Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Представник АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулася до суду з позовною заявою 08.05.2025 та просила суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за договором №3371 від 13.09.2021 про реструктуризацію заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання за адресою: [ADDRESS] за період з 13.09.2021 до 13.09.2023 у розмірі основного боргу 26 053 грн. 25 коп., інфляційні втрати 4 152 грн. 57 коп., 3% річних 1 015 грн. 62 коп., пеню 1 232 грн. 32 коп.; стягнути з відповідача судовий збір у сумі 3 028 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де власником житлового приміщення та споживачем послуг є [PERSON] . Хоча й договір про надання послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачем укладено не було, однак послуги фактично надавались, останній цими послугами користувався, а тому зобов`язаний їх оплатити. Свої зобов`язання\~з надання\~послуг з\~централізованого опалення\~АТ «Криворізька\~теплоцентраль» сумлінно\~виконувало,\~однак узв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань станом на 01.09.2021 утворилась заборгованість в розмірі 29 053 грн. 25 коп. При цьому, 13.09.2021 [PERSON] звернувся до АТ «Криворізька теплоцентраль» із заявою про укладення договору реструктуризації заборгованості. За цих підстав, 13.09.2021 між АТ «Криворізька теплоцентраль» та [PERSON] було укладено договір реструктуризації заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання №3371, відповідно до п.1 якого підприємство надало розстрочку боржнику у погашенні заборгованості, яка утворилася станом на 01.09.2021. Договір набув чинності 13.09.2021 та діяв до 13.09.2023. Відповідно до п.2.3 договору, щомісячна сума платежу за погашення реструктуризованої заборгованості становить 1\~210 грн. 55 коп. та має бути погашена протягом періоду надання розстрочки, тобто з 13.09.2021 до 13.09.2023. Укладення вказаного договору свідчить про те, що відповідач визнав заборгованість за надані стороною позивача послуги та зобов`язався їх сплатити, а сам договір свідчить про новацію зобов`язань, адже з моменту укладення договору між сторонами виникли нові зобов`язання, обумовлені предметом договору. Однак умови договору [PERSON] не виконав у повному обсязі, за ним обліковується заборгованість в розмірі основного боргу 26 053 грн. 25 коп., на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати 4 152 грн. 57 коп., 3% річних 1 015 грн. 62 коп., пеню 1 232 грн. 32 коп. Зважаючи на те, що [PERSON] не звертався до АТ «Криворізька теплоцентраль» із заявою про продовження строку дії договору №3371 від 13.09.2021, тому на підставі п.4.6 договору, з огляду на істотність порушення його умов споживачем, АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду, адже за порушення умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства (п.3 договору). Ухвалою суду від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача Шевченко Ю.С. про свою участь в судовому засіданні не заявила, згідно з клопотанням, поданим одночасно з позовом, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] про свою участь в судовому засіданні не заявив, подавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. З урахуванням позиції сторін, обсягу наявних доказів та не заявлення ними про свою участь в судовому засіданні при розгляді справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі за їх відсутності. Згідно зі ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, врахувавши позицію відповідача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники -\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. За\~бажанням споживача\~оплата житлово-комунальних\~послуг може\~здійснюватися шляхом\~внесення авансових\~платежів згідно\~з умовами\~договору про\~надання відповідних\~житлово-комунальних\~послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , оскільки є співвласником житлового приміщення, що належить йому на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24.12.1993, виданого УЖКГ виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів (реєстрація в КП «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №52-п-225-225). Вказані обставини [PERSON] також не оспорював, подаючи заяву про визнання позову. Із інформації з Єдиного державного демографічного реєстру та реєстру Криворізької міської територіальної громади слідує, що фактично [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (відповідь №1366402 від 09.05.2025). Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та [PERSON] не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачу надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Разом з тим, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідача як власника приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, постанови Верховного Суду від\~15.03.2018 у справі №401/710/15-ц, від 18.09.2019 у справі №369/3682/16-ц, від 07.02.2024 у справі №372/2236/21, від 20.11.2024 у справі №463/6799/18). Свої зобов`язання\~з надання\~послуг з\~централізованого опалення\~АТ «Криворізька\~теплоцентраль» сумлінно\~виконувало,\~однак узв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань станом на 01.09.2021 утворилась заборгованість в сумі 29 053 грн. 25 коп. 13.09.2021 [PERSON] звернувся до АТ «Криворізька теплоцентраль» із заявою про укладення договору реструктуризації заборгованості. За цих підстав, 13.09.2021 між АТ «Криворізька теплоцентраль» та [PERSON] було укладено договір реструктуризації заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання №3371, відповідно до п.1 якого підприємство надало розстрочку боржникові у погашенні заборгованості, яка утворилася станом на 01.09.2021 у розмірі 29\~053 грн. 25 коп. За умовами п.1.2 договору, обов`язкова щомісячна сума платежу з погашення реструктуризованої заборгованості, що реструктуризується на період з 13.09.2021 до 13.09.2023, становить 1 210 грн. 55 коп. Договір набув чинності 13.09.2021, строк дії сторони обумовили до 13.09.2023. Як визначено п.4.2 договору, у разі, коли доходу боржника, який уклав цей договір, не вистачає для повного погашення боргу, строк дії договору може бути продовжено за його письмовою заявою та у разі її погодження підприємством до повного погашення заборгованості. За правилами ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Як слідує з п.3.1 договору, за порушення умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства України. Як встановлено ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом,не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України). Приписами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стороною позивача надано детальний розрахунок погашення заборгованості згідно договору реструктуризації №3371 від 13.09.2021 за період з 13.09.2021 до 13.09.2023, з якого слідує, що на виконання умов договору [PERSON] сплатив 3 000 грн. 00 коп. у вересні 2021 року, після чого більше жодних платежів не здійснив. Станом на березень 2025 року борг склав 26 053 грн. 25 коп. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Надавши юридичну оцінку наявному розрахунку заборгованості суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним та не викликає сумнівів у його належності та достовірності. До того ж вказані обставини, як і правильність наведеного розрахунку, відповідачем не оспорювались. У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, при визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат 4 152 грн. 57 коп., 3% річних 1 015 грн. 62 коп., вважає вірним. Що стосується пені у розмірі 1 232 грн. 32 коп., нарахованої за період з 30.12.2023 до 15.04.2025, то суд вважає, що її нарахування також є правомірним та проведене з урахуванням обмежень, пов`язаних з дією воєнного стану, введених Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023\~№1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану викладено у новій редакції, яка передбачає скасування з 30.12.2023 урядом скасовано дію мораторію на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, за виключенням територій, де ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації). Оскільки м. Кривий Ріг не належить до переліку таких територій, АТ «Криворізька теплоцентраль» вправі здійснювати нарахування пені на заборгованість, починаючи з 30.12.2023. Розмір нарахованої пені з 30.12.2023 до 15.04.2025 складає 1 232 грн. 32 коп., а наведений позивачем розрахунок є арифметично вірним. Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї за фактом реєстрації місця проживання, та з огляду на допущення істотного порушення виконання відповідачем умов договору №3371 від 13.09.2021 про реструктуризацію заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання,суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність їх задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову (платіжна інструкція №8396 від 21.03.2025 АТ «Ощадбанк»), за рахунок коштів з Державного бюджету України, що становить 1 514 грн. 00 коп., а інші 50% судового збору (1 514 грн. 00 коп. відповідно) стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Питання повернення судового збору регламентовано Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787 (зі змінами та доповненнями). Суд зауважує, що 07.01.2025 набув чинності наказ Міністерства фінансів України від 26.11.2024 №606 «Про внесення змін до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», яким внесено зміни до механізму повернення судового збору у випадках, визначених ст.7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до нового порядку, органи Казначейства здійснюють повернення судового збору\~в усіх випадках\~виключно на підставі електронного подання, сформованого або Державною судовою адміністрацією України, або її територіальним управлінням, або відповідним судом.\~Для повернення судового збору платнику необхідно звернутися із заявою або до Державної судової адміністрації України, або до її територіального управління, або до\~відповідного суду за місцем розгляду справи. Таким чином, для повернення судового збору за судовим рішенням, що набрало законної сили, платнику необхідно звернутися до суду із заявою, зміст якої повинен відповідати п.5 Порядку, і вказати дату та номер судового рішення. Разом із заявою про повернення коштів судового збору з бюджету платником також подається оригінал або копія платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Outcome: approved