Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс» про визнання недійсним кредитного договору № 2435210577-3783965 від 31.10.2024 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що в період з 21.10.24 по 01.11.24 перебував за межами України, в Молдові та Єгипті, що підтверджується відмітками в паспорті позивача для виїзду за кордон. У вказаний період невідома позивачу особа одержала в авторизоватому центрі ПАТ "Київствар" сім-карту з номером телефону [NUMBER] , яким користувався позивач, як фінансовим номером в ПАТ КБ "Приватбанк", і провела за допомогою зазначеного номеру авторизацію від імені позивача в додатку "Дія", здійснивши таким чином порушення правил експлуатації електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, комп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку або порядку чи правил захисту інформації, яка в них обробляється. В подальшому, невідома позивачу особа, від його імені уклала 31.10.24 кредитний договір з ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші», правонаступником якої є ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс», отримала від імені позивача кошти за таким договором, що підтверджується повідомленнями в додатку "Дія". Очевидно, вказав позивач, що між сторонами у справі було укладено кредитний договір 31.10.24 за допомогою електронного цифрового підпису позивача, який було незаконно здобуто невідомою позивачу особою шляхом порушення правил експлуатації електроннообчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, комп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку або порядку чи правил захисту інформації, яка в них оброблюється. Вказані обставини свідчать про відсутність волевиявлення позивача на укладення з відповідачем оспорюваного кредитного договору № 2435210577-3783965 від 31.10.24. Крім цього, позивач вказав, що відповідачем не надано позивачу примірник укладеного договору та відмовлено у наданні такого договору адвокату Авдєєнко В.В., який є уповноваженим представником позивача. Таким чином, вказав позивач, спірний договір було укладено відповідачем з порушенням вимог ч. 1 ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування", що зумовлює необхідність визнання його недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України. Виходячи з наведеного, позивач просить визнати недійсним кредитний договір від 31.10.24, укладений між сторонами по справі та судові витрати по справі покласти на відповідача. Представник відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс» подав відзив на позовну заяву в якому вказав, що з позовною заявою не погоджується і вважає її безпідставною не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 31.10.2024 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Є Гроші» було укладено договір позики № 2435210577-3783965 згідно якого Позивач отримав кредитні кошти у розмірі 10847,00 грн., з кінцевим строком повернення до 08.04.2026 року. Позивачем було підписано договір позики, чим засвідчено вивчення умов договору позики, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього Договору електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. В своєму позові Позивач вказує на те, що на період з 21.10.2024 по 01.11.2024 перебував за межами України, а тому невідома йому особа одержала сім-карту з номером [NUMBER] (яким користувався позивач) і провела авторизацію від імені позивача в додатку «Дія», в подальшому, уклала 31.10.2024 договір позики. Проте, викладене у позові не відповідає дійсності, не підтверджується жодним доказом та з огляду на таке не може бути взяте до уваги судом, оскільки авторизація, верифікація та ідентифікація за допомогою застосунку «ДІЯ» фінансовими установами, які надають кредити не здійснюється, тому, як «ДІЯ» не співпрацює з небанківськими фінансовими установами. Крім того, Позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчив про те, що кредит було укладено та отримано шахрайським способом -шахраями (відсутній витяг з ЄРДР, обвинувальний акт чи Вирок суду) в якому було б зазначено та встановлено такі події. Отже, викладене в позові є таким, що не відповідає дійсності та є таким, що вводить суд в оману. Представник відповідача вважає, що посилання позивача на порушення вимог законодавства при укладенні договору є необґрунтованими, безпідставними та не підтверджені жодним доказом. Звертає увагу суду, що Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі 132/1006/19, провадження 61-1602св20, дійшов правового висновку про те, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна та пароля особистого кабінету договір позики між позивачем та відповідачем не був би укладеним. Отже, укладення договору позики без прийняття пропозиції з боку позивача було б неможливим. Позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «ФК «Є ГРОШІ», підписавши договір з використанням аналогового підпису. 04.03.2025 року згідно укладеного договору факторингу № 04-03-25ФБ між ТОВ «ФК «ФІНБУСТ» та ТОВ ФК «ТЕХНОФІНАНС», останнім отримано право вимоги за договором позики № 2435210577-3783965 від 31.10.2024 року до Позивача. Представник відповідача зазначає, що у позивача наявна непогашена заборгованість у розмірі 32793,06 грн. яка складається з: 10847,00 - тіло кредиту; 17417,46 - заборгованість по відсоткам; 4528,60 - штрафні санкції. Після придбання права вимоги за кредитом позивача - ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» додаткових нарахувань не здійснювало. Позивач усіма способами намагається уникнути відповідальності за кредитними зобов`язаннями і подання позову про укладення кредитного договору до суду є зловживанням своїми правами. Оспорюваний договір підписаний Позивачем. Підписавши договір позики позивач погодився з усіма істотними умовами договору. Підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину (Постанова ВС від 24.04.2020 у справі № 522/25151/14-ц). Така підстава у Позивача - відсутня. Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про споживче кредитування» позивач мав змогу скористатись правом щодо відмови від договору, проте цього зроблено не було. Договір позики № 2435210577-3783965 укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відповідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію», правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, які містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За приписом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) Постанова ОП КЦС ВС від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Обравши способом захисту своїх прав визнання договору позики недійсним з підстав, передбачених ст. 203, ст. 215 ЦК України та статтями 2, 13 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язаний довести правову та фактичні підстави своїх позовних вимог. Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого положеннями Цивільного процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав, зокрема з моменту укладення та підписання оспорюваного договору позики 31 жовтня 2024 року, суд повинен виходити з того, що саме з цього дня позивач міг дізнатися про порушення його прав, а отже в нього було право скористатись ч.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, що є підставою для відмови у позові в частині визнання недійсним договору. Такої ж думки дійшов Верховний Суд виклавши позицію у справі №726/2129/16-ц від 29.01.2020 року та Постанова КЦС ВС від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц. Тлумачення статей 215, 216 ЦК України та статей 651 - 653 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує конструкції «недійсність договору» та «розірвання договору», як за підставами, так і за своїми правовими наслідками. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору не є підставою для його визнання недійсним. - Постанова КЦС ВС від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц. Таким чином, вказав представник відповідача, позовна заява є безпідставною та необґрунтованою та такою в якій слід відмовити в повному обсязі. Представник позивача подав відповідь на відзив в якому вказав, що у відповідності до листа ПрАТ "Київстар" №3963/з/КТ від 17.03.24, наданого Тернопільському міськрайонному суді у справі №607/26476/24, телефонний номер [NUMBER] , який був фінансовим номером телефону позивача для ідентифікації в ПАТ КБ "Приватбанк" через Bank ID, в період з 12.09.30 годин 20.10.24 по 01.15.45 годин 31.10.24 не був зареєстрований в мережі. При цьому, 20.10.24 реєстрація в мережі припинилась в с. Мамалига Чернівецької області, де розташований пункт пропуску на кордоні з Молдовою, що підтверджує доводи позивача про його виїзд 20.10.24 в Молдову, звідки він вилитів з м. Кишинів в Єгипет на відпочинок, що також підтверджується штампами в паспорті позивача для виїзду за кордон. За вказаним листом ПрАТ "Київстар", 31.10.24 о 00.09 годин відбулась самостійна заміна сім-карти з телефоном [NUMBER] на іншу сім-карту, тобто не ту сім-карту, з якою позивач виїхав за кордон. При цьому, відбулась реєстрації вказаного номеру в мережі в базовій станції в м. Одеса, в той час, як позивач перебував за межами України, що також підтверджується штампами про перетин кордону позивачем в його паспорті для виїзду за кордон. В свою чергу, згідно з листа ПАТ КБ "Приватбанк" від 27.04.25, наданого також Тернопільському міськрайонному суду в даній справі 31.10.24 відбулась ідентифікація позивача через систему Bank ID з передачею його персональних даних о 04.03.55 годині на користь ТОВ "Споживчий центр", о 04.30.18 на користь ТОВ ФК "Є ГРОШІ" та о 05.02.23 годині на користь ТОВ "Фінансова компанія ТОП1". При цьому, у цей же час ПрАТ "Київстар" фіксував реєстрацію зазначеного телефону та надання послуг передачі даних в інтернет саме у м. Одеса, в той час як позивач перебував за межами України. Вказані обставини підтверджують факт укладення спірного договору від імені позивача з відповідачем по справі не позивачем, а не встановленою особою внаслідок обману та незаконного втручання в роботу мобільних мереж та системи банківських послуг. Представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив у якому вказала настпуне. Щодо перенесення номеру на інші SIM-карти представник відповідача вказала, що як вбачається з листа ПрАТ "Київстар" №3963/з/КТ від 17.03.24, наданого Тернопільському міськрайонному суді у справі №607/26476/24, телефонний номер [NUMBER] , 31.10.2024 було здійснено перший перевипуск SIM-карти для номеру [NUMBER] дистанційно, без залучення працівників ПрАТ "Київстар". Другий перевипуск було проведено вже 02.11.2024 року, проте вже через дилерський магазин «Київстар». Згідно з наданого листа ПрАТ "Київстар" безпосередньо з 03.11.2024 року електронні комунікації за номером телефону [NUMBER] почали надаватися на умовах контрактної форми обслуговування гр. [PERSON] . Відповідно до офіційної процедури «Відновлення SIM-картки», розміщеної на сайті ПрАТ «Київстар», для дистанційного відновлення номера необхідно знати не тільки сам номер телефону, але й одну з конфіденційних ідентифікаційних інформацій - або PUK1-код (8 цифр), або ICC-код (19 цифр), що містяться виключно на пластику старої SIM-картки або в особистому кабінеті «Мій Київстар». Отже, враховуючи вищезазначену інформацію, особа, яка здійснила перевипуск 31.10.2024 року, повинна була мати доступ до зазначених конфіденційних даних. У позовній заяві та в поданій відповіді на відзив відсутні будь-які пояснення щодо можливої втрати пластикової SIM-картки, зламу застосунку «Мій Київстар» або витоку відповідних даних. Крім того, беручи до уваги інформацію, що після повернення до України гр. [PERSON] , [INFO] здійснив перевипуск SIM-картки з тим самим номером телефону, це вказує на те, що він мав або фізичний доступ до вже перевипущеної SIM-картки, який відбувся 31.10.2024 року, або володів достатнім обсягом інформації для повторного оформлення номера. Тож, наведені фактичні обставини, підтверджені офіційними листами ПрАТ «Київстар» та АТ КБ «ПриватБанк», не лише не підтверджують твердження позивача про шахрайське оформлення кредитного договору, а й прямо їм суперечать. Щодо підписання договору в електронній формі відповідач зазначив наступне. 31.10.2024 року між ТОВ «ФК «Є Гроші» та [PERSON] було укладено договір позики №2435210577-3783965 відповідно до якого останній отримав у позику грошові кошти у розмірі 10847,00 грн., зі строком повернення до 08.04.2026 включно. На сьогоднішній день розмір заборгованості складає 32793,06 грн., а саме: 10847,00 грн. - тіло, 17417,46 грн. - %, 4528,60 грн. - штраф, та 2604,00 грн. -послуги (копія договору позики наявна в матеріалах справи). Відповідно до Договору факторингу №04-03-2025ТФ від 04.03.2025 ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» стало новим кредитором. З моменту набуття права вимоги за кредитом на підставі договору факторингу позивач в рахунок погашення заборгованості не здійснив жодного погашення. Після придбання права вимоги за кредитом Позивача - ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» додаткових нарахувань не здійснювало. Договір підписано зі сторони Позичальника електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, який автоматично згенеровано в Інформаційно- комунікаційній системі Позикодавця у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (коду) та/або надіслано Позичальнику шляхом смс-повідомлення на номер телефону, зазначений Позичальником при реєстрації Особистого кабінету у якості акцепту Договору, на 14 та 16 сторінці Договору в пункті «Реквізити сторін» зазначено що договір підписано електронним підписом при використані «СМС КОДУ: o65088. Вважає відповідач, що посилання Позивача на шахрайські дії зі сторони невідомих осіб не підтверджено, перебування позивача за кордоном не було перешкодою при укладенні договору і не доведено факт дійсності подій на які посилається відповідач, доводи є необґрунтованими, безпідставними та такими, що вводять суд в оману. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача щодо задоволення позову заперечили у повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені статтями 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За результатами розгляду справи по суті судом встановлено наступні обставини. Згідно договору позики «Бездоганний» №2435210577-3783965 від 31.10.2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші» та [PERSON] позикодавець (ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші») надає позичальнику ( [PERSON] ) грошові кошти в позику в сумі 10847 гривень на умовах строковості, зворотності, платності шляхом перерахування на рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу [NUMBER] , а позичальник зобов`язується повернути позику, втому числі вносити обов`язкові платежі, сплатити проценти та комісії, визначені цим Договором у строки та в розмірах згідно Графіку платежів. Сама позики включає в себе суму 8000 гривень, що отримується позичальником в порядку визначеному договором (чиста сума позики) та суму 2847 грн., що утримується позикодавцем із суми позики шляхом зарахування однорідних грошових вимог в рахунок оплати комісії за видачу (п. 2.1. Договору). Строк кредитування за цим Договором складає 525 календарних днів, позика має бути повернута у повному обсязі у термін до 08.04.2026 (п. 2.2. Договору). Договір укладено дистанційно шляхом добровільного заповнення та підписання позичальником, з використанням мобільного додатку позикодавця «Є-Гроші», в особистому кабінеті позичальника через визначену Позикодавцем форму формуляра цього договору позики, що одночасно є акцептом електронного правочину (п. 1.1. Договору). Договір підписано зі сторони позичальника електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором, який автоматично згенеровано в Інформаційно-комунікаційній системі позикодавця у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (коду) та/або надіслано позичальнику шляхом смс-повідомлення на номер телефону, зазначений Позичальником при реєстрації особистого кабінету. Позичальник підтверджує, що усвідомлює наслідки підписання цього Договору аналогом власноручного підпису - електронним підписом одноразовим ідентифікатором і погоджується з такою формою укладення Договору та з його наслідками. Договір підписано зі сторони Позикодавця кваліфікованим електронним підписом директора Позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу, який створено та використано відповідно до вимог Закону України «Про електронні довірчі послуги» (п. 1.2 Договору). На підставі ряду укладених Договорів факторингу права вимоги за спірним договором передавались іншим фінансовим установам (Факторам), останнім із яких є відповідач у справі товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Технофінанс». Згідно відміток у закордонному паспорті [PERSON] останній в період часу із 20.10.24 по 01.11.24 перебував за межами України, зокрема у Республіці Молдова. Листом від 27.04.2025 АТ КБ «ПриватБанк» надав Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області інформацію про здійснені авторизації в BankID від імені позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в період з 21.10.2024 по 01.11.2024 включно із зазначенням часу авторизації, IP-адресів з яких здійснювалась авторизація, а також обсягу інформації, яка була передана в BankID та переліку осіб яким така інформація була передана, а також вказати абонента-ідентифікатора системи BankID який здійснив передачу електронного підтвердження електронної дистанційної ідентифікації (ЕПІ) абоненту надавачу послуг. Зокрема банк повідомив, що ІР адреси не зберігає, абонент ідентифікатор - ПриватБанк, Лог передачі даних 31.10.2024 04:30:18 ТОВ ФК «Є ГРОШІ». ПрАТ «Київстар» листом від 17.03.2025 року повідомив Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області наступне. Щодо телефонного номеру [NUMBER] : електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру [NUMBER] в період часу з 21.10.2024 по 03.11.2024 надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» знеособлено (анонімно), без укладення письмового договору або реєстрації, відповідно до «порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг», затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку від 07.12.2022 №235 та за жодною особою номер зареєстрований не був. В період часу з 03.11.2024 по 10.11.2024 електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру [NUMBER] надавались на умовах контрактної форми обслуговування ПрАТ «Київстар» (за письмовим договором) гр. [PERSON] . Також, ПрАТ «Київстар» надало інформацію про реєстрацію телефонного номеру [NUMBER] базовим станціям (в мережі) ПрАТ «Київстар» в період часу з 21.10.2024 по 31.10.2024, а також надало інформацію про ІР адреси, які виділялись телефонному номеру [NUMBER] під час користування послугою доступу до мережі Інтернет в період часу з 21.10.2024 по 31.10.2024. Щодо перевипуску (заміні) СІМ-карти в період часу з 20.10.2024 по 10.11.2024 ПрАТ «Київстар» повідомило, що згідно даними наданими відповідальним структурним підрозділом Компанії, 31.10.2024 о 00 год. 09 хв. здійснено самостійну заміну сім-карти з телефонним номером [NUMBER] на іншу сім-карту з тим самим телефонним номером, без залучення фахівців ПрАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар». Також, 02.11.2024 об 11 год. 37 хв. у дилерському магазині з назвою «Київстар», який належить іншій юридичній особі, за адресом м. Тернопіль, вул. Руська, 23, здійснено заміну СІМ-карти з номером [NUMBER] на нову Сім-карту з таким самим номером. Під час заміни сім-карти не зареєстрованого на паспортні дані абонентського номеру не передбачено пред`явлення особою-заявником документу, що посвідчує особу, а ідентифікація користувача номеру відбувається за унікальною інформацією, яку особа заявник надає на прохання фахівців магазину по абонентському номеру. Щодо блокування Сім-карти в період часу з 20.10.2024 по 10.11.2024 ПрАТ «Київстар» повідомило, що згідно з даними наданими відповідальним структурним підрозділом ПрАТ «Київстар» блокування телефонного номеру [NUMBER] в період часу з 20.10.2024 по 10.11.2024 (включно) не зафіксовано. Згідно інформації щодо реєстрації телефонного номеру [NUMBER] базовими станціями ПрАТ «Київстар» в період часу з 20.10.2024 по 10.11.2024 наданої ПрАТ «Київстар» вбачається, що телефонний номер [NUMBER] в період часу 20.10.2024 з 10:09:04 год. до 20.10.2024 12:09:30 год. перебував в зоні розташування базової станції «Авторемсервіс» с. Мамалига Чернівецької області, де знаходиться міжнародний пункт пропуску «Мамалига - Крива», який з`єднує Україну з Молдовою. В період часу із 31.10.2024 04:27:02 до 31.10.2024 04:36:56 телефонний номер [NUMBER] перебував в зоні розташування базової станції вул. Посмітного, 2 Приморського району м. Одеса. Згідно інформації про ІР адреси, які виділялись телефонному номеру [NUMBER] під час користування послугою доступу до мережі Інтернет в період часу з 20.10.2024 по 10.11.2024 включно вбачається, що телефонному номеру [NUMBER] в період часу з 31.10.2024 01:15:23 по 10.11.2024 надавався доступ до мережі Інтернет на території України. В період часу із 20.10.2024 15:51:30 до 21.10.2024 10:51:57 телефонному номеру [NUMBER] надавався доступ до мережі Інтернет в роумінгу, тобто за межами території України. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, виходячи із таких міркувань. За результатами розгляду справи по суті судом встановлено, що між сторонами у справі було укладено оспорюваний кредитний договір № 2435210577-3783965 від 31.10.2024 за допомогою електронного цифрового підпису, зокрема одноразовим ідентифікатором, який автоматично згенеровано в Інформаційно-комунікаційній системі Позикодавця. Так, згідно наданої АТ КБ «ПриватБанк» інформації, (лист банку від 27.04.2025 та лист ПрАТ «Київстар» від 17.03.2025) спірний договір від імені позивача [PERSON] укладено 31.10.2024 о 04 год. 30 хв. 18 сек., із наданням електронних комунікаційних послуг по телефонному номеру [NUMBER] знеособлено, зокрема по [ADDRESS] ). Також, судом встановлено, що 31.10.2024 о 00 год. 09 хв. здійснено самостійно заміну сім-карти з телефонним номером [NUMBER] на іншу сім-карту з тим самим телефонним номером. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] в період часу із 20.10.2024 до 01.11.2024 перебував за кордоном, що доводиться відмітками у закордонному паспорті останнього. Отже, судом достеменно встановлено, що під час укладення спірного договору, що мало місце 31.10.2024 по [ADDRESS] , позивач [PERSON] перебував за межами території України, а тому не міг укладати оспорюваний договір позики «Бездоганний» №2435210577-3783965 від 31.10.2024 та не міг виявляти (спрямовувати) свою волю на його укладення. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду та заперечив своє волевиявлення на укладення спірного договору та у встановлений законом спосіб, за допомогою належних та допустимих доказів, довів той факт, що не мав наміру укладати вказаний договір, оскільки під час його укладення перебував за межами території України, в той час, як такий договір укладався на території України, а тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі шляхом визнання недійсним Договору позики «Бездоганний» № 2435210577-3783965 від 31.10.2024 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші», оскільки позивач не виявляв своєї волі на його укладення. Посилання представників відповідачів на те, що позивачем не подано доказів того факту, що кредит отримано шахрайським шляхом, зокрема не подано доказів наявності відкритих кримінальних проваджень чи вироку суду який набрав законної сили, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність процесуальних рішень прийнятих органом досудового розслідування не має правового значення при вирішенні спору щодо дійсності оспорюваного правочину, оскільки в матеріалах справи наявно достатньо доказів, які доводять факт відсутності доброї волі позивача на укладення спірного правочину. Посилання представників відповідача на те, що позивач мав право відмовитись від укладення спірного договору у визначені законом строки, чого не зробив, не заслуговують на увагу, оскільки судом за результатами розгляду справи встановлено, що позивачу не було відомо про факт укладення спірного договору, а тому відсутні законні підстави ставити позивачу у провину той факт, що він не скористався правом відмови від укладення спірного договору. Також, не заслуговують на увагу твердження представників відповідача про те, що саме 31.10.2024 позивач міг дізнатись про укладення спірного договору та про порушення своїх прав, оскільки в момент укладення спірного правочину позивач перебував за межами території України, в зв`язку із чим йому не було відомо про укладення спірного договору, а тому через вказані причини суд вважає, що позивачу не було відомо про факт укладення спірного договору. Посилання представників відповідача на те, що для того, щоб відновити номер мобільного телефону необхідно знати конфіденційну інформацію, яка відома тільки позивачу, не беруться судом до уваги, оскільки судом встановлено, що мобільний номер телефону позивача відновлювався на території України, в той час, як позивач знаходився за її межами, а тому не міг, на думку суду, передавати інформацію необхідну для відновлення номеру телефону. Інші заперечення представників відповідача не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факту перебування позивача за межами території України під час укладення спірного договору, який укладався на території України, а також не доводять того факту, що саме позивачем укладався спірний договір. За вказаних обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] правомірними та обґрунтованими, а тому є такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", а тому із відповідача слід слягнути в дохід держави 1211,20 гривень судового збору, відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved