Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач є власником 5/6 частин квартири за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира на праві спільної власності в розмірі 1/6 частки належить [PERSON] . Відповідач перешкоджає позивачу користуватися квартирою, заходити до помешкання і відмовляється в добровільному порядку передати ключи від квартири. За таких обставин, представник позивача, з огляду на вимоги чинного законодавства України зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення та передачі [PERSON] ключів від квартири. Також представник позивача просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати та правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 211,00 грн. Провадження у справі відкрито 31.12.2024, відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача подав відзив на позов, де зазначив наступне. Спірна Квартира була отримана у власність померлим чоловіком Відповідача [PERSON] (який є батьком позивача) відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.10.1995 року. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.09.1986 року та на час смерті останнього перебували в шлюбі. Після смерті [PERSON] , Позивач набув право власності на 5/6 частки Квартири в порядку спадкування за заповітом, а Відповідач набула 1/6 частку Квартири в порядку спадкування за законом. Зазначені обставини встановлені рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року у цивільній справі 761/16229/22 (провадження № 2/761/1587/2024) та від 29.11.2022 року у цивільній справі 761/10186/22 (провадження № 2/761/8730/2022). Відповідач проживає у спірній квартирі весь час з моменту її отримання покійним чоловіком та продовжила проживати в ній після його смерті, вже майже 30 років. Зі спірною квартирою у відповідача склався стійкий сталий взаємозв`язок, пов`язаний з довгим в ній проживанням, приємними спогадами, вона має першочергове значення для особистості Відповідача, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з сусідами. Спірна квартира є однокімнатною, позивач та відповідач є різностатевими, не являються членами однієї сім`ї, Позивач зареєстрований та проживає в іншій квартирі, ніколи в спірній квартирі не проживав. Отже, аналізуючи суспільну необхідність та пропорційність вручання у право на мирне володіння відповідачем своїм житлом, слід враховувати обставини, які вказують на неможливість проживання позивача та відповідача в одній кімнаті. Навіть якщо у Позивача наявне законне право на вселення до житлового приміщення, Відповідач вправі мати можливість, щоб її обмеження прав, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, було розглянуто судом на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17-ц (провадження №14-64цс20), наведено такий правовий висновок. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Крім того, [PERSON] не ставить вимогу про встановлення порядку користування квартирою. Зазначене також є підставою для відмови у задоволенні вимог. Позов про вселення без вимоги про встановлення такого порядку є неефективним, оскільки суд не зможе визначити, як саме будуть розподілені права обов`язки між сторонами. Відповідач є літньою людиною і спільне проживання двох осіб може призвести до серйозних конфліктів і порушення комфорту, оскільки літня людина потребує спокою, стабільності та конфіденційності. У відповіді на відзив представник позивача вказав наступне. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, представником відповідача було подано відзив. В цьому відзиві незгода представника Відповідача із позовними вимогами була обґрунтована тим, що сторона відповідача вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому що позивачем обрано неефективний спосіб захисту у зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимогу про встановлення порядку користування квартирою. Разом з тим, сторона відповідача не наділена правом за сторону позивача приймати рішення, щодо доцільності висування тих чи інших вимог. Та пропонувати стороні Позивача заявити вимогу про встановлення порядку користування квартирою. В той же час, [PERSON] не скористалась правом заявити зустрічний позов. В позовній заяві про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселенням до житлового приміщення не вказано, що позивач має намір проживання в квартирі. В позові використовується термін «користування», а не «проживання». Також позивач є не конфліктною особою та розуміє права та обов`язки співвласника майна і з свого боку не збирається створювати конфлікти. Цивільним кодексом України не передбачені особливі умови, щодо надання додаткових прав з врахуванням віку співвласників майна. В запереченнях на відповідь на відзив представником відповідача вказано, що викладені у відповіді на відзив пояснення, міркування та аргументи сторони Позивача необґрунтованими та безпідставними. Так, позивач повинен самостійно визначати обсяг і зміст своїх вимог, в той час як відповідач не зобов`язаний компенсувати процесуальні помилки позивача шляхом подачі зустрічного позову. Сторона відповідача наголошує, що літні люди, особливо ті, хто потребує постійного догляду, є вразливою групою, і держава повинна вживати спеціальних заходів для захисту їхніх прав на житло. При розгляді спорів щодо житла літніх осіб суди мають враховувати їхній вік, здоров`я та залежність від сторонньої допомоги, оскільки це впливає на можливість реалізації їх прав. Питання віку не є юридичною перевагою, а є одним із елементів оцінки справедливості, добросовісності та розумності реалізації прав співвласників згідно з ст. 3, ст. 13 ЦК України, тому суди мають враховувати вік Відповідача під час вирішення питань про порядок користування майном у контексті гуманітарного підходу. Відповідач потребує постійного догляду, оскільки перенесла декілька операцій на колінних суглобах та має ряд захворювань. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. [PERSON] підтримала позицію свого представника. Додатково пояснила, що маючи бажання користуватись квартирою, позивач не несе витрати по його утриманню. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 29.11.2022 Шевченківським районним судом м. Києва задоволено позов [PERSON] до Київської міської територіальної громади в особі Київської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксана Іванівна, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити у повному обсязі. Визнано за [PERSON] право власності на 5\\6 частин квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом Рішення набрало чинності. Встановлено, що 29.01.2024 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, яке також набрало чинності, задоволено позов [PERSON] до Київської міської територіальної громади в особі Київської міської ради, 3-ті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксана Іванівна, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Визнано за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) право власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, свідчить про те, що право власності на 5/6 та 1/6 частину квартири зареєстровано за співвласниками. Представник позивача вказує, що [PERSON] не має можливості користуватись квартирою, оскільки відповідач не надає доступу до неї. Також у позивача відсутні і ключі від спірної квартири, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Сторона відповідача зазначає, що задоволення позову [PERSON] , його вселення, призведе до порушення прав відповідача, яка прожила в квартирі більше 39 років. За приписами ст. 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, у спірних правовідносинах права позивача, як власника 5/6 частин квартири, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, як визначено ст. 321 ЦК України. В свою чергу ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, і позивач і відповідач є співвласниками спірної квартири та мають рівні права в володінні та користуванні відповідно 5/6 та 1/6 частками квартири [ADDRESS] . Приймаючи рішення по суті справи, суд виходить з того, що вимоги позивача не мають нічого спільного з позбавленням відповідача права користування (проживання) і направлені виключно на поновлення прав [PERSON] визначених чинним законодавством України, які не визнаються [PERSON] . За встановлених обставин, беручи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення заявлених [PERSON] вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Суд зауважує, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України до суду не подавалось. Норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19. На підтвердження витрат на правову допомогу представником [PERSON] було надано договір про надання правової допомоги від 18.10.2024, укладений між позивачем та адвокатом Герею О.Ю., відповідно до якого клієнт зобов`язаний сплатити замовлену послугу відповідно до п.п. 1.1, 1.2в сумі 15 000,00 грн. Платіжна інструкція № @2 PL167189 свідчить про те, [PERSON] здійснив оплату послуг адвоката 23.10.2024 у розмірі 15 000,00 грн. За таких обставин, зважаючи на наявність доказів здійснення позивачем витрат на правову допомогу, виконання положень ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 та судовий збір у розмірі 1211,00 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved