Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

В липні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області, в якому просила суд визнати договір купівлі продажу №2-100 від 28.04.2000 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , через Універсальну Товарну Біржу «РІКО АЛЬЯНС» дійсним. Маючи намір нотаріально посвідчити договір купівлі-продовжу спірного будинку, позивачка дізналася, що його власник [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку із чим звернулася до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з`явилася, до суду подано заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, справу просила розглядати за її відсутноті. Від первісного відповідача Новоодеської міської ради - заступника міського голови Журби І.М. до суду надійшов лист про визнання заявлених позовних вимог, окрім того, просив розглядати справу за відсутності представника відповідача. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 28.04.2000 року, з біржового договору купівлі - продажу № 2-100 (далі Договір), укладеним на Універсальній Товарні біржі «РІКО-АЛЬЯНС», [PERSON] (далі позивач) придбали у приватну власність у [PERSON] , цілий жиловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , за 2000,00 грн. Сторони домовилися про всі істотні умови договору, що відображено в підписаному договорі купівлі-продажу. При цьому були виконані всі умови угоди, крім нотаріального посвідчення договору: відповідач отримав гроші і передав всі документи від будинку. Вказаний договір було зареєстровано в ВМБТІ за реєстровим номером 2326 від 25.05.2000 р. 19 травня 2001 позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] .. Після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, про що19.05.2001р. складено актовий запис №47. Маючи намір нотаріально посвідчити договір купівлі-продовжу спірного будинку, позивачка дізналася, що його власник [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку із чим звернулася до суду. 22.08.2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~ 22.11.2023 року ухвалою суду було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Борисової Світлани Олександрівни належним чином завірену копію спадкової справи № 2/2023, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Після отримання спадкової справи №2/2023, заведеної приватним нотаріусом Борисовою С.О. після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] отримала [PERSON] 22.10.2024 року від позивачки до суду надійшло клопотання про заміну первісного відповідача Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області на належного відповідача [PERSON] , посилаючись при цьому на те, що остання є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 22.10.2024 у справі за позовом [PERSON] до Новоодеської міської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним замінено первісного відповідача Новоодеську міську раду Миколаївського району Миколаївської області на належного відповідача - [PERSON] . Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідач вказує, що право власності на будинок позивачка отримала відразу після передавання будинку договором купівлі- продаж, тобто в 2000 році, вважає, що на момент смерті батька [PERSON] та на момент прийняття спадщини [PERSON] , ніякого відношення до вказаного будинку, ні вона ні її батько не мають. Вказує, що будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , не входить до складу спадкового майна, що залишилося після смерті батька. Тож вважає себе [PERSON] неналежним відповідачем у даній справі. Окрім того зазначає, що спір про право відсутній, за 24 роки, після відчуження батьком [PERSON] буд. [ADDRESS] та його придбання [PERSON] ніким договір купівлі-продажу не оспорювався, 28.04.2025 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява в якій просить судові витрати понесені нею під час подання позовної заяви не стягувати з відповідача [PERSON] , а залишити за нею. \~ \~ \~ \~Стаття 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст.ст.57,58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Договір купівлі-продажу від 28.04.2000 року укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Приписами ст.224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При укладанні договору купівлі-продажу від 28.04.2000 року сторони керувались ч.2ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В укладеному 28.04.2000 року договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу житлового будинку і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України (2003), якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У зв`язку з тим, що сторони за договором купівлі-продажу нерухомого майна повністю виконали свої обов`язки по цьому договору, однак не мають можливості його нотаріально посвідчити, то суд вважає необхідним вказаний договір визнати дійсним. З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтованими, а вимогу такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, позивачем заявлялися вимоги щодо розподілу судових витрат, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Outcome: approved