Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Територіальної громади м.Києва в особі Київської міської Ради, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошева Валерія Олексіївна про визнання права власності на майно у порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка проживала в місті Франкфурт-на-Майні в Федеративній Республіці Німеччині. Після померлої [PERSON] відкрилась спадщина за законом, спадкову справу №13/2024 від 26.06.2024 було заведено приватним нотаріусом Київського міському нотаріальному округу Кошевою Валерією Олексіївною. Батько [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , є сином померлої [PERSON] . Зазначено, що спадкоємцем майна після померлої [PERSON] є її онук [PERSON] , оскільки окрім нього відсутні інші спадкоємці. Таким чином за правом представлення спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] , є його син [PERSON] . Після померлої [PERSON] залишилось наступне майно: квартира [ADDRESS] , загальною площею 70,6 кв. м., яка належала згідно договору купівлі-продажу № 700-А/318 від 06.02.1996 на праві приватної власності [PERSON] . Вказано, що 31.10.2024 було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом Подопригоріною Оленою Олексіївною, в інтересах [PERSON] , яка є представником за довіреністю до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кошевої В.О. На момент звернення до приватного нотаріуса у заявника [PERSON] був відсутній документ на право власності на квартиру [ADDRESS] , а саме договір купівлі-продажу на квартиру. 31.10.2024, за вих. № 141/02-14, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на спадщину за законом спадкоємцю [PERSON] на майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв?язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів про право власності на вищевказану квартиру. 28.06.2024 за вих. № 81/01-16 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. був направлений запит до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» про отримання інформації про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . 01.07.2024 за вих. № КВ-2024 № 23478 КП КМР «КМ БТІ» було надано відповідь про те, що квартира [ADDRESS] , була зареєстрована за [PERSON] (рос. мова) [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржою «Українська біржа «Десятинна» 06.02.1996 за №700-A/318 та зареєстровано в Бюро 02.02.1996 за реєстровим №4561. 07.11.2024 адвокатом Войтенко К.В. був направлений адвокатський запит до Державного архіву м. Києва про отримання архівної копії договору купівлі-продажу від 06.02.1996 зареєстрованого товарною біржою «Українська біржа «Десятинна» 06.02.1996 за №700-А/318 та зареєстровано в Бюро 02.02.1996 за реєстровим №4561. 19.11.2024 Державним архівом міста Києва за вих. № 068/05-12/2621 було надано відповідь про те, що отримати належну завірену копію договору купівлі-продажу квартири має право власник (покупець) квартири, або уповноважена особа або нотаріус у випадку відкриття спадкової справи. Через деякий проміжок часу [PERSON] знайшов вказаний договір купівлі-продажу на квартиру [ADDRESS] , власником якої є померла [PERSON] , зареєстрованого Товарною біржою «Українська біржа «Десятинна» 06.02.1996 року за № 700-А/318 та зареєстровано в Бюро 02.02.1996 за реєстровим № 4561. [PERSON] звернувся повторно з вказаним договором купівлі-продажу від 06.02.1996 до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кошевої В.О., однак остання рекомендувала звернутись до суду для захистом своїх порушених прав, оскільки вказаний договір має невідповідності та неточності, згідно яких неможливо здійснити реєстрацію права власності та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкоємця [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 06.02.1996 продавці [PERSON] [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа Десятинна» 06.02.1996 за № 700-A/318 тa зареєстрованого в Бюро 06.02.1996 за реєстровим № 4561. У вказаному договорі купівлі продажу від 06.02.1996 не співпадають дати та номера реєстрації на товарній Біржі, та в Бюро технічної інвентаризації. Так в пункті 11 Договору купівлі-продажу від 06.02.1996 зазначено: російською мовою «Настоящий Договор заключен во исполнении бержевого контракта, зарегистрированного на бирже 05 февраля 1996 года за № 700», однак вказаний договір був укладений 06.02.1996. Також в інформаційній довідці КП Київське міське бюро технічної інвентаризації» зазначено про реєстрацію в Бюро 02.02.1996 за реєстровим номером №4561, що є невідповідністю у вказаних документах. Пояснено, що спадкоємець [PERSON] , має право на успадкування майна, що належало покійній [PERSON] , але видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] не є можливим у зв?язку із тим, що договір купівлі-продажу від 06.02.1996 має невідповідності згідно із яких неможливо його зареєструвати нотаріусом та видати свідоцтво право на спадщину за законом. Оскільки приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а наявність майна у померлої [PERSON] , підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованого біржою "Українська біржа "Десятинна" 06.02.1996, №700-А/318 та зареєстрованого в Бюро 02.02.1996 за реєстрованим №4561 і саме цей факт необхідно встановити в судовому порядку, оскільки вказаний договір купівлі-продажу від 06.02.1996 мав помилки при реєстрації, що унеможливлює здійснити Державну реєстрацію правочину в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та видати свідоцтва спадкоємцю [PERSON] . Тому потрібно встановити факт, що договір купівлі-продажу від 06.02.1996, який був укладений між продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого Товарною біржою «Українська біржа «Десятинна» 06.02.1996 за № 700-А/318 та зареєстрованого в Бюро 06.02.1996 за реєстровим № 4561 належить саме померлій [PERSON] , яка є відповідним власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.1996. Позивач просить, встановити факт належності договору купівлі-продажу від 06.02.1996 зареєстрованого Товарною біржою «Українська біржа «Десятинна» 06.02.1996 за № 700-A/318 та зареєстрованого в Бюро 06.02.1996 за реєстровим №4561, на квартири [ADDRESS] , який був укладений між продавцями [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , та належить саме померлій [PERSON] , яка є відповідним власником. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді від 27.12.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначене підготовче засідання та витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кошевої Валерії Олексіївни належним чином завірену копію спадкової справи №13/2024, яка була заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 31.01.2025 від представника відповідача надійшов відзив, де зазначено, що позивачем не доведено суду належності спірного договору купівлі-продажу, який є правовстановлюючим документом на спадкове майно, не доведено родинних зв?язків між позивачем та покійною [PERSON] , а позовна заява грунтується лише на твердженнях позивача, які не підтверджені документально. 02.06.2025 на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кошевої Валерії Олексіївни надійшла копія спадкової справи №13/2024 щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 09.06.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов. У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка проживала в місті Франкфурт-на-Майні в Федеративній Республіці Німеччині, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Органом реєстрації актів цивільного стану Мітте у м. Франкфурт-на-Майні, реєстраційний номер: [NUMBER] . Позивач [PERSON] є онуком та спадкоємцем померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міськвиконкому Київської області від 29.07.1997, актовий запис № ІІ-в, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відповідно до якого вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , відомості про батька вказано [PERSON] , [INFO] , відмості про матір вказано [PERSON] , [INFO] . Згідно матеріалів спадкової справи, 26.06.2024 позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кошевої В.О. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 70,6 кв. м. Також встановлено, що квартира [ADDRESS] , була зареєстрована за [PERSON] (рос. мова) [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржою «Українська біржа «Десятинна» 06.02.1996 за № 700-A/318 та зареєстровано в КП КМР «КМ БТІ» 02.02.1996 за реєстровим №4561. 31.10.2024 за вих. № 141/02-14 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на спадщину за законом спадкоємцю [PERSON] на майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв?язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів про право власності на вищевказану квартиру. Згідно договору купівлі-продажу від 06.02.1996 продавці [PERSON] [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого Товарною біржею «Українська біржа Десятинна» 06.02.1996 за № 700-A/318 тa зареєстрованого в КП КМР «КМ БТІ» 06.02.1996 за реєстровим № 4561. Так, суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно положень статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обв`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно абз. 2 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. У відповідності до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями пункту 5 Постанови пленуму Верховного суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Далі, пунктом 6 Постанови пленуму Верховного суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV "Про кооперацію", стаття 384 ЦК). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач, звертаючись до суду з позовом просить суд, встановити факт належності договору купівлі-продажу від 06.02.1996 зареєстрованого Товарною біржою «Українська біржа «Десятинна» 06.02.1996 за № 700-A/318 та зареєстрованого в Бюро 06.02.1996 за реєстровим №4561, на квартиру [ADDRESS] , який був укладений між продавцями [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , та належить саме померлій [PERSON] , яка є відповідним власником, на що суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність [PERSON] припинилася, що свідчить про неможливість встановити факт належності договору купівлі-продажу за померлою особою. Враховуючи вищевикладене, у задоволені позовних вимог в частині встановлення факту належності договору купівлі-продажу суд приходить до висновку про відмову. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. На підставі наведеного та ст. 1216-1218,1222,1223,1258,1261 ЦК України,

Outcome: partial