Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] , (далі-позивач) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] (далі-відповідач) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. У позовній заяві просить суд розірвати шлюб, укладений 15 лютого 2002 року Покотилівською селищною радою Харківського району за актовим записом №05 та залишити проживати з позивачем малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння та зради. Подальше спільне проживання суперечить інтересам позивача та відповідача, спільно не проживають та не спілкуються, спільного господарства не ведуть, фактично сім?я припинила своє існування, вважає що примирення та збереження шлюбу неможливе, просить задовольнити позов. Аргументи учасників справи. Позивач надав суду заяву, в якій зазначив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Позивач надав суду заяву, в якій зазначив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток та оголошень на сайті судової влади. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач у своїй заяві не заперечував проти прийняття рішення в заочному порядку за відсутності відповідача. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 15 лютого 2002 року Покотилівською селищною радою Харківського району, актовий запис № 5, під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище зі « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15 лютого 2002 року). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За змістом положень ч.1 ст.24 СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позовній заяві не вказував бажання змінювати прізвище, тому суд залишає прізвище позивача без змін. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини 1 статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Враховуючи що позивач не залучав службу у справах дітей як третю особу до розгляду, та позивач з дитиною проживає разом за однією адресою, суд не може визначити та оцінити необхідність захисту дитини шляхом визначення місця її проживання. На підставі викладеного і

Outcome: partial