Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог У липні 2025 року позивач Акціонерне Товариство «Сенс Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 490050380 від 31 жовтня 2007 року за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду, яка станом на 23 лютого 2022 року становить 109860,55 грн., з яких: 22767,43 грн. - сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість, 87093,12 грн. - сума заборгованості за інфляційними витратами та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 31 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490050380. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 490050380 від 31 жовтня 2007 року в розмірі 153125,31 грн. На виконання рішення суду видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 59759033, яке було закінчено лише 07 травня 2025 року. Посилаючись, що в результаті не виконання рішення суду впродовж тривалого проміжку часу у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду яка станом на 23 лютого 2022 року становить 109 860,55 грн., яку позивач, просить стягнути з відповідача. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено до судового розгляду на 28 серпня 2025 року. Від представника відповідача - адвоката Басалаєва Д.В. 07 серпня 2025 року надійшла заява про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Просив відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог. Представник позивача в судовому засіданні 28 серпня 2025 підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав та мотивів зазначених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні. Суд вислухавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490050380 від 31 жовтня 2007 року в розмірі 153125,31 грн. За заявою стягувача 08 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59759033 з примусового виконання виконавчого листа №751/12102/13, вданого 23 грудня 2023 року. Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» 12 серпня 2022 року прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Постановою приватного виконавця від 07 травня 2025 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку з повним виконанням. Згідно з розрахунком заборгованості, який наданий позивачем за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року заборгованість за 3% річних становить - 22767,43 грн, заборгованість за інфляційною складовою з березня 2017 року по лютий 2022 року становить 87093,12 грн. Між сторонами виник спір про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає слушними заперечення представника відповідача про нарахування позивачем 3% річних та інфляційні втрати поза межами строку позовної давності, про застосування якої подано відповідну заяву. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Судом враховано, що позивач звернувся до суду з цим позовом 21 липня 2025 року, в заявлених вимогах просить стягнути заборгованість за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року. При вирішенні питання про дотримання позивачем строку позовної давності, суд ураховує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з 02 квітня 2017 року. Відповідно до вимог діючого законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» підлягають задоволенню в межах платежів з 02 квітня 2017 року. В задоволенні вимог АТ «Сенс Банк» за період з 12 березня 2017 року по 02 квітня 2017 року суд відмовляє, оскільки знаходяться поза межами строку позовної давності. Також суд не може погодитися з наведеним позивачем розрахунком заборгованості за інфляцією, оскільки в наступний місяць враховується значення інфляційної складової попереднього місяця, що призводить од нарахування інфляції на інфляцію. Суд наводить власний розрахунок 3% річних та інфляційного збільшення за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, в межах заявлених вимог. За наведеним розрахунком заборгованість за 3% становить 22515,71 грн, інфляційні нарахування - 74254,07 грн, що разом становить 96769,78 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно дост. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено з наявного в матеріалах справи меморіального ордеру №951887 від 20 червня 2025 року позивачем при верненні до суду з позовом сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. З урахуванням частково задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2133,75 грн, виходячи з розрахунку (96769,78х2422,40:109860,55).

Outcome: partial