Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 06.02.2025 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки і піклування Галицької міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач з 16.02.2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає у с.Козина Івано-Франківської області разом із батьком та перебуває на його утриманні. Вказує, що відповідач у 2023 році покинула сім`ю та проживає зі своїм новим чоловіком за кордоном. Рішенням Тисменицького районного суду від 20.11.2023 року шлюб між подружжям розірвано. На даний час [PERSON] не підтримує тісний зв`язок з дочкою [PERSON] , не займається її вихованням, утриманням, матеріальним забезпеченням. Вказує, що згідно судового наказу, виданого цим же судом 25.04.2024 року ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розміір частини заробітку (доходу). Позивач зауважує, що самостійно виховує дочку, ним створені належні умови для проживання дочки у власному житлі, позивач дбає про всебічний розвиток дитини та проводить із нею дозвілля. Зазначає, що оскільки сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дочки, тому вважає, що проживання дочки з батьком буде відповідати інтересам дитини. Окрім того позивач просить встановити факт самостійного виховання дитини з метою отримання соціальної допомоги для малозабезпечених одиноких батьків та вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, у якому в обґрунтування твердження про те, що "на даний час [PERSON] не підтримує тісний зв`язок з дочкою [PERSON] , не займається її вихованням, утриманням та матеріальним забезпеченням" вказала, що позивач долучив до позову постанову про відкриття виконавчого провадження, що само по собі не підтверджує факт ухилення відповідачки від утримання [PERSON] . Факт ухилення від утримання дитини за наявності судового рішення про стягнення аліментів та відкритого виконавчого провадження може підтвердити розрахунок заборгованості, який позивачем долучений не був. І не міг бути долучений, адже [PERSON] регулярно перераховує на рахунок Івано-Франківського відділу ДВС кошти: 04.07.2024 - у сумі 9955 гривень, 27.08.2024 - у сумі 2960 гривень, 26.09.2024 - у сумі 2990 гривень, 29.10.2024 - у сумі 3000 гривень, 26.11.2024 - у сумі 3000 гривень, 31.12.2024 - у сумі 3000 гривень, 29.01.2025 - у сумі 3000 гривень, 24.02.2025 - у сумі 3000 гривень, що підтверджується квитанціями банку, долученими до відзиву. У 2024 році, коли відповідачка приїжджала з-за кордону додому, вона вжила заходів щодо лікування зубів [PERSON] та повністю оплатила стоматологічні послуги, що підтверджується доданим до відзиву актом здачі-прийняття робіт (надання стоматологічних послуг) від 25.06.2024 на загальну суму 5 500 гривень. Крім того, знаходячись за кодоном, відповідачка, окрім сплати аліментів, через перевізника регулярно передає доньці посилки, який у свою чергу, в Україні направляє їх Новою поштою. Чеки про передачу посилок перевізнику додаються до відзиву. Відповідачка, знаходячись за кордоном, регулярно спілкується з [PERSON] по телефону, відеозв`язку, переписуються у месенджерах Окрім цього зазначила, що сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, відтак факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Вказаний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палити Верховного Суду від 11.09.2024 справа №201/5972/22. Зауважила, що у постанові від 13.06.2018 за результатами розгляду справи №822/2446/17 Верховним Судом викладено позицію про те, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. Враховуючи викладене, відсутність достатньої кількості належних і допустимих доказів на підтвердження факту самостійного виховання дитини, у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов в частині встановлення факту самостійного виховання задовольнити. Позивач пояснив, що бажає отримати опіку над дитиною, оскільки дочка хоче проживати разом із батьком та не бажає проживати з матір`ю в Ірландії. Відповідач в судове засідання не з`явилася про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд», до суду надіслала заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. Представник третьої особи орган опіки та піклування Галицької міської ради до суду надіслала заяву, в якій просила розгляд прави здійснювати без її участі, до заяви додала висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини у даній справі. ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 06.02.2025 року головуючим суддею по даній справи визначено суддю Хоминець М.М. Ухвалою судді від 10.02.2025 року постановлено позовну заяву [PERSON] залишити без руху. Ухвалою судді від 20.02.2025 року постановлено відкрити провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки і піклування Галицької міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини, розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області на підставі розпорядження керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №352/288/25. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2025 року справу №352/288/25 було передано на розгляд судді Гриньків Д.В. Ухвалою судді Гриньків Д.В. від 05.05.2025 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу. Ухвалою суду від 16.05.2025 року постановлено про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 23.07.2025 року постановлено підготовче провадження у справі закрити, призначити розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 02.09.2025 року постановлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки і піклування Галицької міської ради про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини в частині вимог про визначення місця проживання дитини, закрити. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.08.2012 року Єзупільською селищною радою Тисменицького району івано-Франківської області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Рішенням Тисменицького районного суду від 20.11.2023 року у справі № 352/2092/23, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6-7). На підставі судового наказу, виданого Тисменицьким районним судом 25.04.2024 року, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі від усіх видів її заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). На виконання даного судового наказу відкрито виконавче провадження №74977657 від 10.05.2024 року (а.с.9-10). Згідно витягу з реєстру Галицької територіальної громади №2024/000290168 від 10.01.2024 року [PERSON] , [INFO] з 10.01.2024 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства комісії Галицької міської ради від 16.04.2024 року, за адресою: [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована у даному будинку, фактично проживають за вказаною адресою: батько [PERSON] , [INFO] та його дочка [PERSON] (а.с.12). З інформації про участь батьків у вихованні [PERSON] , наданої Єзупільським ліцеєм Єзупільської селищної ради зазначено, зокрема, що тато Евеліни [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки, часто навідується до школи, дбає про всебічний розвиток дитини, створює позитивний мікроклімат у сім`ї, проводить із донькою дозвілля, добросовісно виконує свої батьківські обов`язки. Мама [PERSON] ніколи в школу не приходить, не питає про навчання доньки (а.с.15). Як зазначено у характеристиці КП «Муніципальна дорожня компанія» [PERSON] працює на посаді машиніста автогрейдера 6 розряду. За час роботи на підприємстві зарекомендував себе грамотним, професійним, відповідальним, вимогливим та принциповим працівником, має високий рівень знань. Володіє високими професійними знаннями і навичками. Вчасно і сумлінно виконує всі поставлені перед ним завдання. За характером спокійний та врівноважений. Знаходить спільну мову з працівниками підприємства. В колективі користується повагою та авторитетом (а.с. 16). Згідно довідки про доходи КП «Муніципальна дорожня компанія» [PERSON] за 2023 рік має сукупний дохід 194 490,95 грн (а.с.17). У довідці Козинського старостинського округу №9 Галицької міської ради від 16.04.2024 року вказано, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з своєю дочкою [PERSON] , [INFO] (а.с.18). За даними витягу з додатку РЕЗЕРВ+, військово-обліковий документ [PERSON] , [INFO] , дійсний до 05.03.2026 року, відстрочка на підставі бронювання надана до 05.03.2026 року (а.с.). За даними витягу з Державного реєстру речових прав від 20.12.2023 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 2625881800:02:003:0102 та будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с.20-21). В матеріалах справи міститься акт обстеження житлово-побутових умов Галицької міської ради від 11.02.2025 року щодо обстеження умов проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , де він проживає разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , у якому встановлено що батько [PERSON] самостійно виховує дочку, так як мати виїхала за кордон і не бере участі у вихованні дитини з 2023 року. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Галицької міської ради від 19.06.2025 року щодо визначення місця проживання та встановлення факту самостійного виховання дитини вирішено визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] та встановити факт самостійного виховання дитини батьком. Окрім цього у висновку міститься інформація, яку на засіданні надала сама [PERSON] , де вона підтвердила, що проживає і бажає проживати разом із батьком в Україні. З мамою спілкується телефоном, переписується в месенджерах, сказала, що мати надсилає посилки з одягом та продуктами харчування. [PERSON] не бажає їхати на проживання до мами в Ірландію. В судовому засіданні при з`ясуванні думки дитини, [PERSON] повідомила, що проживає із батьком у будинку по [ADDRESS] ., де хоче і надалі проживати, оскільки звикла і їй там краще. З мамою спілкується по телефону, у випадку якщо просить маму щось купити, вона передає ці речі. На запитання суду щодо того чи з кимось із батьків у неї кращі стосунки, то повідомила, що вони однакові як із татом, так із мамою. V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. У даній справі, позивач просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 6\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною першою\~статті 121 СК України\~передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього\~Кодексу. Статтею 141 СК України\~встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. За приписами частини другої\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень\~ЦК України\~у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 30 ЦК України). Відповідно до\~статті 15 СК України\~сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Згідно із частиною другою\~статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій\~статті 15 СК України\~визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в\~СК України\~чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України\~не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою\~статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Частиною першою\~статті 152 СК України\~встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої\~\~статті 155 СК України\~відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою\~статті 15 СК України\~«невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. VІ. Висновки суду. Вислухавши учасників справи, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, у даній справі позивач просить встановити факт самостійного виховання ним дитини, однак, встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Посилання позивача на той факт, що відповідач постійно проживає за кордоном не свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дочки, а долучені до матеріалів справи докази свідчать лише про проживання дитини разом з батьком. Щодо висновку органу опіки про можливість підтвердження факту самостійного виховання дочки, то відповідно до вимог Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, орган опіки та піклування, надаючи висновок зазначив, що мати регулярно спілкується з дитиною телефонним зв`язком, переписується у месенджерах, мати надсилає дитині посилки з одягом та продуктами харчування, що підтвердив і сам позивач та дитина у судовому засіданні. Одночасно, щодо зазначення в висновку, що встановлення такого факту необхідне для можливості вирішення юридичних питань, зокрема, представляти інтереси дитини чи вчиняти правочини без участі матері, то суд зазнаяає, що відповідно до вимог чинного законодавства законним представником малолітньої дитини може бути будь-хто із батьків. Стосовно вчинення правочинів, то суду не надано доказів звернення до відповідача за згодою на вчинення правочину в інтересах дитини, що передбачено підпунктом 3.3 пункту 3 глави 1 розділу II\~Порядку вчинення нотаріусами нотаріальних дій та її відмову від надання такого. Таким чином суд вважає, що даний висновок суперечить інтересам дитини, оскільки він не є достатньо об`єктивним, так як не містить даних, які б підтверджували факт одноосібного виховання дитини позивачем. Крім того, мати дитини вчасно сплачує аліменти на утримання дочки, інформації про наявність заборгованості зі сплати аліментів матеріали справи не містять. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. VІІ. Розподіл судових витрат. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір при цьому слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed