Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

02 червня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком. У позові зазначив, що з відповідачкою\~ перебуває у шлюбі з 12 жовтня 2012 року, який зареєстровано\~виконкомом Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис №3.\~Від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя в них не склалося, шлюбні стосунки\~ припинені з 2022 року. Вважає, що сім`ю зберегти не можливо, оскільки примирення між ними бути не може. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою та визначити місце проживання малолітніх дітей з ним, оскільки відповідачка покинула сім`ю, поїхала влаштовувати своє особисте життя, вихованням дітей не займається, вони проживають разом з ним та повністю знаходяться на його утриманні. Ухвалою судді від 16 червня 2025 року було відкрито провадження за даним позовом та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Березнегуватської селищної ради (а.с.31). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Крім того зазначив, що з 2022 року з відповідачкою разом не проживає, спільного господарства не веде, вона виїхала на постійне місце проживання до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, уваги дітям не приділяє, їх життям не цікавиться, кошти на утримання не надає, діти проживають разом з ним та повністю знаходяться на його утриманні. Також пояснив, що рішення суду про визначення місця проживання дітей разом з ним йому необхідне для того, щоб його не мобілізували до ЗСУ. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Крім того зазначила, що дійсно з 2022 року з позивачем не проживає, шлюбні відносини в них не склалися, на даний час вона проживає в м. Кривий Ріг, де працює та винаймає житло. Після припинення шлюбних відносин діти залишилися проживати з позивачем, проти їх проживання з батьком вона ніколи не заперечувала, забрати їх до себе наразі у неї немає можливості, однак про дітей вона турбується, через день телефонує сину, цікавиться його справами та справами доньки, по можливості надає їм матеріальну допомогу. Представник третьої особи Швачко С.В. в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того направила висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей разом з позивачем, оскільки це відповідатиме якнайкращим інтересам дітей (а.с.33-34,36). Заслухавши пояснення учасників провадження та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного. Позивач та відповідачка з 12 жовтня 2012 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, актовий запис №3. Про вказане свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом зазначеної сільської ради (а.с.8). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих виконавчим комітетом Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 17 вересня 2012 року, актовий запис №6 та 22 вересня 2016 року, актовий запис №5 (а.с.6,7). Через несумісність характерів шлюб виявився невдалим і сторони припинили стосунки, разом не проживають з 2022 року. Позивач вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить його інтересам та інтересам їх малолітніх дітей, які після припинення шлюбних відносин залишилися проживати з ним. Позивач зареєстрований та фактично проживає по [ADDRESS] та разом з ним за вказаною адресою проживають його син [PERSON] та донька [PERSON] , що вбачається з витягів з реєстрації територіальної громади від 08 та 30 грудня 2024 року, акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради 22 травня 2025 року та довідки старости Новосевастопольського старостинського округу Березнегуватської селищної ради від 26 травня 2025 року (а.с.11,17,18,21). Діти сторін навчаються у Новосевастопольському ліцеї Березнегуватської селищної ради, де характеризуються виключно позитивно. Про вказане свідчать довідки зазначеного ліцею від 22 травня 2025 року та відповідні характеристики (а.с.12-15). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, складеного працівниками старостинського округу селищної ради 29 травня 2025 року, за місцем проживання позивача не створено всіх необхідних умов для проживання дітей, санітарно-гігієнічні умови у будинку незадовільні (а.с.13). Згідно висновку Служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради від 10 липня 2025 року вважається доцільним визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] по [ADDRESS] . Вказаний висновок мотивований тим, що відповідачка не заперечувала проти визначення місця проживання дітей разом з батьком, оскільки винаймає житло в м. Кривий Ріг, працює, однак має невеликий дохід (а.с.33-34). Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вимогами ч.2 ст.114 та ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини . Тлумачення частини першої статті 161\~СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Тобто спір про визначення місця проживання малолітньої дитини вирішується судом лише у тому випадку, коли батьки не дійшли згоди щодо цього. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Крім того, частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Також ч.1 ст.4 вказаного Кодексу передбачає, що лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів особа може звернутися до суду. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, а тому задовольняє позовну вимогу щодо розірвання шлюбу. Стосовно вимоги позивача про визначення місця проживання дітей разом з ним, то в ході судового розгляду судом встановлено, що між сторонами непорозумінь чи спорів стосовно місця проживання дітей ніколи не виникало, діти постійно проживають разом з позивачем, навчаються в школі за місцем свого проживання, відповідачка проживає в м. Кривий Ріг, на проживанні дітей разом з нею не наполягає, рішення суду позивачу потрібне лише для уникнення мобілізації, а тому спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей на час розгляду справи судом не вбачається, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача стосовно цієї вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача про розірвання шлюбу, суд стягує з відповідачки на користь позивача витрати на оплату судового збору, в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: dismissed