Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що з 23.04.2011 року по 31.10.2016 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 31.10.2016 року шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу у сторін є донька - [PERSON] , [INFO] . З травня 2015 року сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують жодних стосунків. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.10.2015 року (справа №184/2208/15-ц) було ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з 12.10.2015 року і до досягнення донькою повноліття. На підставі виконавчого листа №2/184/795/15, виданого 22.10.2015 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області, Нікопольським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Після ухвалення рішення про стягнення аліментів відповідач жодного разу не здійснив обов`язкових платежів щодо виплати аліментів. Примусове стягнення аліментів здійснювалось державним виконавцем. Суми, які були стягнуті з відповідача у 2016-2017 роках, були мізерними - від 60,00 грн. до 300,00 грн. на місяць. З серпня 2017 року відповідач повністю припинив сплату аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні [NUMBER], виданого державним виконавцем, станом на 01.08.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 247 710,05 грн. Відповідач, будучи рідним батьком дитини, маючи постійне місце роботи і стабільний заробіток, належної та достатньої матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, аліментів не сплачує та будь яких стягнень з його заробітку (доходу) не здійснюється. Крім того, відповідач не лише не виконує фінансові зобов`язання щодо утримання своєї доньки, але й повністю відмовився від участі в її житті. Він не підтримує спілкування з дитиною, не піклується про її фізичний чи духовний розвиток, не виявляє жодного інтересу до її емоційного стану, навчання, стану здоров`я або умов проживання, що свідчить про свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Фактично відповідач самоусунувся від процесу виховання доньки. З цих підстав просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої малолітньої доньки [PERSON] . В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник надав заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Разом з тим, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Повноважний представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі їх представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 квітня 2011 року між позивачкою та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №51 (а.с.8об). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] малолітньої [PERSON] , [INFO] , батьками є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.8). Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 20.10.2015 року (справа №184/2208/15-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з 12.10.2015 року і до досягнення донькою повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER], виданого державним виконавцем Нікопольської державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 01.08.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 247 710,05 грн. (а.с.10об-12). Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області (справа №184/1868/16-ц) від 31.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 квітня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №51, розірвано (а.с.9). Згідно Акту обстеження умов проживання від 09.01.2023 року за адресою - [ADDRESS] , умови проживання задовільні, наявні газо, вода, електропостачання. Помешкання обладнано усіма необхідними меблями та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окреме спальне місце, стіл для навчання, канцелярія, одяг, взуття за сезоном, особисті речі (а.с.13). Згідно довідки про неотримання аліментів №17.22-61/3/7 від 17.01.2023 року, виданого начальником Покровського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] дійсно отримувала аліменти з [PERSON] у період з 01.06.2022 року по 31.12.2022 року згідно з виконавчим листом №184/2208/15ц, 2/184/795/15, виданого 22.10.2015 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини щомісяця, починаючи з 12.10.2015 року і до досягнення донькою повноліття (а.с.13об). Згідно довідки Запорізької гімназії №75 Запорізької міської ради від 19.08.2024 року №01-34/162.3, зі слів класного керівника виховання, контролем за навчанням, створенням побутових умов, забезпечення дитини займається позивачка, яка активно бере участь у батьківській спільноті, консультується з учителями, приділяє значну увагу навчальному процесу доньки. За час навчання батько [PERSON] не виявляв жодного інтересу до навчання дитини (а.с.14). Згідно характеристики учениці 8-В класу Запорізької гімназії №75 [PERSON] , [INFO] , від 26.08.2024 року №01-29/120, вихованням дитини займається мати, [PERSON] , яка регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником, стежить за дотриманням розкладу занять доньки та своєчасністю виконання завдань. Мати створила належні умови для виховання дитини: щорічно проводить медичні обстеження, забезпечує її необхідними речами, організувала особистий простір (робочий стіл, ліжко, місце для зберігання речей). За весь час навчання батько, [PERSON] , не виявляв інтересу до навчального процесу дитини і з класним керівником не спілкувався (а.с.15). Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно висновку Органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області від 16.12.2024 року №838/06-53-24 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , служба вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] (а.с.35-37). На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідачі не виконують покладених на них ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я свого малолітнього сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, відповідачі є асоціальними батьками з алкогольною залежністю, постійного місця роботи не мають, в Центрі зайнятості на обліку не перебувають, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не створюють умов для отримання ним освіти, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини. Суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як батька, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством та приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення їх батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved