Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за її частину витрат: за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 8209,61 грн. та витрат на утримання та обслуговування будинку в сумі 3741,80 грн., а також понесені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що їй ( [PERSON] ) на праві приватної власності належить частка будинку,що розташований за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником частки вказаного будинку є її сестра [PERSON] , яка на порушення вимог ч.1ст. 151 ЖК України та ч.1 ст. 360 ЦК України, не бажає приймати участь у витратах по утриманню належного їм будинку та сплачувати комунальні послуги. У зв`язку з чим нею (позивачкою) самостійно понесені витрати за спожиті житлово-комунальні послуги, а саме: за спожиту електроенергію за 2018-2019 р.р. в сумі 226 грн.; за постачання холодної води та водовідведення та каналізацію в 2018 р. в сумі 412 грн.; за газопостачання за 2018 рік -2456,83 грн. та 394,10 грн. на 01.10.2018 р., за 2019 рік в сумі 4130 та 6025,51 грн. по акції «Твоя енергонезалежність»; а також за транспортировку газу в 2020 році- 490 грн.; за електроенергію, водопостачання, сан очищення за 2019 рік в сумі 2277 грн., за абонплату квартирного телефону в сумі 401,87 грн., а всього на суму 16419,21 грн. Крім того, нею, [PERSON] проведені роботи по ремонту та благоустрою домоволодіння, а саме: установка приладу обліку холодної води в розмірі 1191,45 грн.: встановлення нового паркану замість старого, який частково згнив, - у розмірі 3292,50 грн.; спиляння та вивіз горіху, що був у аварійному стані вартість 3000 грн., а всього на суму 7483,60 грн. Таким чином, вартість понесених позивачкою витрат складає 23\~902,81 грн., з яких відповідачка повинна сплатити їй вартість частки в розмірі 11951,41 грн. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 16.09.2020 року справа прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначена у підготовче судове засідання. У листопаді 2020 року [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вона не користувалась житлово-комунальними послугами, оскільки не проживала в спірному будинку. Проведені [PERSON] роботи по ремонту та благоустрою домоволодіння не підтверджено належними та допустимими доказами, здійснені без її відома та згоди. У зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Подалі у жовтні 2024 року [PERSON] надала письмові власноручні пояснення по суті спору, в яких зазначила, що після смерті матері за згодою сестри [PERSON] в спірний жилий будинок вселилась її онука, яка проживала та була зареєстрована в ньому до жовтня 2018 року. За період проживання онуки у будинку вона ( [PERSON] ) надавала онуці грошові кошти для оплати витрат за комунальні послуги. Однак всі квитанції залишились у спірному будинку, куди позивачка не допускає її. Будинок не був поділений фактично, особисті рахунки також не були поділені. Подалі позивачка стала повним власником спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу належної їй ( [PERSON] ) частки цього будинку. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд якої призначено по суті спору. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року. Позивачка [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала за заявленими підставами, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилась, повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Враховуючи наведене, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі\~статтею 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею\~317 \~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У статті\~13 Конституції України\~закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться у статті\~319 ЦК України. Відповідно до частин першої та другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктів власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Згідно із частиною\~першою\~статті\~356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що до позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] перейшла спадщина після їх померлої матері [PERSON] , 1927 р.н., яка померла [INFO] , у вигляді по 1/2 частки кожній житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , загальною площею 88,4 кв.м, житловою площею 53 кв.м. Зазначене підтверджується копією свідоцтва НВТ [NUMBER] про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Дідік Є.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2-673, спадкова справа № 187/2015 (а.с.4), а також витягом за індексним номером 59524896 від 20.05.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5). Як свідчать матеріали справи та зазначає у своїх письмових поясненнях відповідачка виділ або поділ спірного будинку між його співвласниками не відбувався. За згодою позивачки [PERSON] в спірний жилий будинок вселилась її ( [PERSON] ) онука, яка проживала та була зареєстрована в ньому до жовтня 2018 року. Сама відповідачка в цьому будинку не проживала. Зазначене підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні, копією домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , щодо реєстрації в спірному будинку [PERSON] , [INFO] з 08.06.2016 року по 28.10.2020 року. Відповідно до вимог ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованій в постанові від 13.03.2019 року по справі №\~521/3743/17-ц, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Як вбачається\~з наданих\~позивачкою [PERSON] \~ квитанцій\~по сплаті\~спожитих житлово-комунальних\~послуг за\~період 20018-2019\~роки нею\~сплачено за\~електричну енергію\~734,00\~грн.\~ (35,00+230,00+48,00+ 25,00+25,00+35,00+40,00+40,00+ 40,00 +87,00 + 129,00 = 734,00)- а.с. 25-31. Інші квитанції, що надані позивачкою про сплату електроенергії, суд не приймає до уваги, оскільки оплата здійснена за 2015 та 2016 рр., тобто за період, на який позивачка не посилається у своїх вимогах (а.с. 20-21). Відповідно\~до квитанцій\~ АТ\~« Приват\~Банк» від\~20.10.2018,\~від 29.12.2018,\~від 23.01.2019\~ [PERSON] \~сплачено за\~послуги водовідведення\~та водопостачання\~ 412,00\~грн. (165,00 +113,00+110,00+ 15,00(комісія). З наданих\~позивачкою квитанцій\~по сплаті\~послуг з\~газопостачання за\~період \~2018\~рік -\~2019\~рік \~вбачається,\~що останньою\~сплачено за\~надані послуги\~7410,83\~грн.\~ (510,00\~+\~688,83\~+\~510,00+743,00+\~500,00+\~1032,00+\~205,00+503,00+\~503,00+503,00+\~710,00\~+1003,00\~ =\~ 7410,83),\~а також\~за транспортування\~газу -\~490,00\~грн.,\~а всього\~ 7900,83\~грн. ( а.с. 22-23,24, 33-37). Квитанцію сплати на суму 836,78 грн. суд не бере до уваги, оскільки оплата за газопостачання проведена за 2015 рік, тобто за період, який не зазначений в позовній заяві. На підтвердження своїх позовних вимог про стягнення понесених нею витрат за водопостачання за 2019 рік [PERSON] надані квитанції по сплаті за надані послуги в сумі 1500,00 грн. (62,00+175,00+184,00+180,00+185,00+124,00+ 240,00+ 110,00+ 130,00+ 110,00 = 1500,00 ) а.с. 25-30, а за вивіз твердих побутових відходів сплачено за 2019 рік 163,00 грн. ( 23,00+15,00+ 15,00+19,00+ 11,00+ 15,00+ 15,00+20,00+30,00= 163,00) а.с. 25-29), а всього на суму 1663 ,00грн. Крім того, [PERSON] був у жовтні 2019 року встановлений лічильник холодної води, вартість лічильника, та робіт по його установці підтверджена товарним чеком №11/93 та квитанціями по сплаті за монтажну схему на загальну суму 1191,10 грн. (а.с. 44-45). З наданих [PERSON] квитанцій по сплаті абонентної плати за телефон за 2015 рік вбачається, що нею оплачено 194,33 грн. (а.с. 13-14), тому посилання позивачки на те, що вона сплатила за телекомунікаційні послуги 401,87 грн. не підтверджені відповідними доказами. Таким чином позивачкою сплачено за вищезазначені комунальні послуги 10709,83 грн. ( 734,00+ 412,00+7900,83+1663,00 = 10709,83), за установку лічильника холодної води 1191,10 грн., за абонплату телефону 194,33 грн., а всього 12095,26 грн., тому з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню частина понесених витрат по оплаті комунальних послуг в розмірі 6047,63 грн. Посилання [PERSON] на те, що вона надавала онуці грошові кошти на оплату комунальних послуг на період проживання останньої у будинку, не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, доводи [PERSON] про те, що вона не користувалась житлово-комунальними послугами, оскільки не проживала в спірному будинку, суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідачка до 30.10.2020 року була співвласником спірного будинку і відповідно до вимог ст. 360 ЦК України відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язана була брати участь у витратах на управління, утримання жилого будинку. Судом встановлено, що 30.10.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Алексик Т.В. за реєстровим № 1308, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] за плату в сумі 426000 грн. належну їй частку у праві власності на вказаний жилий будинок з відповідною частиною надвірних будівель. Суд вважає, що проведені [PERSON] роботи по ремонту та благоустрою домоволодіння в частині встановлення нового паркану замість старого на суму 3292,50 грн. та спиляння та вивіз дерева - горіху, що був у аварійному стані на суму 3000 грн., а всього в розмірі 7483,60 грн., не підтверджено належними та допустимими доказами. Надані позивачкою товарні чеки по придбанню саморізів на суму 80 грн., свердла по металу-27 грн., замка та ручки на суму 240 грн., дверей на суму 2000 грн. та профілю -200грн. (а.с. 7-8) знеособлені, не мають даних про те, що їх придбано саме [PERSON] . Будь-яких достовірних доказів про те, що дерево було в аварійному стані та потребувало спиляння, а також розмір витрат по здійсненню зазначених робіт, позивачкою не надано. У зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення на її користь з відповідачки частини понесених позивачкою витрат в сумі 7483,60 грн. Згідно з вимогами статті\~391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказане дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Оскільки відповідачка не виконувала свої обов`язки співвласника спірного житлового будинку відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, право позивачки, яка несла витрати по утриманню будинку, були порушені, тому підлягають захисту в судовому порядку. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя\~статті 12 ЦПК України).\~\~\~Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені\~статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до\~статті 89 ЦПК України. Зокрема, згідно із частинами першою, другою та третьою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам в сумі 425,46 грн. ( 840,80 х 6047,63 : 11951,41= 425,46).

Outcome: partial