Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

[PERSON] , за участю заінтересованої особи Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулася до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою. Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви вказує на те, що заявниця 26.08.2023 з Державного реєстру актів цивільного стану Суворовського ДРАЦС у м. Одесі дізналася, що дитину, яку вона народила 48 років тому 15.04.1976 в Ананьївському пологовому будинку, недоношеною (на 30 тижні) з патологією плоду не сумісною із життям (перинатальна смерть), зареєстровано в державному реєстрі актів цивільного стану як живонароджена, що не відповідає дійсності. Тобто фактично, дитина, яка померла на 3 день після народження, до сих пір вважається живою. 08.08.2023 [PERSON] отримала свідоцтво про народження дитини [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що 01.05.1976 року ВДРАЦС Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області було вчинено актовий запис про народження дитини. Однак, хто та яким чином зареєстрував народження дитини заявниці не відомо. Заявниця зазначає про те, що з 18.05.2024 в Україні діють нові правила мобілізації військовослужбовців та внесені зміни до порядків. Затверджених постановами КМУ від 30.12.2022 № 1487, від 16.05.2024 № 560 та від 07.06.2024 № 675, відповідно до яких у разі відсутності інших осіб, які не є військовослужбовцями та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у п. 13 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за наявності кількох військовозобов`язаних осіб, особа з інвалідністю І чи ІІ групи складає заяву за формою з додатком 15, де зазначає особу, яку вона обирає для здійснення свого утримання (догляду). Тобто, з заяві до органів ТЦК та СП [PERSON] має вказати всіх своїх дітей, які можуть її утримувати та доглядати, згідно Довідки про постійний сторонній догляд № 165 від 29.05.2023 та Висновку № 225 від 17.08.2023, а тому необхідним є оголошення померлої дитини [PERSON] , оскільки померла дитина станом на сьогоднішній день вважається живою, що не відповідає дійсності та чинить перешкоди для зазначення заявницею особи для здійснення свого догляду (утримання). У зв`язку з вище викладеним, просить суд задовольнити дану заяву, та ухвалити рішення, яким оголосити [PERSON] , [INFO] , померлою. Заявниця [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд продовжити розгляд справи за її відсутності. У попередньому судовому засідання заявниця заявлені вимоги підтримала та пояснила, що у 1976 році вона була вагітна та у Ананьївському пологовому будинку народила дівчинку на 30 тижні вагітності із паталогією плоду, що виявилося несумісним із життям. Новонароджена дитина потребувала екстреної медичної допомоги, у зв`язку з чим лікарями було прийнято рішення для надання кваліфікованої медичної допомоги доставити дитину на лікування до Одеської обласної дитячої клінічної лікарні. Однак, не дивлячись на зусилля лікарів врятувати дитину, дівчинка померла на 3 день після народження. Після смерті доньки заявниця [PERSON] та її чоловік перебували в дуже пригніченому стані та не здійснювали в органах РАЦСу реєстрації народження дитини. На підставі чого така реєстрація була проведена заявниці не відомо, а її чоловік помер у 2002 році. Представник заінтересованої особи Пересипського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце слухання справи. Допитана у попередньому судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є донькою заявниці [PERSON] . Вона пам`ятає, що коли була ще дитиною її мама була вагітна та пам`ятає той день, коли маму забрали до лікарні народжувати дитину. Однак, згодом приїхали бабуся та дідусь та сказали, що її сестричка, яка народилася, померла. Деяких час свідок перебувала у бабусі з дідусем, оскільки мама, [PERSON] , була в дуже важкому моральному та психологічному стані. Свідок знає, що померлу дитину було поховано, однак, на її могилі вона ніколи не була. Питання смерті її сестри в родині було завжди важкою темою для батьків, тому вона ніколи не обговорювалася. Однак, коли у 1979 році народився брат [PERSON] , тема смерті дитини була практично забута. Допитаний у попередньому судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є сином заявниці [PERSON] та народився в родині у 1979 році, вже після смерті його старшої сестри. Два роки тому, свідок почав відновлювати свої особисті документи та довідався про те, що в Державних реєстрах наявних запис про народження [PERSON] , 1976 року народження. Він запитав у матері про цю обставину, на що вона відповіла йому, що так, у 1976 році вона народила дівчинку, яка через декілька днів померла. Однак, мати йому пояснила, що ані вона, ані його померлий батько ніколи не реєстрували народження дитини, оскільки вона прожила тільки кілька днів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського РУЮ Одеської області 01.05.1976 було вчинено актовий запис № 55. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Даний факт підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00050989018 від 02.05.2025. Обґрунтовуючи підставу звернення до суду із заявою заявниця [PERSON] вказує на те, що 26.08.2023 з Державного реєстру актів цивільного стану Суворовського ДРАЦС у м. Одесі дізналася, що дитину, яку вона народила 48 років тому 15.04.1976 в Ананьївському пологовому будинку, недоношеною (на 30 тижні) з патологією плоду не сумісною із життям (перинатальна смерть), зареєстровано в державному реєстрі актів цивільного стану як живонароджена, що не відповідає дійсності. Тобто фактично, дитина, яка померла на 3 день після народження, до сих пір вважається живою. У судовому засіданні [PERSON] пояснювала, що у 1976 році вона у [PERSON] пологовому будинку народила дівчинку на 30 тижні вагітності із паталогією плоду, що виявилося несумісним із життям. Новонароджена дитина потребувала екстреної медичної допомоги, у зв`язку з чим лікарями було прийнято рішення для надання кваліфікованої медичної допомоги доставити дитину на лікування до Одеської обласної дитячої клінічної лікарні. Однак, не дивлячись на зусилля лікарів врятувати дитину, дівчинка померла на 3 день після народження. Із наявного в матеріалах справи Листа № 633/38 від 28.06.2024 КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» вбачається, що відповідно до чинного законодавства «Журнал реєстрації надходження і видачі трупів» (форма № 015/о) заповнюється в патологоанатомічних відділеннях (бюро) та зберігається 5 років, а запитувана інформація має давність більше 45 років. Суд зазначає, що на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 07.04.2025 КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» Одеської обласної ради» надіслало до суду листа, в якому пояснило, що в архівах відсутня медична документація щодо дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки термін зберігання такої становить 25 років. Також, відсутня документація щодо факту смерті дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки паперовий архів патологоанатомічного відділення згорів наприкінці 2022 року. Окрім того зазначено про те, що на момент пожежі патологоанатомічне відділення було структурним підрозділом КНП «Одеське обласне патологоанатомічне бюро» ООР. Після реорганізації бюро дитяче та гінекологічне патологоанатомічне відділення було приєднано до КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» ООР». Суд констатує, що в підтвердження факту пожежі до вказаного листа було додано копію Актів про пожежу від 02.12.2022. Згідно відповіді № 713870 від 31.07.2024 на запит суду, відомості про [PERSON] , [INFO] , відсутні в Єдиному державному демографічному реєстрі. Як вбачається із листа ГУ ДПС в Одеській області № 8166/5/15-32-12-02-05 від 24.04.2025, за результатами пошуку реєстрації особи в Державному реєстрі, станом на 24.04.2025 [PERSON] , [INFO] , в Державному реєстру не зареєстрована. Як вбачається, із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00050989018 від 02.05.2025 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , прізвище не змінювала. На виконання вимог ухвали суду від 07.04.2025 про витребування доказів, ВДРАЦ у м. Одеса Південного МУМЮ (м. Одеса) листом № 1509/3978/24.23-19 від 02.05.2025 повідомило про те, що перевіркою по архіву підпорядкованого відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть відносно [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Також судом встановлено, що 13.03.1987 року гр. [PERSON] було видано Ордер на жиле приміщення Серії СР № 0501, а саме на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . У вказаному ордері вказані члені родини: [PERSON] дружина; [PERSON] донька; [PERSON] син; [PERSON] донька. Суд зазначає, що у Ордері на жиле приміщення від 13.03.1987, [PERSON] , [INFO] , як член родини не зазначена. Окрім того, заявницею було долучено до матеріалів справи копію військового білета її померлого чоловіка [PERSON] Серії [NUMBER] від 04.07.1974, де в графі склад родини зазначена дружина [PERSON] ; донька [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] [INFO] ; донька [PERSON] [INFO] . Відомості про доньку [PERSON] як члена родини відсутні. Таким чином, останньою відомою подією відносно особи [PERSON] є тільки відомості щодо її народження. З того часу відсутні будь які відомості щодо вказаної особи: РНОКПП не присвоювався, будь які відомості щодо вчинення актових записів з дати народження у органах РАЦСу відсутні, як член родини [PERSON] у будь яких офіційних документах дані про вказану особу відсутні. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до частини першої статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку протягом шести місяців. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №226/3053/18, та від 30.03.2022 року у справі №295/4293/21, яку суд в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Вказаний висновок сформовано у постанові КЦС/ВС від 13.03.2024 за результатами розгляду справи № 204/7924/23, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті фізичної особи, а саме: на майно такої особи відкривається спадщина. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК України, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. Заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість в зміні правового статусу особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наведені заявником обставини та мету, з якою їй необхідно оголосити особу померлою, є підстави для висновку про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку, а саме, з метою реалізації права на оформлення здійснення утримання (догляду). Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Матеріалами справи підтверджується, що місце знаходження [PERSON] з дня її народження невідоме, а отже ймовірно є особою, що померла, але юридично це не оформлено. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що викладені обставини у заяві доведені заявником та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак, заява підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місце перебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved