Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На обґрунтування\~вимог позивач\~зазначає,\~21\~листопада 2009\~року між\~Позивачем [PERSON] \~та [PERSON] \~був зареєстрований\~шлюб.\~Від шлюбу\~у Сторін\~мається неповнолітня\~донька [PERSON] ,\~ [INFO] .\~22\~лютого 2023\~року шлюб\~між Позивачем\~ [PERSON] та\~Відповідачем [PERSON] \~був розірваний\~у судовому\~порядку.\~У період\~шлюбу Сторонами\~було набуте\~спільне майно,\~а саме:\~транспортний засіб\~марки CHEVROLET\~модель LACETTI,\~2012\~року випуску,\~VIN-код:\~ [NUMBER] ,\~державний номерний\~знак [NUMBER] . Транспортний засіб\~марки зареєстрований\~за [PERSON] . Орієнтовна (середня по ринку) вартість аналогічного автомобіля на сайті продажу автомобілів - AUTO.RIA, складає близько 5000 доларів США, що становить 192 000 грн. Вказав, що 01 березня 2024 року Позивач [PERSON] з метою врегулювання спору про поділ спільного майна звертався до Відповідача [PERSON] з Листом-пропозицією щодо поділу такого майна та вирішення інших питань. Відповіді на направлену пропозицію Позивач не отримав, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду із даним позовом. Оскільки автомобілем,\~який є\~спільною сумісною\~власністю,\~останні кілька\~років користується\~Відповідачка [PERSON] ,\~то Позивач\~вважає за\~необхідним просити\~суд стягнути\~з Відповідача\~на користь\~Позивача грошову\~компенсацію замість\~його 1/2\~частки у\~праві спільної\~сумісної власності\~на майно,\~що становить\~96\~000\~гри. А, оскільки, спільна сумісна власність подружжя - транспортний засіб, є неподільною річчю, яким фактично користується Відповідач, тому Позивач просить присудити па користь Відповідача [PERSON] право власності на транспортний засобі марки CHEVROLET модель LACETTI, 2012 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 червня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. 16.07.2024\~року представником\~відповідача [PERSON] \~ адвокатом\~Радченко-Онатій\~Н.М.\~подано відзив\~на позовну\~заяву в\~якому вказала,\~що Відповідач\~повністю заперечує\~наявність підстав\~для пред`явлення\~позову Позивачем\~та його\~задоволення судом,\~з огляду\~на наступне.\~Відповідачем визнається\~той факт,\~що 21.11.2009\~року між\~ [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Вказала, що 01.03.2022 року Відповідач разом з [PERSON] (донька) у супроводі Позивача та за його згодою виїхала за кордон до Франції на транспортному засобі марки CHEVROLET модель LACETTI, 2012 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , та жодного разу з того часу не поверталася. На даний час проживає у Франції де вона працює, а дочка відвідує місцеву школу. 22.02.2023 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , Ірпінським міським судом шлюб між ним розірвано. 24.06.2024 року рішенням Ірпінського міського суду стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 усіх видів доходів, провадження в якому зупинилося за ініціативи Відповідача у справі 367/2503/22 [PERSON] , тобто останній ухилявся від участі в утриманні дитини. Вказала, що восени 2023 року Позивачем укладено повторний шлюб з громадянкою України, яка проживає у Франції, та яку постійно відвідує позивач, тобто має можливість забрати авто у своє користування. Орієнтовна вартість аналогічного автомобіля на сайті продажу автомобілів складає близько 5647 доларів США, що становить 230\~971,96 гривень. В той же час, Відповідач жодного разу не поверталася в Укараїну, та не користується транспортним засобом через специфіку місцевого транспорту та завантаженість доріг. Таким чином, жодної потреби у транспортному засобі у Відповідача немає. Крім того у Відповідача немає можливості сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію замість права на частки спільної сумісної власності на майно. Проте у Відповідача є потреба у грошових коштах, оскільки Відповідач самостійно утримує спільну дитину [PERSON] та свою матір [PERSON] яка проживає з Відповідачкою однією сім`єю у Франції. Крім іншого зазначила, що жодного разу Позивач не звертався до Відповідача з проханням дати йому у користування транспортний засіб, незважаючи на неодноразове відвідування другої дружини у Франції, тобто наявність можливості забрати автомобіль. Таким чином Позивачем не доведено порушення його права. На підставі цього просила відмовити повністю у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 16.07.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Радченко-Онатій Н.М. звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та просила здійснити поділ спільного майна подружжя, набутого у період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а саме транспортного засобу марки CHEVROLET модель LACETTI, 2012 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , наступним чином: Визнати право особистої приватної власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на транспортний засіб CHEVROLET модель LACETTI, 2012 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , та припинити право спільної сумісної власності на вказане майно; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію замість права на частки спільної сумісної власності на майно, а саме стягнути суму у розмірі 115\~485,98 грн. Стягнути з Відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Заявлені позовні\~вимоги обґрунтовувала\~тим,\~що 21.11.2009\~року між\~ [PERSON] та [PERSON] зареєстровано\~шлюб. 01.03.2022 року Позивач разом з [PERSON] (донька) у супроводі [PERSON] та за його згодою виїхала за кордон до Франції. 22.02.2023 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , Ірпінським міським судом шлюб між ним розірвано. Позивач проживає у Франції та жодного разу не поверталася до України, через дію воєнного стану та реальну небезпеку для життя та здоров`я дитини та не користується транспортним засобом через специфіку місцевого транспорту та завантаженістю доріг. Таким чином жодної потреби у транспортному засобі у Позивача немає. Проте є потреба у грошових коштах, оскільки позивач самостійно утримує спільну дитину [PERSON] , оплачує навчання, у тому числі і додаткові гуртки з вивчення англійської та французької мови, проїзд для дитини, оренду квартири. На утриманні Позивача перебуває мати [PERSON] , 1960 року народження, яка проживає з Позивачем разом однією сім`єю у Франції. Вказала, що враховуючи той факт, що за згодою Відповідача, Позивач на транспортному засобі перетнула державний кордон України, з метою евакуювати їхню спільну дитину, транспортний засіб Позивачем не використовується, Позивач потребує грошових коштів через самостійне утримання дитини, тому вважає за необхідне просити суд ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість права на частки спільної сумісної власності на майно, а саме стягнути суму у розмірі 115\~485,98 грн. 14.11.2024\~ухвалою Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~було прийнято\~позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя до\~спільного розгляду\~з первісним\~позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 03.12.2024 року від представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Громової О.О. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву де вказала, що зустрічна позовна заява, подана [PERSON] , не відповідає вимогам ЦПК України. [PERSON] до зустрічної позовної заяви додані документи, що викладені іноземною мовою, без належного перекладу українською мовою. Тим самим позбавила Позивача за первісним позовом та суд можливості встановити дійсні обставини у справі, оскільки мовою, якою провадиться судочинство є українська. Вказала,\~що твердження\~Позивача стосовно\~того,\~що остання\~самостійно утримує\~дитину не\~відповідають дійсності,\~оскільки Відповідач\~за зустрічним\~позовом,\~ [PERSON] ,\~є люблячим\~та відповідальним\~батьком та\~піклується матеріальним\~станом своєї\~дитини та\~систематично утримує\~дитину та\~виконує свої\~батьківські обов`язки. До моменту\~звернення [PERSON] \~до суду\~з позовом\~про стягнення\~аліментів [PERSON] \~систематично забезпечував\~дитину матеріально,\~що підтверджується\~квитанціями про\~переказ коштів. Вказані платежі доводять добросовісне виконання [PERSON] обов`язку з утримання дитини. Вказано, що матір Відповідача, [PERSON] не є інвалідом і не має обмежень, які б перешкоджали їй працювати. Вона отримує пенсію в Україні, що підтверджується пенсійним посвідченням, доданим Відповідачем та має можливість здійснювати додаткову трудову діяльність у Франції, що дає їй змогу забезпечувати свої потреби. Таким чином, утримання матері Відповідачем не є підставою для відмови у задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя, оскільки вона здатна забезпечити себе самостійно. Твердження Позивача про те, що Відповідач «постійно відвідує Францію», не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Відповідач з 09 березня 2022 року і по теперішній час проходить військову службу у складі Збройних Сил України у військовій частині [NUMBER] . Служба у Збройних Силах України виключає можливість регулярних виїздів за кордон, у тому числі до Франції. Щодо твердження Позивача про укладення Відповідачем повторного шлюбу, зазначла, що цей шлюб перебуває на стадії розірвання. Отже, стверджувати про наявність стабільних подружніх відносин, що нібито-то дозволяють Відповідачу здійснювати регулярні поїздки до Франції, є безпідставним. Крім того, твердження про можливість Відповідача забрати автомобіль на території Франції також спростовуються фактичними обставинами в країні. Через проходження військової служби та виконання службових обов`язків у межах території України Відповідач фізично не має змоги регулярно виїжджати за кордон. Позивач за зустрічним Позовом [PERSON] у зустрічній позовній заяві заявляє про те, що вартість аналогічного автомобіля складає близько 5 647 доларів США, що становить 230 971,96 гривень. [PERSON] зазначає, що з 2022 року не мав можливості бачити транспортний засіб який перебуває у володінні Позивача за зустрічним позовом. Через це він не має змоги оцінити його технічний стан, справність чи необхідність проведення будь яких ремонтних робіт. Враховуючи це, [PERSON] вважає, що вказана у зустрічному позові вартість транспортного засобу є завищеною. [PERSON] вважає, що вказана ним у первісному позові вартість транспортного засобу, що становить 192 000 грн є більш реалістичною, оскільки вона враховує технічний стан автомобіля, який він пам`ятає станом на останній момент його огляду у 2022 році. Враховуючи викладене, Відповідач за зустрічним позовом просить суд врахувати зазначені факти та визнати аргументи Позивача у зустрічній позовній заяві такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами. На підставі цього просив відмовити у повному обсязі [PERSON] у задоволенні зустрічного позову до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, та задовольнити первісний позов, яким здійснити поділ спільного майна подружжя набутого у період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 03.12.2024 року представником Позивача за первісним позовом [PERSON] адвокатом Громовою О.О. також подані додаткові пояснення, в яких додатково вказала, що Відповідач у своєму відзиві повинен зазначити обставини, які свідчать про наявність підстав для відмови у позові, а також надати суду докази того, що викладені ним - Відповідачем обставини підтверджуються доданими доказами. З аналізу змісту викладеного у відзиві поданого [PERSON] , відзив не відповідає вимогам ст. 179 ЦПК України, та не містить ні обставин, ні доказів, які свідчать про те, що є підстави для відмови у позові. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом та його представник не з`явилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача за первісним позовом про розгляд справи без їх участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом про розгляд справи без їх участі, в якій просив розглянути справу за наявними у матеріалах справи доказами, проти задоволення первісного позову заперечує, зустрічний позов підтримують та просять задовольнити. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 листопада 2009 року, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про 21 листопада 2009 року складено відповідний актовий запис № 328, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . (а.с. 16). Також встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, сторони від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . (а.с. 17). Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 18-20). Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі, що не заперечується сторонами у справі, [PERSON] та [PERSON] набули спільне майно, а саме: транспортний засіб марки CHEVROLET модель LACETTI, 2012 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , номер авто [NUMBER] . Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС №31 від 07.09.2024, на адвокатський запит [PERSON] , встановлено, що в ЄДРТЗ, станом на 29 квітня 2024 року, містяться відомості про вторинну реєстрацію 22 вересня 2012 року в Києво-Святошинському РЕВ ДАІ транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] , об`єм двигуна: 1598 см. куб., потужність двигуна: 80 кВт, на особу [PERSON] , на підставі наступних документів: вантажна-митна декларація № 003321 від 15 червня 2012 року; інші документи серії ДПІ № 276543 від 17 вересня 2012 року. (а.с. 23-24) Такий транспортний засіб марки CHEVROLET модель LACETTI, 2012 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , що також підтверджується витягом свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу із застосунку «Дія». (а.с. 22). Відповідно до\~роздруківки оголошень\~про продаж\~транспортних засобів\~марки CHEVROLET модель LACETTI, 2012 року випуску, з сайту продажу автомобілів Auto.Ria орієнтовна (середня по ринку) вартість аналогічного автомобіля, складає близько 5000 доларів США, що становить 192 000 грн. (а.с. 25-30). При таких обставинах, [PERSON] визначила ринкову вартість автомобіля марки CHEVROLET\~модель LACETTI,\~2012\~року випуску,\~VIN-код:\~ [NUMBER] ,\~номер авто\~ [NUMBER] - 2192 000 грн. Відповідачем за первісним позовом, Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] визначена ринкова вартість аналогічного автомобіля на сайті продажу автомобілів - Auto.Ria, яка складає близько 5647 доларів США, що становить 230\~971,96 гривень. (а.с. 138-142). В свою чергу Позивачем за первісним позовом, Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] зазначено, що вказана ним у первісному позові вартість транспортного засобу враховує технічний стан автомобіля який він пам`ятає станом на останній момент його огляду у 2022 році. Відповідного клопотання до суду під час розгляду справи про призначення експертизи стосовно визначення вартості вказаного автомобіля сторонами також не заявлено. Суд встановив, що спірний транспортний засіб марки CHEVROLET модель LACETTI, 2012 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , номер авто [NUMBER] , набутий сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначене не заперечувалося і сторонами по справі. Встановлено, що [PERSON] разом з донькою [PERSON] 01.03.2022 року, за згодою [PERSON] , виїхали за кордон до Франції на транспортному засобі марки CHEVROLET модель LACETTI, 2012 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , номер авто [NUMBER] , та на даний момент проживають там. Наразі автомобіль перебуває у користуванні Відповідача за первісним позовом та Позивача за зустрічним позовом [PERSON] . Дані обставини підтверджуються сторонами по справі. Суд також встановив, що відповідно до довідки №1455 від 09.04.2022 р. про проходження військової служби, Позивач за первісним позовом [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 09.03.2022 року. Суд критично відноситься до твердження Відповідача за первісним позовом [PERSON] стосовно того, що остання самостійно утримує спільну дитину [PERSON] , оплачує навчання, у тому числі і додаткові гуртки з вивчення англійської та французької мови, проїзд для дитини, оренду квартири. Оскільки в матеріалах справи містяться численні копії квитанцій зроблених [PERSON] про перерахунок аліментів на особистий рахунок дитини [PERSON] (а.с. 53-77). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа мас право в порядку, оновленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільний кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістом ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з вимогами. ч.ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 68 СК України, розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, передбачено, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. За приписами положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007№11 «Про практику застосування су дами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,передбачено, що вирішуючи питання про поділ майна, що с об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007№11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 с т. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Припинення спільної сумісної власності подружжя або спільного майна подружжя відбувається шляхом поділу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності і тоді правовідносини спільної сумісної власності подружжя припиняються, а натомість виникають правовідносини роздільної приватної власності. Суб`єктами права спільної сумісної власності є подружжя, а сам поділ права спільної сумісної власності подружжя регулюється статтями 6972 СК України. При цьому поділ права спільної сумісної власності подружжя є можливим на вимогу будь-кого з подружжя, а дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Подружжя має право розділити майно за взаємною згодою, однак у разі відсутності взаємної згоди на наявності спору поділ спільного майна подружжя відбувається в судовому порядку, а позов, пред`явлений одним з подружжя, є перетворювальним позовом, спрямованим на зміну або припинення існуючих з відповідачем правовідносин, судове ж рішення в цьому разі виступає як юридичний факт матеріального права, що змінює структуру матеріальних правовідносин, а суд не створюючи нових прав захищає право сторони на зміну або припинення існуючих правовідносин, які за законом в даному випадку не можуть бути здійснені без судового рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач за первісними позовними вимогами, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] доведені належними і допустимими доказами, тому його позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved