН» відступило ТОВ «ФІНФОРС» належне йому право вимоги до відповідача за кредитним договором від 04 грудня 2020 року № 1137020-А. Вказані обставини підтверджуються копією договору факторингу №40071779-92 з додатками. Відповідно до Договору факторингу № 40071779-92 від 03 березня 2021 року від ТОВ «СС ЛОУН» до ТОВ «ФІНФОРС» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 38 391 грн 70 коп., що підтверджується вказаним договором та додатками до нього. Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, у якому визначено грошову вимогу, що підлягає виконанню, а також зазначено фактора, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте відповідач, у порушення умов договору, який згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання, та всупереч вимогам статті 525 Цивільного кодексу України, односторонньо відмовився від виконання своїх зобов`язань, порушивши обов`язок щодо повернення суми позики за договором. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконаного обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив належних платежів для погашення кредитної заборгованості. Таким чином, за відповідачем рахується непогашена заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» у розмірі 14950 грн за тілом кредиту та 23 441,70 грн за відсотками, а всього 38 391,70 грн, що підтверджується поданими доказами та розрахунком заборгованості. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, які у своїй сукупності утворюють взаємозв`язану систему, є належними та допустимими. У порушення статті 81 ЦПК України відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем. Всупереч умовам кредитного договору відповідач також не виконав свої зобов`язання перед новим кредитором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив платежів на погашення кредитної заборгованості перед новим кредитором. Враховуючи викладені обставини справи та норми законодавства, що регулюють зобов`язальні правовідносини, у тому числі відносини з позики та кредиту, суд дійшов висновку, що позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 38391,70 грн заборгованості за кредитним договором. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» 2 422,40 грн судових витрат у вигляді судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене вище, на підставі статей 205207, 509, 525, 526, 527, 530, 551, 599601, 604609, 611, 612, 625, 629, 639, 652, 10461054, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»,

Outcome: approved