Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , уклав з [PERSON] попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме: марка: Mercedes- Benz, комерційний опис Е 280 CDI, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , колір: Сірий, рік випуску 2006, номер шасі [NUMBER] , особливі відмітки: Загальний легковий седан. Відповідно до даного попереднього договору сторони домовилися укласти Основний договір купівлі- продажу транспортного засобу до 07 березня 2026 року. Також сторони узгодили між собою, що вартість транспортного засобу становить 485 298 грн., що еквівалентно сумі 12 540,00 доларі США. Пунктом 2.2.3. Попереднього договору зазначено, що Покупець (відповідач) зобов`язаний не пізніше 7-го числа кожного місяця, сплачувати Продавцю (позивач) грошову суму в гривнях, що на день проплати становитиме еквівалент у розмірі 460 доларів США. Однак, відповідач. виконав дане зобов`язання лише частково. Станом на 16 травня 2025 року загальна заборгованість відповідача перед [PERSON] становить 19 069,02 грн. (розрахунок додається). Таким чином, виникла необхідність звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача у загальному розмірі 37 053,62 гривень. Ухвалою від 05.06.2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст.178та ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] , [INFO] , уклав з [PERSON] попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме: марка: Mercedes- Benz, комерційний опис Е 280 CDI, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , колір: Сірий, рік випуску 2006, номер шасі [NUMBER] , особливі відмітки: Загальний легковий седан. Відповідно до п. 1.5 даного попереднього договору сторони домовилися укласти Основний договір купівлі- продажу транспортного засобу до 07 березня 2026 року. Згідно з п. 1.6 Договору Істотна умова основного Договору: "Продавець зобов`язується передати транспортний засіб у власність Покупцю, вартістю 485298 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто вісім) гривень, що еквівалентно сумі - 12 540 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок) доларів США, згідно з комерційним курсом станом на 07.03.2024 року (38,70 гривень за 1 долар США). Відповідно до п. 1.11 договору Продавець до моменту укладення Основного договору передає Покупцю для користування транспортний засіб, а Покупець користується транспортним засобом та зобов`язується: підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані; використовувати його винятково за його цільовим призначенням; страхувати транспортний засіб; за власний рахунок здійснювати заміну деталей і частин транспортного засобу, які вийшли з ладу; усувати наслідки аварій і ушкоджень, що виникли під час його експлуатації; здійснювати за власний рахунок заправку паливно-мастильними матеріалами у період його використання; за власні кошти здійснювати профілактичне обслуговування, поточний та капітальний ремонт і його технічне обслуговування; відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо це сталося з його вини; відшкодувати шкоду, завдані іншій особі у зв`язку з використанням транспортного засобу. Відповідно до п. 2.1. договору на підтвердження дійсних намірів Сторін в укладенні Основного договору, Покупець передає Продавцю, а саме, грошові кошти в розмірі 58 050 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятдесят) гривень, що еквівалентно сумі - 1 500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, згідно з комерційним курсом станом на 07.03.2024 року (38,70 гривень за 1 долар США),а Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує отримання таких коштів. Відповідно до п. 2.2. договору Сторони домовилися здійснювати розрахунок за транспортний засіб до укладення Основного договору на наступних умовах: Строк протягом якого буде здійснюватися розрахунок за транспортний засіб з 07 березня 2024 року по 07 березня 2026 року, Сума, яка підлягає до сплати становить різницю між сумою зазначеною в п.1.6. та в п.2.1., а саме, 427 248 (чотириста двадцять сім тисяч двісті сорок вісім) гривень, що еквівалентно сумі - 11 040 (одинадцять тисяч сорок) доларів США, згідно з комерційний курсом станом на 07.03.2024 року (38,70 гривень за 1 долар США). З 07 березня 2024 року по 07 березня 2026 року, не пізніше 7-го числа кожного місяця, Покупець сплачуватиме Продавцю, грошову суму в гривнях, що на день проплати становитиме еквівалент у розмірі 460 $ США (чотириста шістдесят доларів США). Підтвердженням сплати сум зазначених в п.2.2.3, буде письмовий напис довільного змісту та особистий підпис здійснений Продавцем (або його представником) на останній сторінці цього Договору. За несвоєчасне внесення платежів зазначених в п. 2.2.3, Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день такого прострочення. Якщо Покупець прострочить оплату згідну пункту 2.2.3 даного договору, останній зобов`язаний сплатити 1 % від суми заборгованості за кожен день такого прострочення. Якщо Покупець прострочить оплату згідну пункту 2.2.3 даного договору більш як на 5 (п`ять) календарних днів Продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку з поверненням автомобіля, без повернення коштів отриманих згідно даної угоди. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За ч.3 ст. 215ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 635ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Судом встановлено, що відповідач уклав з позивачем письмовий договір, який має найменування Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу 07.03.2024, та за його умовами відповідач зобов`язався надати послуги за дорученням позивача, а саме вчинити правочин купівлі-продажу транспортного засобу від свого імені, але за рахунок комітента, споживачу, тобто позивачу. Крім того, у зв`язку з укладенням зазначеного договору між сторонами виникли правовідносини, які регулюються (окрім положень Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку) Законом України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживча, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Спірним договором фактично забезпечено захист інтересів лише продавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов`язками сторін. Згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Вищезазначене свідчить про те, що укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач, як споживач, втратив довіру до відповідача, та наполягає на поверненні сплачених коштів. Укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу є недійсним з моменту його вчинення, внаслідок чого позивачу, в порядку застосування ст.216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти шляхом їх стягнення з відповідача. Відповідно до позиції Конституційного Суду України у рішенні по справі №15-рп/2011 від 10.11.2011: «Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу (ЦК). Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Цивільного Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому послуги». Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦКУ визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Нормою ст. 635 ЦК України, сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладання договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завданні простроченням. Також, частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляиії за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14- 59Ідеї8), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12- 105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Тому, суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved