Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Адвокат Могильова Ірина Анатоліївна звернулась до Шевченківського районного суду міста Харкова в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.09.1997 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем. Зазначає, що шлюбні відносини фактично припинені з 2010 року. У позивача відсутні спільні інтереси з відповідачем, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Втрачено почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають. Подальше збереження є безпідставним, неможливим та суперечить інтересам позивача. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 29 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для їх усунення. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 10 червня 2025 року після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, просили справу розглянути за їх відсутність, на позовних вимогах наполягали та просили шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд повідомлялася, причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавала. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, відсутність заяв про відкладення розгляду справи, зважаючи на те, що в справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, за вказаних обставин суд вважає за можливе не відкладати розгляд справи та провести судове засідання за відсутності сторін по справі, на підставі наявних матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») перебувають у шлюбі з 12 вересня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно 21.05.2025 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстрації служби Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 681 від 12.09.1997 року. Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується так як не спростовано, що сторони прожили у спільному шлюбі з 12.09.1997 року, вели спільне господарство та будували сімейні відносини, однак спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, обов`язки та відсутності взаємного порозуміння, внаслідок чого сторони стали чужими людьми. Позивач вважав, що зберегти сім`ю не має можливості, сімейно-шлюбні стосунки фактично припинено, примирення між позивачем та відповідачем є недоцільним з огляду на те, що позивач наміру зберегти шлюб немає, подальше збереження сім`ї та надання строку на примирення буде порушувати спільні інтереси позивача. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України та відповідно до ст.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини, тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Питання розподілу\~судових витрат\~суд вирішує\~у відповідності\~до статті\~141\~ЦПК України\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~відповідно до\~якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи результат розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved