Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

У позовній заяві представник позивача АТ "Перший український міжнародний банк" (далі АТ «ПУМБ») просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 64278,59 грн заборгованості за кредитними договорами № 1001098053101 від 09.08.2018, № 2001380976201 від 15.08.2019, № 3001380891901 від 16.08.2019. Вимоги обґрунтовано тим, що за договором № 1001098053101 від 09.08.2018 відповідачу надано кредит в сумі 30000,00 грн, за договором № 2001380976201 від 15.08.2019 в сумі 7000,00 грн, за договором № 3001380891901 від 16.08.2019 43785,00 грн. Відповідач свої кредитні зобов`язання довготривалий час належним чином не виконував, через що станом на 09.09.2024 у нього перед АТ «ПУМБ» виникла заборгованість в загальній сумі 64278,59 грн, з яких: - за договором № 1001098053101 від 09.08.2018 в сумі 11930,90 грн, яка складається із 3550,09 грн кредиту, 0,8 грн процентів, 8380,01 грн комісії; - за договором № 2001380976201 від 15.08.2019 в сумі 6788,20 грн, яка складається із 4310,49 грн кредиту, 2477,71 грн процентів; - за договором № 3001380891901 від 16.08.2019 в сумі 45559,49 грн, яка складається із 29038,96 грн кредиту, 13,65 грн процентів, 16506,88 грн комісії. Нарахування комісії здійснювалося у відповідності до ст.8 та п.10 ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» та на підставі умов договорів, якими погоджено зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. АТ «ПУМБ» надіслало на адресу відповідача письмові вимоги, однак у наданий строк заборгованість відповідач не погасив. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 02 грудня 2024 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали без вручення за закінченням терміну зберігання, ухвалою від 15 січня 2025 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12 лютого 2025 року на адресу суду поштовим зв`язком надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач висловив позицію про невизнання заявленої до стягнення суми кредитної заборгованості в повному обсязі. Отримання кредитних коштів за договором № 1001098053101 від 09.08.2018 в сумі 30000,00 грн - визнав; за договором № 2001380976201 від 15.08.2019 в сумі 7000,00 грн - заперечив, оскільки кредитна лінія йому була відкрита на суму 3000,00 грн, а письмових додаткових угод зі збільшенням ліміту не отримував; за договором № 3001380891901 від 16.08.2019 в сумі 43785,00 грн - заперечив, оскільки фактично отримав 39000,00 грн. Всього ним отримано кредитних коштів на суму 72000,00 грн, які він сплатив, а саме: за договором № 1001098053101 від 09.08.2018 повернув 39610,00 грн; за договором № 2001380976201 від 15.08.2019 - 11350,00 грн; за договором № 3001380891901 від 16.08.2019 21040,00 грн. Звернув увагу на зазначений представником позивача у позові кредитний договір № 3001380891901 від 16.08.2019, при тому, що договірних домовленостей 16.08.2019 між ним і банком не було. Також зазначив, що з публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не ознайомлений, тому викладені у ній умови не можна вважати складовими частинами укладених із ним кредитних договорів. Паспорти споживчого кредиту також не є складовими кредитних договорів, оскільки у них не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вважає, що за укладеними договорами мав зобов`язання повернути лише тіло кредиту, яке й виконав, а відсотки та комісійну винагороду банк нарахував безпідставно, оскільки такі умови він не погоджував. Зроблений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, реальним сумам і датам погашення боргу. Крім цього, сума заборгованості не підтверджена первинними документами, оформленими відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З наведених мотивів просив відмовити у задоволенні позову. Відповіді на відзив представник позивача не подав. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за відсутності представника А-Банк. Відповідач [PERSON] електронною поштою надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його перебуванням за межами держави у службових справах. На підтвердження клопотання подав копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки наведені у ньому мотиви для такої процесуальної дії не підтверджені належним чином, а саме не надано доказів перебування відповідача у службовому відрядженні (справах) у призначену до розгляду дату. Також суд враховує, що за клопотанням відповідача уже двічі відкладався розгляд справи по суті 26 березня 2025 року та 04 червня 2025 року, при цьому про кожне судове засідання сторони повідомлялися завчасно, тому за відсутності поважності причин неможливості прибуття в судове засідання, які мають бути документально підтверджені, підстави для чергового відкладення розгляду справи відсутні. Сам по собі факт виїзду відповідача за кордон без підтвердження потреби такого виїзду у призначену дату судового розгляду не свідчить про поважність причин. Крім цього, суд звертає увагу на приписи ч.1 ст.44 ЦПК України, які визначають, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За викладених обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи. За змістом ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у цій справі є 02 вересня 2025 року тобто, дата складення повного судового рішення. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 09 серпня 2018 року АТ «ПУМБ» та відповідач [PERSON] підписали заяву № 1001098053101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У цій заяві відповідач просив надати йому споживчий кредит в сумі 30000,00 грн строком на 24 місяці (09.08.2018 по 09.08.2020) під річну процентну ставку 0,01% та сплатою комісії в розмірі 3,99%. Надання ПАТ «ПУМБ» відповідачу [PERSON] кредитних коштів в сумі 30000,00 грн підтверджується платіжною інструкцією від 09 серпня 2018 року № TR.30179332.47972.8810. За розрахунком банку заборгованість відповідача за цим договором станом на 09.09.2024 становить 11930,90 грн, з яких: тіло кредиту - 3550,09 грн, проценти - 0,8 грн, комісія - 8380,01 грн. Крім цього, 15 серпня 2019 року АТ «ПУМБ» та відповідач [PERSON] підписали заяву № 2001380976201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У цій заяві відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] і видати кредитну картку, на яку встановити кредитний ліміт в сумі 3000,00 гривень. Реальна річна ставка за кредитом становить 47,88%, розрахунковий день 30 число місяця. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту, з 15.08.2019 відповідачу банк встановив кредитний ліміт в сумі 3000,00 грн, який з 24.2019 збільшив до 7000,00 грн. За розрахунком банку заборгованість відповідача за цим договором станом на 09.09.2024 становить 6788,20 грн, з яких: тіло кредиту - 4310,49 грн, проценти - 2477,71 грн. Крім цього, 15 серпня 2019 року АТ «ПУМБ» та відповідач [PERSON] підписали заяву № 3001380891901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У цій заяві відповідач просив надати йому кредит на споживчі цілі в сумі 43785,00 грн, з яких: 39000,00 грн для оплати товару, 300,00 грн для оплати разової комісії, 4485,00 грн для оплати договору страхування. Строк кредитування - 23 місяці (16.08.2019 по 15.07.2021). Річна процентна ставка 0,01%, розмір комісії з 16.06.2020 2,90%. Надання ПАТ «ПУМБ» відповідачу [PERSON] кредитних коштів в сумі 43785,00 грн підтверджується платіжною інструкцією від 16 серпня 2019 року № TR.36974284.5701.359. За розрахунком банку заборгованість відповідача за цим договором станом на 09.09.2024 становить 45559,49 грн, з яких: тіло кредиту - 29038,96 грн, проценти - 13,65 грн, комісія - 16506,88 грн. 09 вересня 2024 року АТ «ПУМБ» на адресу [PERSON] надіслало письмову вимогу про необхідність погашення упродовж тридцяти днів з дня отримання цієї вимоги кредитної заборгованості в загальній сумі 64278,59 грн, з яких: за договором № 1001098053101 в сумі 11930,90 грн; за договором № 2001380976201 в сумі 6788,20 грн; за договором № 3001380891901 в сумі 45559,49 грн. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1, 2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Кредитні договори між АТ «ПУМБ» та [PERSON] у цій справі складають підписані обома сторонами заяви № 1001098053101 від 09.08.2018, № 2001380976201 від 15.08.2019, № 3001380891901 від 15.08.2019 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Після підписання цих заяв у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у АТ «ПУМБ» виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за їх користування та інші платежі, які визначені умовами договорів. Укладення зазначених договорів відповідач у поданому відзиві не оспорює. Щодо зазначення у тексті позовної заяви дати укладення договору № 3001380891901 - 16.08.2019 замість 15.08.2019, то з огляду на зміст заявлених позовних вимог, наведене у позові обґрунтування та додані до позову докази, вбачаються підстави вважати, що зазначення такої дати у позові по тексту є очевидною опискою. Цей договір укладений 15.08.2019, кредитні кошти перераховані відповідачу 16.08.2019 на картковий рахунок [NUMBER] . Даний картковий рахунок зазначений у самій заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 3001380891901 від 15.08.2019, у платіжній інструкції від 16 серпня 2019 року № TR.36974284.5701.359, у банківській виписці про рух коштів та письмовій вимозі (повідомленні) про повернення боргу від 09.09.2024. Номер договору є ідентичним, сам же відповідач стверджує, що 16.08.2019 жодних договорів із АТ «ПУМБ» не укладав, тому наведене у своєї сукупності вказує на допущення в позовній заяві описки при її складанні. Посилання відповідача\~на ненадання\~позивачем первинних документів, передбачених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості є безпідставними і суд їх відхиляє, оскільки за кожним із вищенаведених кредитних договорів до позовної заяви додані виписки по карткових рахунках відповідача. Із банківських виписок вбачається, що відповідач користувався наданими йому кредитними коштами за кожним із договорів та вносив кошти на погашення виниклої заборгованості. Відповідач, не оспорюючи укладення кредитних договорів, заперечує заявлену банком суму заборгованості та вважає, що свої кредитні зобов`язання за кожним договором він виконав у повному обсязі та заборгованості перед позивачем не має. На підставі досліджених по справі доказів за кожним із укладених між сторонами договорів, суд дійшов наступних висновків. По договору № 1001098053101 від 09.08.2018. Отримання за цим договором кредитних коштів в сумі 30000,00 грн відповідач визнає і це об`єктивно підтверджується платіжною інструкцією від 09 серпня 2018 року № TR.30179332.47972.8810. Відповідно до розрахунку банку борг відповідача становить 11930,90 грн, з яких: тіло кредиту - 3550,09 грн, проценти - 0,8 грн, комісія - 8380,01 грн. Заборгованість по тілу кредиту та відсотках узгоджується з умовами договору, підтверджується банківською випискою, тому у цій частині вимоги є підставними. Стосовно нарахованої і заявленої до стягнення банком комісії встановлено, що умовами договору (пункт 4) передбачено сплату позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Частина 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і надалі - в редакції на дату укладення між сторонами кредитного договору 09.08.2018) передбачає, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частина 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, ураховуючи такі законодавчі приписи, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Наведене свідчить, що визначена пунктом 4 договору комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% є фактично встановленою платою позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, оскільки було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення пункту 4 кредитного договору № 1001098053101 від 09.08.2018 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Встановлено, що всього банк нарахував відповідачу комісії на суму 28729,01 грн, із них: 20349,00 грн відповідачем фактично погашені, 8380,01 грн заявлені у позові до стягнення. Отже, враховуючи погашення відповідачем комісії на суму 20349,00 грн, які в силу закону він не зобов`язаний сплачувати і даний пункт договору визнається нікчемним з моменту укладення договору, суд вважає необхідних зазначену суму коштів зарахувати в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту в сумі 3550,09 грн та відсотках 0,8 грн, всього 3550,89 грн. Сума переплачених відповідачем коштів за договором № 1001098053101 від 09.08.2018 становить 16798,11 грн. По договору № 2001380976201 від 15.08.2019. За цим договором 15.08.2019 відповідачу банк відкрив картковий рахунок, на який встановив кредитний ліміт в сумі 3000,00 грн, який 24.10.2019 був збільшений до 7000,00 грн, що підтверджується довідкою банку про збільшення кредитного ліміту. Доводи відповідача про те, що згоди на збільшення кредитного ліміту він не давав та розмір отриманих ним кредитних коштів становить лише 3000,00 грн на увагу не заслуговують, оскільки з банківської виписки по картковому рахунку вбачається, що після збільшення кредитного ліміту відповідач цими коштами користувався, а відтак зобов`язаний повернути фактично використані ним кредитні кошти. Реальна річна ставка за цим договором становить 47,88% або 3,99% в місяць. Наведена позивачем у розрахунку заборгованість в загальній сумі 6788,20 грн, з яких: тіло кредиту - 4310,49 грн, проценти - 2477,71 грн відповідає умовам договору, відповідачем не спростована, а тому суд вважає її доведеною і підставною. Разом з цим, враховуючи здійснену відповідачем переплату по договору № 1001098053101 від 09.08.2018 на суму 16798,11 грн, суд вважає можливим і необхідним провести зарахування частини цих коштів на погашення заборгованості по договору № 2001380976201 від 15.08.2019 в загальній сумі 6788,20 грн. Після здійснення такого зарахування, позитивний залишок сплачених відповідачем коштів по договору № 1001098053101 від 09.08.2018 становить 10009,91 грн. По договору № 3001380891901 від 15.08.2019. За цим договором відповідач отримав 43785,00 грн і це об`єктивно підтверджується платіжною інструкцією від 16 серпня 2019 року № TR.36974284.5701.359, а тому твердження відповідача про отримання ним лише 39000,00 грн не відповідають дійсності. Відповідно до розрахунку банка заборгованість відповідача становить 45559,49 грн, до якої включено: тіло кредиту - 29038,96 грн, проценти - 13,65 грн, комісія - 16506,88 грн. Строк кредитування - 23 місяці (16.08.2019 по 15.07.2021), річна процентна ставка 0,01%. Із розрахунку банку вбачається, що заборгованість по відсотках розрахована з 16.08.2019 по 01.09.2024, тобто поза межами строку кредитування, який закінчився 15.07.2021. Із цього приводу слід зазначити, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, в частині вимог про стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, після спливу строку кредитування, слід зазначити, що банк як кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування. Отже, підставними будуть вимоги банку в частині заборгованості по відсотках за період з 16.08.2019 по 15.07.2021, яка становитиме 4,30 грн. Вимога банку про стягнення з відповідача комісії є безпідставною з аналогічних мотивів, що наведені вище по кредитному договору № 1001098053101 від 09.08.2018, а саме через нікчемність пункту 7 договору № 3001380891901 від 15.08.2019 в силу положень Закону України «Про споживче кредитування». Погашення заборгованості по комісії відповідачем не здійснювалась. Таким чином, за договором № 3001380891901 від 15.08.2019 заборгованість відповідача становить 29043,26 грн, яка складається із тіла кредиту в сумі 29038,96 грн та відсотків сумі 4,30 грн. Разом з цим, в рахунок погашення цієї заборгованості слід звернути залишкові кошти по договору № 1001098053101 від 09.08.2018 в сумі 10009,91 грн, після чого загальна сума боргу відповідача перед позивачем буде становити 19033,35 грн. У частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. На підставі досліджених у справі доказів суд встановив доведеність існування у відповідача перед позивачем кредитної заборгованості в загальній сумі 19033,35 грн, яка становить тіло кредиту за договором № 3001380891901 від 15.08.2019. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Ураховуючи часткове задоволення позову та положення ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 29,61 %.

Outcome: partial