Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

позивач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення з відповідача як органу державної влади та органу функціонального управління Державним підприємством «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України на користь позивачів заборгованості з невиплаченої заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачі працюють на Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України (далі ДП «УАТК» МОУ), в структурному підрозділі в м. Запоріжжі, на авіаційно-технічній базі. До грудня 2020 року санаційне ДП «УАТК» знаходилось під керуванням та управлінням Державного Концерну «Укроборонпром», але згодом, з початком процесу державного реформування ДК «Укроборонпром» згідно окремої Постанови КМУ № 1229 від 09.12.2020, ДП «УАТК» було передано під юрисдикцію Міністерства оборони України. Санаційне ДП «УАТК» МОУ виконувало свої господарські функції згідно плану санації затвердженого радою кредиторів, та станом на кінець 2021 року повністю погасило борги перед державою, не мало заборгованості по заробітній платі співробітникам підприємства та готувалося до процедури припинення санації. Крайня заробітна плата співробітникам підприємства, в тому числі і позивачам, була виплачена в лютому 2022 року. З початком повномасштабної військової агресії російської федерації проти держави Україна, з 24.02.2022 вся державна авіаційна інфраструктура, балансоутримувачем якої, у тому числі є ДП «УАТК» МОУ, була заблокована та господарська діяльність підприємства повністю призупинена. Однак, незважаючи на номінальну зупинку підприємства, авіаційно-технічна база у м. Запоріжжі продовжує працювати, та працівники підприємства, в тому числі і позивачі, щоденно виконують свої службові обов`язки, забезпечуючи пропускний режим, охорону та господарське функціонування структурного підрозділу ДП «УАТК» МОУ у м. Запоріжжі. Наразі заробітна плата позивачам та іншим співробітникам компанії не виплачується вже понад 32 місяці та станом на кінець жовтня існує сумарна заборгованість в сумі 1\~560\~001,64 грн. ( [PERSON] 527\~563,27 грн., [PERSON] 267\~523,37 грн., [PERSON] 141\~365,00 грн., [PERSON] 211\~490,00 грн., [PERSON] 234\~030,00 грн, [PERSON] 178\~030,00 грн.). На даний час ДП «УАТК» МОУ фактично не має легітимного керівництва, повноваження попереднього генерального директора [PERSON] , якого призначили наказом ДК «Укроборонпром» №111-к від 13 жовтня 2020 року, закінчилися по факту передачі підприємства під юрисдикцію та управління МОУ, а нове керівництво ДП «УАТК» МОУ, згідно оновленого та затвердженого наказом міністра оборони України, Статуту, яке обирається на конкурсній основі та призначається також наказом міністра, протягом двох років не призначено. Також закінчилися повноваження керуючого санацією та розпорядника майном підприємства Ковези А.І. і Господарський суд та рада кредиторів досі не призначили (або не поновили повноваження) нову відповідальну уповноважену особу по справах санаційного державного підприємства. Також позивач вказує, що відповідно до методики розрахунку індексації заборгованості з заробітної плати та офіційних даних Держстату по індексам споживчих цін за період з 01.03.2022 року по 31.10.2024 року, до виплат по компенсації з заборгованістю по заробітній платі належить: [PERSON] 44\~036,52 грн., [PERSON] 22\~551,20 грн., [PERSON] 5\~995,69 грн., [PERSON] 12\~967,70 грн., [PERSON] 18\~850,65 грн, [PERSON] 17\~685,01 грн. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача Міністерства оборони України, позивачі зазнали моральної шкоди, розмір якої оцінюють в 10\~000 грн. для кожного, обґрунтовуючи тим, що на початку повномасштабного вторгнення агресора рф на територію України вони були позбавлені можливості евакуювати членів своїх родин, у тому числі своїх неповнолітніх дітей і онуків, у зв`язку з відсутністю коштів, були позбавлені нормального харчування та забезпечення щоденних потреб. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2025 вказану цивільну справу було прийнято до провадження суддею Галущенко Ю.А.та призначено підготовче засідання. 19.03.2025 позивачем [PERSON] , через систему «Електронний суд» була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив збільшити розмір позовних вимог по справі до розміру 1\~990\~242,40 грн. та стягнути з Міністерства оборони України у якості органу державної влади та органу функціонального управління Державним підприємством «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України на користь позивачів: [PERSON] з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 28.02.2025 в сумі 592\~562,50 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 737736,34 грн. та моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн.; [PERSON] з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 28.02.2025 в сумі 300 522,60 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 46 760,85 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; [PERSON] з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 31.10.2023 в сумі 141 365,00 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 5 995,69 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; [PERSON] з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.07.2022 по 28.02.2025 в сумі 243 490,00 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 24 275,01 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; [PERSON] з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 28.02.2025 в сумі 266 030,00 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 39 749,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; [PERSON] з урахуванням податків та зборів до державного бюджету заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2022 по 31.03.2024 в сумі 178 030,00 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 17 685,01 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; зобов`язати Міністерство оборони України, починаючи з дати виплати та погашення всіх заборгованостей по заробітній платі, компенсацій за затримку заробітної плати та моральної шкоди співробітникам підрозділу ДП «УАТК» МОУ у м. Запоріжжі авіаційно-технічної бази, щомісячно виплачувати заробітну плату для штатних та найманих працівників підрозділу у м. Запоріжжі, згідно існуючого штатного розпису, до факту виведення підпорядкованого державного підприємства із санації, відновлення платоспроможності, припинення кризової соціально-економічної ситуації та створення умов для самостійного господарювання, з метою отримання прибутків. Заява про збільшення позовних вимог обґрунтована тим, що позовна заява на момент подання її до суду враховувала заборгованість по заробітній платі позивачам станом на жовтень 2024 року, а тому на дату розгляду справи вже є неактуальною. Таким чином, на підставі отриманих від бухгалтерії підприємства оновлених даних, станом на лютий, 2025 року, довідок про заборгованість по заробітній платі, та на підставі проведених, оновлених розрахунків компенсації за затримку заробітної плати, позивач вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог. 01.04.2025 від представника відповідача Міністерство оборони України Г.Матвєєнко, через систему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України в повному обсязі, та залучити до участі у справі в якості співвідповідача Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія», з яким позивачі мають трудові відносини. В обґрунтування відзиву посилалася на те, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у справі, оскільки жодних трудових договорів з позивачами не укладало, наказів з цього приводу не видавало, а також не приймало ніяких кадрових рішень стосовно виплати заробітної плати позивачам. 03.04.2025 позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відзив на позовну заяву представника відповідача повністю відхилити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] у вступному слові просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача Матвєєнко Г.М. просила в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у даній справі. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] з 22.08.2018\~року працює в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» та на даний час займає посаду начальника авіаційно-технічної бази м. Запоріжжя. Позивач [PERSON] працює в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» з 24.12.2012 року та на даний час займає посаду авіаційного техніка на авіаційно-технічній базі м. Запоріжжя. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також є працівниками Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» за цивільно-правовим договором. Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» було створено на підставі Постанови Кабміну від 03.11.1997 року № 1197 (зі змінами) з метою раціонального і ефективного використання авіаційної техніки та інфраструктури військово-транспортної авіації, що звільняється зі складу Збройних Сил України. У 2011 році Державне підприємство «Українська авіаційна транспортна компанія» було передано до сфери управління Державного концерну «Укрборонпром» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1221 «Про утворення Державного концерну «Укрборонпром». Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 червня 2013 року було порушено провадження у справі № 910/9741/13 про банкрутство ДП «Українська авіаційна транспортна компанія». Ухвалою Господарського суду міста Києва суду від 10 березня 2016 року у справі № 910/9741/13 введена процедура санації Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія». Також, ухвалою суду від 11 грудня 2019 року керуючим санацією підприємства було призначено Ковезу А.І. (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 129 від 30 січня 2013 року). Відповідно до вимог статті 28 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту винесення ухвали про введення процедури санації, керівник боржника звільняється з посади, управління переходить до керуючого санацією, зупиняються повноваження органів управління боржника юридичної особи щодо управління та розпорядження майном боржника повноваження органів управління передаються керуючому санацією, за винятком повноважень, передбачених планом санації. На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1229 ДП «Українська авіаційна транспортна компанія» в установленому порядку прийнято до сфери управління Міністерства оборони України. Ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/9741/13 від 09 вересня 2024 року арбітражного керуючого Ковезу А.І. було зобов`язано скликати комітет кредиторів ДП «Українська авіаційна транспортна компанія» з питанням порядку денного «Обрання кандидатури арбітражного керуючого для призначення керуючим санацією у справі з урахуванням запропонованої Міністрством оборони України кандидатури арбітражного керуючого Мензаренка Ю.М.» На теперішній час уповноваженого керівництва санаційного державного підприємства не призначено. Термін повноважень арбітражного керуючого Ковези А.І. сплив в грудні 2019 року. У 2021 році підприємство ДП «УАТК» передано до сфери управління Міноборони. На час передачі до сфери управління Міноборони, підприємство перебувало у стадії банкрутства (санації). Наказом Міністерства оборони України № 53 від 10 лютого 2022 року затверджено Статут ДП «УАТК», яким зобов`язано директора ДП «УАТК» забезпечити державну реєстрацію затвердженого Статуту. В листопаді 2023 року Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України було проведено аудиторську перевірку діяльності суб`єктів господарювання, які належать до сфери управління Міністерства оборони України. Згідно висновку Аудиторського звіту № 234/1/13/29 від 29.11.2023, встановлено невиконання органом функціонального управління Підприємством-Головним управлінням майна та ресурсів низки нормативно-правових актів (у тому числі Положення про ГУМР) в частині проведення організаційних заходів з приймання Підприємства до сфери управління Міноборони, що унеможливлює якісне проведення внутрішнього аудиту, надання рекомендацій, спрямованих на удосконалення системи управління, внутрішнього контролю ДП «УАТК». ГУМР не здійснено організаційних заходів щодо призначення директора ДП «УАТК», відповідно, директор Підприємства Міністром оборони України не призначений. Державну реєстрацію Статуту ДП «УАТК», затвердженого наказом Міноборони від 10.02.2022 № 53, встановленим порядком не здійснено, тобто фактично не виконано вимоги пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 10.02.2022 № 53. Статут до Підприємства Головним управлінням майна ресурсів не доведений. Відповідно до довідки від 18.03.2025 вих. № 1 Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України, вбачається, що [PERSON] працює в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» з 22.08.2018 року та на даний час займає посаду начальника авіаційно-технічної бази м. Запоріжжя. Заборгованість по заробітній платі за період з січня 2022 року по лютий 2025 року складає 592\~562,50 грн. з урахуванням податків та зборів до державного бюджету. Відповідно до довідки від 18.03.2025 вих. № 2 Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України, вбачається, що [PERSON] працює в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» з 24.12.2012 року та на даний час займає посаду авіаційного техніка на авіаційно-технічній базі м. Запоріжжя. Заборгованість по заробітній платі за період з січня 2022 року по лютий 2025 року складає 300 522,60 грн. з урахуванням податків та зборів до державного бюджету. Відповідно до довідки від 07.11.2024 вих. № 27 Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України, вбачається, що [PERSON] працював в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» за цивільно-правовим договором на авіаційно-технічній базі м. Запоріжжя. Заборгованість по заробітній платі за період з січня 2022 року по жовтень 2024 року склала 141 365,00 грн. з урахуванням податків та зборів до державного бюджету. Відповідно до довідки від 18.03.2025 вих. № 3 Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України, вбачається, що [PERSON] працює в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» за цивільно-правовим договором на авіаційно-технічній базі м. Запоріжжя. Заборгованість по заробітній платі за період з січня 2022 року по лютий 2025 року склала 243 490,00 грн. з урахуванням податків та зборів до державного бюджету. Відповідно до довідки від 18.03.2025 вих. № 4 Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України, вбачається, що [PERSON] працює в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» за цивільно-правовим договором на авіаційно-технічній базі м. Запоріжжя. Заборгованість по заробітній платі за період з січня 2022 року по лютий 2024 року склала 266 030,00 грн. з урахуванням податків та зборів до державного бюджету. Відповідно до довідки від 07.04.2024 вих. № 2024/04/07 Державного підприємства «Українська авіаційна транспортна компанія» Міністерства оборони України, вбачається, що [PERSON] працював в Державному підприємстві «Українська авіаційна транспортна компанія» за цивільно-правовим договором і виконував обов`язки охоронця авіаційно-технічної бази [ADDRESS] . Заборгованість по заробітній платі за період з січня 2022 року по жовтень 2024 року склала 178 030,00 грн. з урахуванням податків та зборів до державного бюджету. Крім того, позивачем [PERSON] здійснено розрахунок сум компенсації втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до якого до виплат по компенсації з заборгованістю по заробітній платі належить: [PERSON] в сумі 737736,34 грн., [PERSON] в сумі 46760,85 грн., [PERSON] в сумі 5\~995,69 грн., [PERSON] в сумі 24\~275,01 грн., [PERSON] в сумі 39\~749,40 грн., [PERSON] в сумі 17\~685,01 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц та у постанові від 07.10.2020 року у справі № 705/3876/18). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за затримку виплати заробітної плати Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Міністерство оборони України (код 00034022) за організаційно-правовою формою є органом державної влади. Відповідно до абзаців 1-3 пункту 1, пункту 2 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року № 730), Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, а також в умовах воєнного стану. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба. Разом з тим, Міністерство оборони України жодних трудових договорів з позивачами не укладало, не приймало ніяких кадрових рішень стосовно виплати заробітної плати позивачам. Позивачі мають трудові відносини саме з Державним підприємством «Українська авіаційна транспортна компанія», щодо якого Господарським районним судом міста Києва 11.06.2013 по справі №910/9741/13 було порушено справу про банкрутство вказаного підприємства. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відтак, судом встановлено, що позивачами заявлено позовні вимоги до неналежного відповідача у справі. З огляду на те, що основні позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за затримку виплати заробітної плати не підлягають задоволенню судом, відповідно, вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди в розмірі 10\~000 гривень кожному, також не знайшла свого підтвердження та не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини, неодноразово вказував про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Європейський суд з прав людини також вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року). З огляду на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди, не підлягають задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed