Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 255554,35 грн та судові витрати. Свої вимоги Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» обґрунтовує тим, що 16.08.2012 р. між позивачем та відповідачем 1 було підписано кредитний договір №113/2012, за яким відповідач 1 отримав кредит - 245232,00 грн зі сплатою 16,0 % річних за користування кредитом, строком повернення коштів - до 13.08.2027 р. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу 1 кредит у встановленому договорі розміру. Проте, відповідач 1 порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість станом на 16.10.2019 р. в розмірі 255554,35 грн., з яких 40212,12 грн - проценти, нараховані за період з 01.03.2014 р. по 30.04.2015 р. та 215342,23 грн - заборгованість за кредитом. В якості забезпечення зобов`язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки №1 від 16.08.2012 р., за яким відповідач 2 зобов`язалась нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником своїх зобов`язань. Вказане стало підставою для звернення до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглядати справу без участі представника позивача, а також вказала, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином про причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, про що свідчать матеріали справи. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021 позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 17.01.2022 вищезазначену ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою судді Макаренко І.О. від 14.02.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021 позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 17.01.2022 вищезазначену ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою судді Макаренко І.О. від 14.02.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Осаулова А.А. від 20.05.2025 р. призначено підготовче судове засідання у цивільній справі. Ухвалою суду від 12.06.2025 р. зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщеної особи щодо [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 30.07.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено її судовий розгляд по суті. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.08.2012 р. між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було підписано кредитний договір №113/2012, за яким відповідач 1 отримав кредит - 245232,00 грн зі сплатою 16,0 % річних за користування кредитом, строком повернення коштів - до 13.08.2027 р. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином. Однак, [PERSON] скориставшись кредитними коштами, не виконав зобов`язань, визначених Договором, порушив умови щодо погашення кредиту. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В матеріалах справи міститься виписка по рахунку відповідача 1, яка є належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З метою забезпечення виконання кредитного договору №113/2012 ВІД 16.08.2012 Р. 16.08.2012 між банком, відповідачем 1 [PERSON] та відповідачем 2 [PERSON] був укладений Договір поруки № 1, за яким відповідач 2 [PERSON] зобов`язується повернути кредит в розмірі 245232,00 грн, сплатити проценти за користування кредитом, а також штрафи та пені, передбачені умовами договору, не пізніше 13.08.2027 р. За п. 1.2 договору відповідач 2 [PERSON] несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Судом враховано, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог статті 559 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним (див. постанову Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 264/3046/15-ц, провадження № 61-9194св21). Верховний суд в постанові від 14.06.2021 р. у справі 924/181/20 врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц за яким, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Судом не встановлено наявність підстав для визнання поруки припиненою. У зв`язку з невиконання відповідачами вимог договору, виникла заборгованість станом на 16.10.2019 р. в розмірі 255554,35 грн., з яких 40212,12 грн - проценти, нараховані за період з 01.03.2014 р. по 30.04.2015 р. та 215342,23 грн - заборгованість за тілом кредитом. На момент розгляду справи відповідачі не сплатили зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачами жодним чином не спростований. Умови договору також не оспорюються. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір кредиту та договір поруки відповідачами не оспорені, в установленому законом порядку недійсними їх не визнано, а тому в силу положень ст. 204 ЦК України їх умови підлягають до виконання. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідачів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення солідарно з відповідачів заборгованості в загальному розмірі 255554,35 грн.. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1916,66 грн з кожного

Outcome: approved