Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебувала вищезазначена цивільна справа. 19 червня 2025 було ухвалено рішення по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину задоволено частково. 25 червня 2025 року представник позивача [PERSON] за ордером на надання правничої допомоги [PERSON] подала клопотання про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. В обґрунтування заяви зазначає, що позивачем були понесені витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом цивільної справи та які мають бути стягнуті з відповідача. 25 червня 2025 року (сформовано в системі Електронний суд 24 червня 2025 року) представник відповідача [PERSON] за ордером на надання правничої допомоги [PERSON] звернулася з клопотанням про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заяви зазначає, що під час розгляду цивільної справи відповідачем були понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, які відповідають критеріям, визначеним ст. 137 ЦПК України, а оскільки рішення було задоволено частково ,то з позивача мають бути відшкодовані витрати на правову допомогу. Представник позивача надала заяву в якій просила задовольнити клопотання про стягнення витрат на правовому допомогу та відмовити у задоволенні заяви представнику відповідача. Представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) аліменти утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у зв`язку з продовженням навчання, у розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи стягнення з 10 квітня 2025 року і до 30 червня 2028 року (за умови продовження навчання). Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) на користь держави 1 211 грн. 20 коп. судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Тому, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат. Так, судом встановлено, що позивачем [PERSON] було укладено Договір №10 про надання правничої допомоги від 10 червня 2025 року з адвокатом Бут Наталією Вікторівною. 10 червня 2025 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Бут Наталією Вікторівною було укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №10 від 10 червня 2025 року. На підтвердження понесених судових витрат за договором від 10 червня 2025 року стороною позивача надано суду розрахунок витрат, а саме: Акт виконаних робіт від 20 червня 2025 року до Договору №10 від 10 червня 2025 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 10 червня 2025 року, згідно наданих документів за послуги надані адвокатом розмір гонорару становить 7000 грн. 09 травня 2025 року відповідач [PERSON] уклав договір №1599 про надання правової допомоги з адвокатським бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС», адвокат Гасанова Марина Юріївна. 09 травня 2025 року між відповідачем [PERSON] та адвокатським бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС», адвокат Гасанова Марина Юріївна було укладено специфікацію №1 до договору про надання правової допомоги №1599 від 09 травня 2025 року. На підтвердження понесених судових витрат за договором від 09 травня 2025 року стороною відповідача надано суду розрахунок витрат, а саме: Акт надання послуг №145 від 30 травня 2025 року, Акт надання послуг №175 від 20 червня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №31 від 30 травня 2025 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №55 від 20 червня 2025 року, згідно наданих документів за послуги надані адвокатом розмір гонорару становить 17000 грн. При цьому матеріалами справи встановлено, що цивільна справа розглядалася в порядку спрощеного провадження, оскільки відноситься до категорії малозначних справ, з чотирьох призначених судових засідань представник відповідача та представник позивача приймали участь лише в одному, з яких також представником відповідача подавалася заява на перенесення судового засідання, тому суд приходить до наступних висновків. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»). Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. У висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, зазначено, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу незалежно від того, чи вони вже сплачені чи тільки мають бути сплачені. Сплативши вартість послуг з надання правничої допомоги, сторони погодилися саме з визначеним розміром, однак для стягнення понесених витрат, необхідно довести їх відповідність критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19), від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження №61-7446св19), додатковій постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року в справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial