Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] , [INFO] , який на день смерті фактично проживав разом із заявником за адресою: [ADDRESS] . Померлий [PERSON] мав двох дітей: доньку [PERSON] (заявник) та сина [PERSON] . [INFO] син [PERSON] помер. [PERSON] на день своєї смерті був вдівцем, оскільки його дружина [PERSON] померла раніше нього. Іншого шлюбу [PERSON] не укладав. У померлого [PERSON] (сина [PERSON] та брата [PERSON] ) залишився син [PERSON] (заінтересована особа), який відповідно є онуком померлого [PERSON] та його спадкоємцем за правом представлення. Батько заявниці залишив за життя заповіт, згідно з яким усе належне йому майно після своєї смерті він заповідає своїй доньці [PERSON] . Заявниця вважала себе такою, що прийняла спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку із пропущенням строку для прийняття спадщини. Фактично заявник зі своїм батьком на день його смерті проживали разом, однак зареєстроване у встановленому законом порядку місце їх проживання відрізняється та не відповідає фактичному. Тому заявнику необхідно встановити факт постійного проживання разом зі своїм батьком [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини для оформлення спадщини, що відкрилася після його смерті. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Шенцевій О.П. Ухвалою суду від 03.03.2025 відкрито провадження у справі, цивільну справу призначено до розгляду на 10.04.2025. 17 березня 2025 року до суду надійшла відповідь приватного нотаріуса Берзінь-Усової І.А. на виконання ухвали від 11.03.2025 року. Представник заявника [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та участі заявника. Заінтересована особа в засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного: Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Відповідно до ч. 1-2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 24.06.2024 відділом ДРАЦС у місті Одесі Південного МУ МЮ (м. Одеса). Померлий [PERSON] мав двох дітей: доньку [PERSON] (заявник) та сина [PERSON] . В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданого 05.10.1962, з якого вбачається, що її батьком є [PERSON] . З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24.10.1981, вбачається, що [PERSON] 24.10.1981 уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 17.02.1986, вбачається, що [PERSON] (заявник) 17.02.1986 уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Син [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з ДРАЦС про смерть. У померлого [PERSON] (сина [PERSON] та брата [PERSON] ) залишився син [PERSON] , [INFO] , який відповідно є онуком [PERSON] та його спадкоємцем за правом представлення. [PERSON] на день своєї смерті був вдівцем, оскільки його дружина [PERSON] померла раніше [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Усе належне [PERSON] майно у випадку своєї смерті останній заповів своїй доньці [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією заповіту [PERSON] від 15.06.2018 (номер у спадковому реєстрі 62583673). У власності померлого [PERSON] перебували дві земельні ділянки, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтв про право власності та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, однак будь-хто із спадкоємців спадщину не прийняв, ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса і не відкривав спадкову справу, що вбачається з копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи). 04.02.2025 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу для прийняття спадщини після смерті свого батька. Нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв`язку з ненаданням заявником доказів спільного (постійного) проживання разом із [PERSON] на час відкриття спадщини (день смерті [PERSON] ), що вбачається із листа-роз`яснення нотаріуса № 15/01-16 від 04.02.2025. Зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання заявника та її померлого батька відрізняється, що підтверджується копіями їхніх паспортів. Під час судового розгляду знайшли підтвердження доводи [PERSON] про те, що вона постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини. Такі обставини підтверджуються, зокрема: - довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, а також актом про спільне проживання, підписаним сусідами багатоквартирного будинку; - показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; - довідкою на одержання та підпоховання праху № 9484 від 25.06.2024 (замовник [PERSON] , померлий [PERSON] ); - договором-замовленням на організацію та проведення поховання № 132174 від 25.06.2024 щодо організації та проведення поховання померлого, облаштування місця поховання [PERSON] (замовник [PERSON] ); - договором-замовленням від 25.06.2024 на організацію та проведення поховання [PERSON] (замовник [PERSON] ). У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (надалі по тексту Пленум № 7 від 30.05.2008) зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно з п. 23 Пленуму № 7 від 30.05.2008 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У постанові від 26.04.2023 у справі № 204/1052/20 Верховний Суд виклав правову позицію, згідно з якою під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Отже, особа, яка фактично проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. І у разі, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цього факту. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частинами 1-3, 5\~статті 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини, надання заявником належних і допустимих доказів спільного фактичного проживання з батьком на момент відкриття спадщини, обрання заявником вірного способу захисту свого права, та неможливості інакшим чином захистити своє право, наявні підстави для задоволення заяви [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved