Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її корить аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання доньки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2021. Від шлюбу в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги, проживає окремо, а позивачці важко одній утримувати дитину. Крім того, на її утриманні перебуває син від першого шлюбу. У відповідача інших утриманців немає, він має стабільний дохід, оскільки працює майстром лісу державного лісогосподарського підприємства, тому здатний сплачувати аліменти у заявленій сумі. Не може з відповідачем дійти спільної згоди про його постійну участь в матеріальному забезпеченні доньки, тому змушена звернутися до суду. 09.09.2025 відповідачем до суду подано заяву про визнання позову з проханням здійснювати розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 14.07.2025 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Позивачка також подала заяву 09.09.2025, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи здійснювати у її відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами за відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивачка перебуває у зареєстрованому Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) шлюбі з відповідачем, актовий запис № 167 від 21.04.2021 (а.с.6). Відповідно до належним чином засвідченої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.06.2021 під час шлюбу в сторін цієї справи народилася донька [PERSON] , [INFO] , батьками дитини є позивачка та відповідач (а.с.5). Відповідно до витягів з реєстру Калуської територіальної громади від 01.07.2021 малолітня дитина сторін у цій справі зареєстрована зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). Відповідач у справі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Згідно з Актом № 16 від 23.06.2025 старости Тужилівського старостинського округу позивачка з донькою та неповнолітнім сином [PERSON] зареєстровані та фактично проживають за вказаною вище адресою (а.с.9). Між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні дитини. Врахувавши позицію позивачки, висловлену в її позовній заяві та дослідивши письмові докази, а також зважаючи на визнання позову зі сторони відповідача, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІвід 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч. 1 ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Перша становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна - 10 прожиткових мінімумів. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що малолітня дитина проживає з нею. Вона просить стягувати з відповідача аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зважаючи в сукупності на досліджені докази та виходячи з принципу справедливості і розумності, а також обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей, беручи до уваги матеріальне становище позивачки, яка не має змоги повністю самостійно утримувати дитину, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини не порушує прав відповідача, який повністю визнав позовні вимоги. Відповідно до вимог ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved