Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

[PERSON] 17.07.2025 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що вона проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , з 2009 року в м. Київ на орендованій квартирі по [ADDRESS] , а з 24.07.2015 - за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації шлюбу. Вона з [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільний побут та взаємні права та обов`язки. Отже, вона та [PERSON] , [INFO] , були сім`єю. Ні вона, ні він не перебували в шлюбі з іншими особами. 05.11.2024 її цивільний чоловік [PERSON] був мобілізований до ЗСУ. Він проходив службу в районі бойових дій. Командуванням він характеризується позитивно, свої обов`язки виконував відмінно, користувався авторитетом серед колег, мав добрий рівень мотивації до військової служби та захисту територіальної цілісності України. 08.03.2025 виконуючи військовий обов`язок в районі населеного пункту Мала Лохня Суджанського району Курської області зник безвісти. Вона, його фактична дружина, має право на отримання пільг згідно з Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", передбачених законом для сімей учасників бойових дій. Просить встановити факт, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з 24.07.2015 по день мобілізації чоловіка до ЗСУ. Ухвалою суду від 22.07.2025 призначено розгляд справи за правилами окремого провадження. 01.08.2025 представник заінтересованої особи Міністерства оборони України [PERSON] подав до суду заперечення, у яких зазначає, що вимоги заявниці не відповідають меті інституту встановлення юридичних фактів, оскільки [PERSON] просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 24.07.2015 по день його мобілізації. Як вбачається зі змісту заяви, заявниця має на меті використати судове рішення для одержання пільг, передбачених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Однак встановлення судом факту проживання однією сім`єю не є підставою для набуття статусу члена сім`ї військовослужбовця. Відповідно до п. 4 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 28.05.1993 № 379 (в редакції від 08.03.2025), посвідчення "члена сім`ї військовослужбовця" видається виключно: батькам; дружині (чоловіку), яка/який не вступили у новий шлюб; дітям до 18 років або повнолітнім дітям-особам з інвалідністю з дитинства. Відповідно до ст. 21 СК України «шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя». [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] - отже, вона не належить до кола осіб, які визнаються членами сім`ї у контексті згаданого Порядку. Закон передбачає чітке розмежування між статусом "подружжя" та "особи, яка проживала разом без реєстрації шлюбу". Право на пільги має тільки один із подружжя, який не одружився вдруге, а не особа, яка вважала себе дружиною де- факто. Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №809/1346/17 свідчать про те, що встановлення судом факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без укладення шлюбу та визнання за ними статусу членів сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати їх правовий статус як подружжя. Відповідно до закону, подружжя виникає не внаслідок тривалості чи стійкості відносин, а виключно після державної реєстрації шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, проживання заявниці [PERSON] з [PERSON] без укладення зареєстрованого шлюбу не створює правового статусу подружжя, а, отже, не породжує прав та обов`язків, передбачених для членів сім`ї військовослужбовця; не може бути використане як юридична підстава для реалізації прав, гарантій та пільг, закріплених у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Позиція КАС ВС у постанові від 06.07.2022 у справі № 809/1346/17 є усталеною та однозначною - посвідчення "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти" не може бути видано особі, яка, хоч і проживала спільно із загиблим військовослужбовцем, однак у зареєстрованому шлюбі з ним на час його загибелі не перебувала. Встановлення судом факту спільного проживання не створює підстав для набуття статусу члена сім`ї для одержання гарантій, передбачених Законом. Формальне встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує правового статусу "члена сім`ї" у розумінні норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 379. Тобто таке рішення не може слугувати підставою для оформлення пільг чи отримання посвідчення. Просить відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю. Правом подати заперечення на заяву представник заінтересованої особи [INFO] не скористався. У судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просить їх задоволити із зазначених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи МОУ [PERSON] просив відмовити у задоволені заяви з підстав зазначених у запереченні. Окрім того, зазначив, що [PERSON] зник безвісти під час виконання військового обов`язку. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вказаного порядку, затвердженого постановою КМУ, право на грошове забезпечення мають дружина (чоловік). Отже, встановлення факту, який просить заявник не буде породжувати для неї прав та обов`язків, передбачених для членів сім`ї військовослужбовця. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що є пенсіонером та проживає по сусідству з заявницею. Добре знає [PERSON] , оскільки працював раніше з її покійним батьком, підтримував дружні відносини з її сім`єю. Йому відомо, що до смерті батька [PERSON] проживала в м. Київ зі співмешканцем [PERSON] , прізвища якого не пам`ятає. Після смерті батька [PERSON] з [PERSON] переїхали в с. Нове місто, коли це було не пам`ятає, однак зазначив, що з того часу пройшло багато років. [PERSON] займався тимчасовими заробітками, допомагав і йому. У подальшому [PERSON] мобілізували та він зник безвісти. Підтверджує, що заявниця з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство. Представник заінтересованої особи [INFO] у судове засідання не з`явився, хоча про дату і час судового засідання повідомлений у порядку, встановленому законом. Причин неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду за його відсутності не надходило. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у розгляді справи, допитавши свідка, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив таке. Відповідно до довідки Новоміського старостинського округу Тиврівської селищної ради від 12.03.2025 №09.4-19/147 заявниця [PERSON] та [PERSON] проживали в громадському шлюбі на території [ADDRESS] , з 24.07.2015 по даний час. [PERSON] проживав без реєстрації (а.с.3). На ім`я заявниці [PERSON] із [INFO] надійшло сповіщення сім`ї від 11.03.2025 № 5/922 (а.с.2), відповідно до якого заявницю сповіщено, про те, що її чоловік старший солдат [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу по мобілізації 05.11.2024 [INFO] вірний Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконувавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, зник безвісти 08.03.2025 в районі н.п. Мала Локня Суджанського району Курської області. За вказаним фактом заявниця звернулась до ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, із проханням прийняти міри щодо розшуку її цивільного чоловіка [PERSON] , що підтверджується витягом з ЄРДР від 22.03.2025 №12025020080000082 (а.с.10). Відповідно до витягу з реєстру Тиврівської ТГ від 12.06.2024 [PERSON] з 24.07.2015 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Зазначене кореспондується з висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. У Постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №361/4744/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Згідно з абз. 1, 3 ч. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Аналогічні положення містяться у п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016, відповідно до якого виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Отже, виходячи із вказаних положень діючого законодавства, встановлення факту проживання заявника однією сім`єю з військовослужбовцем, який зник безвісти, не дає заявникові права на отримання грошового забезпечення цього військовослужбовця. Саме на вказану обставину зіслався в своїх запереченнях представник заінтересованої особи Міністерства оборони України, зазначивши, що встановлення факту, який просить заявниця не буде породжувати для неї прав та обов`язків, передбачених для членів сім`ї військовослужбовця. Водночас суд указує, що відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Крім того, суд зазначає, що правовий статус осіб, зниклих безвісти, правове регулювання відносин, пов`язаних із встановленням та обліком, розшуком і соціальним захистом таких осіб та їхніх родичів визначає Закон України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" № 2505-VIII від 12.07.2018 (далі - Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Частиною 1 ст. 3 Закону встановлено, що цей Закон регулює суспільні відносини, пов`язані з набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Разом із цим згідно з ч. 1-3 ст. 6 Закону близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Отже, суд зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу надасть заявниці можливість реалізувати своє право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування безвісти зниклого, отримання достовірної інформації про хід та результати проведення його розшуку, передбачені Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти", тобто від нього залежатиме виникнення, зміна або припинення особистих прав [PERSON] . Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає. що заявниця на підтвердження факту проживання її однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] надала низку доказів, а саме довідку з місця проживання, сповіщення сім`ї, яке адресоване заявниці, як дружині безвісти зниклого воїна [PERSON] , витяг з ЄРДР відповідно до якого за ініціативою заявниці розпочато досудове розслідування щодо розшуку безвісти зниклого військовослужбовця [PERSON] , які у сукупності із показами свідка, підтверджують обставини спільного проживання заявниці однією сім`єю з [PERSON] як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу 3 24.07.2015 по день мобілізації до ЗСУ. Отже, суд установив, що встановлення юридичного факту для заявниці має юридичне значення, встановлення цього факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення такого юридичного факту. Аналізуючи викладене, покази свідка, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявниці та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved