Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просила визнати майнові права на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , вид об`єкту квартира, номер на плані поверху за даними Сторони 1 Ж.2.4., кількість житлових кімнат 2, загальною площею 66,56 кв.м., житловою площею 33,64 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя та здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 595712 грн., що складає 1/2 частину вартості згаданих вище майнових прав, які виражені на теперішній час в грошовому еквіваленті авансу забудовнику. Мотивувала позовні вимоги тим, що сторони перебувають у шлюбі з 11.08.2012 року. На даний час в провадженні Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області перебуває на розгляді справа № 683/1123/24 щодо розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу у подружжя народились діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У відповідності до попереднього договору від 09.08.2022 року, під час перебування у шлюбних стосунках, сторонами, в інтересах сім`ї за спільні кошти подружжя у розмірі 1191424 грн., набуто майнові права на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , вид об`єкту квартира, номер на плані поверху за даними Сторони 1 Ж.2.4. Вказала, що на даний час між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна подружжя, у зв`язку із чим просила позовні вимоги задовольнити. Повідомила, що орієнтований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу становить 50000 грн. Крім цього, долучила заяву про вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою від 24.05.2024 року позовну заяву залишено без руху, стороні позивача надано десятиденний строк для усунення недоліків описаних у такій. Ухвалою від 24.05.2024 року заяву представника [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову повернуто стороні позивача. 03.06.2024 року представником позивача [PERSON] подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою від 04 червня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Підготовче судове засідання 21.10.2024 року о 11 год. 40 хв. не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному. 01.11.2024 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 11.11.2024 року. 04.11.2024 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про витребування у відповідача [PERSON] письмових доказів. 08.11.2024 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просила поновити строк для його подання та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29.07.2024 року розірвано шлюб між сторонами. До 2017 року подружжя проживало разом із малолітніми дітьми у квартирі [ADDRESS] , та належала відповідачу [PERSON] . У березні 2017 року сторони спільно з малолітніми дітьми переїхали проживати до м. Львова, де винаймали квартиру в оренду. За вказаний період у сторін не було стабільного заробітку, у зв`язку із цим батьки [PERSON] повністю покривали витрати сім`ї [PERSON] , в тому числі на оренду квартири. Вказала, що до моменту укладення 09.08.2022 року попереднього договору подружжям не набуто жодного майна, оскільки на такі витрати у сторін не вистачало коштів. Середньомісячні витрати на потреби сім`ї становили приблизно 25000 грн. 30000 грн., в той час, як доходи подружжя складали приблизно 34000 грн. на місяць. Зазначила, що 31.01.2020 року відповідачем [PERSON] продано за 262080 грн. житловий будинок [ADDRESS] , який належав останній на праві приватної власності. Крім цього, 25.07.2022 року відповідачем та її батьками за 284500 грн. продано квартиру [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] накопичено особисті заощадження в сумі 564580 грн., які не були спільною сумісною власністю подружжя. Зауважила, що оскільки власних особистих заощаджень ні у позивача, ні у спільному майні подружжя для проведення оплати за попереднім договором від 09.08.2022 року для купівлі-продажу майнових прав на квартиру не було, решту суми у розмірі 644844 грн. надали батьки відповідача. Таким чином, вказані вище майнові права на об`єкт нерухомості не можуть вважатися спільним майном подружжя. Повідомила, що орієнтований розрахунок витрат на професійну правничу допомогу становить 20000 грн. Крім цього, заявила клопотання про виклик та допит в якості свідків батьків відповідача [PERSON] і [PERSON] . 27.01.2025 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про витребування письмових доказів. 03.02.2025 року представником позивача [PERSON] подано додаткові письмові пояснення у справі, згідно мотивів яких просила залишити без розгляду та не враховувати поданий стороною відповідача відзив на позовну заяву. Додатково вказала, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладено 31.01.2020 року, тобто за 2 роки до оплати грошових коштів щодо предмета спору. Крім цього, договір купівлі-продажу квартири від 25.07.2022 року не може вважатись належним доказом на підтвердження набуття за особисті кошти [PERSON] майнових прав за попереднім договором від 09.08.2022 року, оскільки останній належала лише 1/4 частка вказаної вище квартири, вартість якої складає 71125 грн. Зазначила, що доказів на підтвердження зарахування на банківські рахунки відповідача грошових коштів з продажу нерухомого майна стороною відповідача не надано, як і доказів на підтвердження надання [PERSON] її батьками грошових коштів у сумі 644844 грн. Повідомила, що у сторін був регулярний і високий дохід, оскільки позивач перебував на заробітках у Республіці Польща, де отримував щомісячну заробітну плату у розмірі 1900-2500 доларів США. Крім цього, між перервами у поїздках на заробітки, [PERSON] отримував дохід із живопису та реставрації ікон. В подальшому, з моменту переїзду сторін до м. Львова у 2017 році, відповідач отримувала щомісячний дохід у розмірі 10000 грн. 12000 грн., натомість позивач отримував щомісячний дохід у розмірі 34000 грн. З огляду на викладене, просила врахувати дані пояснення при розгляді справи та ухваленні рішення. 03.03.2025 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії психологічної характеристики дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 14.03.2025 року представником відповідача [PERSON] подано письмові заперечення на додаткові письмові пояснення сторони позивача. 18.03.2025 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на заперечення на додаткові пояснення. Протокольною ухвалою від 24.03.2025 року задоволено клопотання представника [PERSON] про витребування доказів від 04.11.2024 року та зобов`язано сторону відповідача надати належним чином засвідчені копії таких. Поновлено строк і долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи. Відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів від 27.01.2025 року. Задоволено клопотання про виклик та допит в якості свідків [PERSON] і [PERSON] . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29.04.2025 року представником відповідача [PERSON] подано клопотання про долучення письмових доказів на виконання протокольної ухвали від 24.03.2025 року. 19.05.2025 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про надання дозволу для проведення розгляду справи за її участю в режимі відеоконференції, яке залишено без розгляду ухвалою від 19.05.2025 року. 23.05.2025 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про надання дозволу для проведення розгляду справи за її участю в режимі відеоконференції, яке задоволено ухвалою від 26.05.2025 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним письмово, позовні вимоги заперечила та просила відмовити у їх задоволенні. В судовому засіданні 21.05.2025 року свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її донькою. Вказала, що її матір з батьком будували житловий будинок для свого сина (її брата), який помер у віці 27 років. Надалі вказаний будинок був проданий її батьками, а отримані грошові кошти вони передали їй. Зазначила, що ці кошти вона передала своїй доньці [PERSON] для придбання спірного майна. Крім цього, повідомила, що її чоловік є військовим пенсіонером та отримує пенсію, а вона працює вчителем і має власні доходи. Суми коштів, отриманих від продажу будинку брата, вона не пригадує. Зауважила, що грошові кошти від продажу будинку зберігалися у неї вдома, а кошти з продажу квартири сторони одразу забрали. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] є його донькою. Вказав, що на даний час працює охоронцем, а також отримує військову пенсію. Основну суму грошових коштів з продажу житлового будинку батьками його дружини він з [PERSON] зберігали за місцем їх спільного проживання. Зазначив, що приблизно у 2017-2020 роках він брав грошові кошти в кредит для оплати вартості операції позивача [PERSON] . Основна сума з продажу житлового будинку знаходилась у сторін по справі та час від часу вони позичали у них грошові кошти. В судовому засіданні 18.08.2025 року представник [PERSON] , з думкою якої погодився позивач [PERSON] , надали пояснення аналогічні викладеним письмово, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.08.2025 року, є дата складення повного судового рішення 28.08.2025 року. Заслухавши пояснення та думку присутніх сторін, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, 11.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29.07.2024 року. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З попереднього договору серії НСА № 603266, посвідченого 09.08.2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Шафран Р.І., вбачається, що між [PERSON] та ТзОВ «Львівська Будівельна Компанія Контракт» укладено попередній договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , вид об`єкту квартира, номер на плані поверху за даними Сторони 1 Ж.2.4., кількість житлових кімнат 2, загальною площею 66,56 кв.м., житловою площею 33,64 кв.м. Сума авансу, яка підлягає сплаті за цим договором, становить 1191424 грн. Із нотаріально посвідченої 09.08.2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Шафран Р.І. заяви [PERSON] встановлено, що останній надав згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю нею будь-якого нерухомого майна, в тому числі майнових прав, та укладення попереднього договору купівлі-продажу майнових прав. Зазначено, що згаданий договір укладається в їх інтересах та відповідає спільному волевиявленню. Як вбачається з квитанцій № 0136510211 від 09.08.2022 року та № 0136510001 від 10.08.2022 року, [PERSON] на виконання умов попереднього договору від 09.08.2022 року здійснила оплату грошових коштів в загальному розмірі 1191424 грн. на користь ТзОВ «Львівська Будівельна Компанія Контракт». З договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами серії НОК № 539254, посвідченого 31.01.2020 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сарело Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 110, вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] за 262080 грн. житловий будинок [ADDRESS] . Із договору купівлі-продажу квартири серії НРС № 586277, посвідченого 25.07.2022 року приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сарело Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 531, встановлено, що [PERSON] , частка якого 1/4, [PERSON] , частка якої 2/4, та [PERSON] , частка якої 1/4, відчужили за 284500 грн. на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними (Постанова Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 727/11406/17). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, вказаними правовими нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, яка може бути спростована. Так, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Покликання сторони відповідача в частині купівлі майнових прав на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , вид об`єкту квартира, номер на плані поверху за даними Сторони 1 Ж.2.4., кількість житлових кімнат 2, загальною площею 66,56 кв.м., житловою площею 33,64 кв.м. за особисті кошти, які частково виручені з продажу будинку та квартири, належних [PERSON] на праві приватної власності, а частково позичені у батьків останньої, не підкріплені належними і допустими доказами. З моменту продажу житлового будинку [ADDRESS] , що відбулось 31.01.2020 року, до моменту придбання спірних майнових прав 09.08.2022 року, минуло більше 2-ох років. Крім цього, квартира [ADDRESS] , та була продана 25.07.2022 року, належала відповідачу [PERSON] на праві приватної власності у розмірі 1/4 частки, вартість відчуження якої становить 71125 грн. При цьому, стороною відповідача не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували використання коштів, отриманих від продажу житлового будинку в 2020 році, а також квартири у 2022 році, для придбання спірних майнових прав у 2022 році. Зокрема, до матеріалів справи не долучено банківських виписок або довідок про залишки грошових коштів на рахунках за відповідний період, депозитних договорів, доказів готівкового збереження коштів у вигляді нотаріально посвідчених розписок, договорів зберігання або сейфових договорів, чи будь-яких інших документів, які б об`єктивно підтверджували акумуляцію виручених із продажу об`єктів нерухомості коштів з метою їх подальшого використання на придбання спірних майнових прав. Покликання на низький рівень офіційних доходів колишнього подружжя, без надання підтвердження конкретного джерела придбання майнових прав, не можуть бути самостійною обставиною набуття таких відповідачем [PERSON] у особисту власність. Якщо б майнові права справді набувалися за виключно особисті кошти [PERSON] , у попередньому договорі могла бути передбачена відповідна умова або посилання на статтю 57 СК України. Відсутність такого застереження свідчить про застосування до вказаних майнових прав правового режиму спільної власності подружжя. Крім цього, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 09.08.2022 року, згідно якої останній надав згоду свїй дружині [PERSON] на купівлю нею будь-якого нерухомого майна, в тому числі майнових прав, та укладення попереднього договору купівлі-продажу майнових прав. У такій також вказано, що згаданий договір укладається в їх інтересах та відповідає спільному волевиявленню. Згідно висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22, наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. Окрім наведеного, показання свідків [PERSON] і [PERSON] не можуть належним чином підтверджувати факт придбання [PERSON] майнових прав за особисті кошти, оскільки такі є батьками вказаної особи та зацікавлені в збереженні майнових прав у власності відповідача. Слід також вказати, що покликання сторони відповідача в частині позики [PERSON] її батьками грошових коштів у розмірі 644844 грн. для придбання майнових прав не знайшли свого підтвердження в матеріалах цивільної справи. З цього приводу суд зазначає, що [PERSON] є пенсіонером, а [PERSON] вчителем. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження можливості надання згаданими особами грошових коштів у розмірі 644844 грн. суду не надано. Показання свідків містять розбіжності в частині грошових коштів, які отримані від продажу батьками [PERSON] житлового будинку. При наявності вказаних грошових коштів у свідка [PERSON] не було потреби отримувати кредитні кошти у банківських установах. Таким чином, стороною відповідача не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про виплату позивачеві 1/2 вартості автомобіля як компенсації його частки у праві спільної сумісної власності подружжя і виклав правову позицію, згідно якої у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей\~60,\~61,\~70,\~71 СК України\~слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди. В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням викладеного, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в матеріалах цивільної справи, а тому такі слід задовольнити та визнати майнові права на об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , вид об`єкту квартира, номер на плані поверху за даними Сторони 1 Ж.2.4., кількість житлових кімнат 2, загальною площею 66,56 кв.м., житловою площею 33,64 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя і здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 595712 грн., що складає 1/2 частину вартості згаданих вище майнових прав, які виражені в грошовому еквіваленті авансу забудовнику. За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 5957 грн. 12 коп.

Outcome: approved