Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 1165021 в розмірі 12809,56 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 21.10.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1165021. В подальшому, у зв`язку з неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати відповідачем зобов`язання, останній ініціював укладення Додаткового договору від 15.11.2020, яким продовжено строк кредитування до 16.12.2020. Відповідач заповнив заявку на сайті з кодом підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначив інформацію щодо реквізитів банківської картки ( [NUMBER] ) на яку в подальшому перераховано грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. На умовах Кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Строк кредитування 30 днів. 22.02.2021 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» уклали Договір факторингу № 015-220221, згідно якого ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» отримало право грошової вимоги, включно і до відповідача за Договором № 1165021 від 21.10.2020. 21.08.2024 ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» уклали Договір факторингу № 20240821/1, згідно умов якого ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» отримало право грошової вимоги, включно і до відповідача за Договором № 1165021 від 21.10.2020. Станом на 17.06.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 12809,56 грн., що складається з: - 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; - 8313,00 грн. заборгованість по відсотках; - 1496,56 грн. інфляційне збільшення. Всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив погашення існуючої заборгованості. 16.07.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що [PERSON] не узгоджував умови Договору № 1165021 із ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА», щодо суми кредиту, його реальної відсоткової ставки, строки і інші істотні умови та не підписував його. Підписання договору спростовується тим фактом, що як стверджує позивач, ідентифікація фізичної особи проводилась шляхом надіслання одноразового ідентифікатора, а не із застосуванням цифрового підпису. Додатковий договір від 15.11.2020 також не узгоджувався з відповідачем. Представник звертає увагу, що дата видачі довідки про перерахунок коштів № 2643_241009093104 від 09.10.2024 надана через 4 роки з моменту укладення договору та кошти сплачує не позичальник за договором, а інша особа. Також, позивач не надав до суду доказів, що позичальник мало статус фінансової установи. Враховуючи викладене, представник відповідача просить досліджувати даний договір як нікчемний. Щодо договорів факторингу вказав, що дані договори не містять відомостей про передачу конкретного договору за актом приймання-передачі, реєстр боржників не може бути підставою передачі права вимоги за договором кредиту. Стосовно витрат на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. відповідач зазначає наступне: у позивача відсутній акт виконаних робіт, докази реальної сплати понесених витрат (не надано платіжних документів) та розмір витрат є значно завищений для супроводження справи у спрощеному провадженні. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 21.07.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, зазначивши, що правочин вчинений у письмові формі, укладений та підписаний відповідачем, який самостійно ввів власні реквізити у договорі. [PERSON] заповнив заявку на сайті з введенням коду підтвердження та зазначив реквізити банківської картки, на яку в подальшому перераховано кошти в сумі 3000,00 грн., що підтверджується п. 10 Договору № 1165021 (в графі підпис [PERSON] вказано «підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором» та «підписано електронним підписом 21.10.2020 07:26:18 [PERSON] », підписано у відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Вказує, що обов`язок доказування неотримання коштів від кредитора лежить на стороні відповідача. Щодо перерахування коштів ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» зазначає, що товариство надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, а також між ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-21 від 12.03.2019, а кошти в розмірі 3000,00 грн. 21.10.2020 о 07:28:02 переказано на картку [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 69902263. В свою чергу, відповідач не надав доказів, що картка № [NUMBER] не належить йому. Щодо відступлення права вимоги звертає увагу, що у договорах факторингу передбачено процедуру відступлення права вимоги та з якого моменту права вимоги переходять до фактора. А також, звернув увагу, що відповідачем у відзиві не надано оцінку фіксованому розміру адвокатського гонорару, в свою чергу клієнт позивач зобов`язаний здійснити оплату наданої адвокатом правничої допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення, а Акт складається лише за результатами надання правової допомоги. Представник відповідача подав заперечення та підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Додатково наголосив, що позивачем не спростовані доводи відповідача щодо нікчемності кредитного договору, так як не додержано письмової форми. А також не спростовано доводи щодо недійсності цифрового підпису та не ідентифікована особа. Позивачем не надано доказів видачі коштів за кредитним договором. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 01 липня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Від представника позивача та відповідача клопотань про проведення судового засідання не надходило. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~Цивільного процесуального\~кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК передбачено, що кредит надається на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, для стягнення заборгованості за кредитним договором суд на підставі відступлення права вимоги до інших осіб, повинен перевірити на підставі належних та допустимих доказів як факт наявності в Клієнта права вимоги до боржників, так і факт переходу права вимоги до Фактора, зокрема, здійснення повної оплати Фактором Клієнту права вимоги, що переходить. 21.10.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 1165021 про надання коштів на умовах фінансового кредиту (далі Договір). Згідно п. 1.2. Договору на умовах, встановлених Договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту складає: 3000,00 грн. Відповідно до п. 1.3. Договору строк кредиту 30 днів. Тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка становить 0,01% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом 3 календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту. стандартна процентна ставка становить 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.3 цього Договору, якщо клієнт не виконав умови, зазначені в п. 1.4.1. цього Договору (п. 1.4. Договору). Згідно п. 2.1. Договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну карту клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] . Відповідно до п. 3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Бурдужею П.П. 21.10.2020, з урахування положень ЗУ «Про електронну комерцію». 15.11.2020 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Додатковий договір № б/н до Договору № 1165021 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 21.10.2020 (далі Додатковий договір). Відповідно до п. 3. Додаткового договору строк користування кредитом за Договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому у п. 1.3. Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 16.12.2020. Процентна ставка 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно виписки за Договором № б/н за період 21.10.2020-23.10.2020 картка № 4149439311952737 належить [PERSON] та 21.10.2020 на зазначену картку зараховано кошти в сумі 3000,00 грн. Слід зазначити, що вказані докази витребувано судом за вмотивованим клопотанням представника позивача, яке задоволено ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 28.07.2025 про витребування доказів з АТ КБ «ПриватБанк». Тобто, матеріалами справи підтверджено одержання [PERSON] кредитних коштів, що суперечить твердженню представника відповідача. Всупереч умовам Договору, відповідач свого зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 11313,00 грн. Вирішуючи питання про наявність доказів переходу прав та обов`язків стягувача ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», суд виходить з наступного. 22.02.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 015-220221, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором № 1165021. Відповідно до витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог № 015-220221/02 від 19.05.2021 ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11313,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8313,00 грн. заборгованість за процентами. Відповідно п. 4.3. Договору факторингу переуступлені за реєстром права грошових вимог переходять до фактора з моменту підписання сторонами Акта прийняття-передання відповідного Реєстру прав грошових вимог та виконання фактором зобов`язання з передачі клієнтові суми фінансування, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх зобов`язань. А також, Додатковою угодою № 02 від 19.05.2021 до Договору факторингу № 015-220221 від 22.02.2021 сторонами погоджено, що сума фінансування, відповідно до узгоджених сторонами умов складає 1760928,99 грн. На підтвердження здійснення оплати надано платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 25.05.2021, згідно якої здійснено переказ ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» на суму 1760928,99 грн. на рахунок одержувача ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість переходу прав вимоги від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС». Вирішуючи питання про наявність доказів переходу прав та обов`язків стягувача ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», суд виходить з наступного. 21.08.2024 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» укладено Договір факторингу № 20240821/1, відповідно до умов якого ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відступило ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором № 1165021. Відповідно до реєстру прав вимог № 20240821/1 від 21.08.2024 ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11313,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8313,00 грн. заборгованість за процентами. Відповідно п. 2.1.3. Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги. Реєстр прав вимог № 20240821/1 від 21.08.2025 підписано сторонами та скріплено їх печатками, що підтверджує передачу Реєстрів прав вимоги, а відповідно, підтверджує те, що Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв портфель заборгованості боржників та від Первісного кредитора до Нового кредитора переходять права вимоги заборгованостей до боржників і Новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість переходу прав вимоги від ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф». Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як, відповідач не виконав зобов`язання перед кредитором, вимога про стягнення з [PERSON] інфляційного збільшення в розмірі 1496,56 грн. є обґрунтованою. Як зазначає позивач у позові, кредитор, надавши обумовлені договором кошти, свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, натомість [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим наявна заборгованість за Договором в розмірі 12809,56 грн., що складається з наступного: - 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; - 8313,00 грн. заборгованість по відсотках; - 1496,56 грн. інфляційне збільшення. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру процентів за користування кредитом, оскільки, вони є платою за користування коштами та не відносяться до поняття неустойки. Аналогічна позиція закріплена в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин». Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] порушив обумовлені договором строки і порядок повернення суми кредиту, а також визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з нього суми заборгованості за кредитом у розмірі 12809,56 грн. ґрунтуються на законі, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник позивача заявив клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування клопотання зазначив, що між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О.М. укладено договір про надання правової допомоги № 20250613-4Ш від 13.06.2025, предметом якого є надання правової допомоги із захисту його прав та інтересів у справі за позовом до [PERSON] . Позивач зобов`язується здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги впродовж 10 днів з моменту постановлення судом рішення суду. За результатами наданої правової допомоги складається Акт. Дослідивши матеріали справи, суд вважає клопотання обґрунтованим з наступних підстав. Статтею 133 ЦПК України передбачено види судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На виконання вимог зазначеної норми, представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу. До матеріалів позовної заяви представником позивача додано Договір про надання правової допомоги № 20250613-4Ш від 13.06.2025 згідно якого, адвокат Бачинський О.М прийняв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та здійснювати захист інтересів клієнта у справі за позовом до [PERSON] . Розділом 4 вказаного вище Договору передбачено порядок здійснення розрахунків, а саме: у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7000,00 грн. Згідно розрахунку суми судових витрат сума витрат в розмірі 7000,00 грн включає: - аналіз наданих клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; - підготовка позовної заяви; - збирання доказів долучених до позовної заяви; - підготовка та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. суд зазначає наступне. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04, § 268). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. В той же час, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача подано заперечення з приводу не співмірності витрат позивача на правничу допомогу та вказує, що у позивача відсутні докази надання правової допомоги шляхом підписання Акту виконаних робіт, відсутні докази реальної сплати витрат, розмір витрат є завищеним для супроводження справи за спрощеним порядком. Як слідує зі договору про правову допомогу сторони погодили фіксований розмір оплати роботи адвоката в сумі 7000 грн. Те, що адвокатом надавалася правнича допомога підтверджується матеріалами цивільної справи, в якій міститься як позовна заява подана представником, так і інші процесуальні документи. Тому твердження про відсутність доказів надання правничої допомоги є безпідставні. А, враховуючи погоджений сторонами фіксований розмір витрат на правничу допомогу, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved