Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

04 липня 2025 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 09 червня 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Луцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 674. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вказала, що подружні стосунки між нею та чоловіком фактично припинені, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, шлюб носить формальний характер, оскільки стосунки погіршились. Вважає, що збереження їх родини неможливе, а тому просила їх шлюб розірвати. Крім того, позивачка вказує, що на даний час відповідач припинив надавати допомогу на утримання дитини і не бере участі в її вихованні, хоча може її надавати, оскільки працездатний, аліментних зобов`язань на корись інших осіб не має. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 5\~000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14.07.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, від представника позивача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутності та відсутності позивачки та уточив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 3 200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення, просила суд слухати справу у її відсутності та шлюб розірвати та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 3 200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу та задоволення позовних аисог в цій частині, виходячи з такого. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 09 червня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у Луцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 674. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є сторони по справі, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] . Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, майнового спору а також спору щодо визначення місця проживання дитини у них немає. Їх шлюб існує лише формально, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні. Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, то підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін, а визнання відповідачем позову у цій частині не суперечить вимогам закону та не порушує права інших осіб, тому позов у цій частині підлягає до задоволення. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована\~Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року\~та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 2\~статті 182СК України\~передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч.1-2,\~ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1\~ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до принципів змагальності та дизпозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях\~12\~і\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями\~76\~і\~81 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, зокрема, матеріальне становище дитини [PERSON] , стан її здоров`я, а також те, що відповідач являється працездатною особою, та те, що у відповідності до ч.3\~ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої доньки необхідно визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 3\~200 грн. щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 04.07.2025 року, тому, відповідно з цієї дати суд присуджує аліменти на утримання дитини. Згідно п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, суд зазначає, що пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки позивачка від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1211,20 грн. Питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у позові не ставиться. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 7, 84, 104,105,112, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України України,

Outcome: approved