Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

27.11.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, яким позивається до держави Україна в особі Конституційного Суду України. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 27.12.2020 року він звернувся до Конституційного Суду України з запитом на інформацію, у якому просив надати йому електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019, однак такий його запит був залишений без задоволення про, що було надіслано листа №4/1-11/1-18/5299. Єдиною підставою для відмови у листі була вказана належність запитуваної інформації до службової інформації згідно з внутрішнім переліком, затвердженим головою Конституційного Суду України. Відмову Конституційного Суду України ним було оскаржено до адміністративного суду. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 року відмову у задоволенні його запиту визнано протиправною, зобов`язано Конституційний Суд України повторно розглянути його запит від 27.12.2020 і «за наслідками розгляду надати йому електронну (скановану) копію [протоколу]». Під час розгляду справи суд першої інстанції проаналізував аргументацію Конституційного Суду України щодо наявності у протоколі службової інформації та звернув увагу на те, що: « інформація, яка міститься у протоколі, яким зафіксовані прийняті рішення, не може вважатися службовою в контексті пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки рішення на спеціальному пленарному засіданні 14.05.2019 вже прийнято, що не заперечується відповідачем. Після прийняття відповідного рішення відомості, що містяться в документах, які створювались або знаходяться у володінні розпорядника і стосуються підготовки, обговорення, розгляду та прийняття цього рішення, втрачають статус службової інформації . Зазначений протокол спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14.05.2019 та рішення, прийняте на вказаному засіданні не є внутрівідомчою службовою кореспонденцією.» Додатковим рішенням від 17.08.2021 Окружний адміністративний суд міста Києва допустив негайне виконання рішення від 12.08.2021. Постановою від 18.05.2022 Шостий апеляційний адміністративний суд залишив зазначене рішення від 12.08.2021 без змін. Апеляційний суд повністю підтвердив висновок суду першої інстанції. Рішення від 12.08.2021 та постанова від 18.05.2022 у касаційному порядку не переглядалися. Відповідно, рішення від 12.08.2021 набрало законної сили 18.05.2022. На виконання рішення суду Конституційний Суд України 25.07.2022 направив йому лист № 004-001-18/2601 яким повідомив, про результат повторного розгляду його запиту від 27.12.2020 в якому продовжив притримуватися позиції, за якою протокол містить службову інформацію, посилаючись на свій внутрішній перелік. На його адресу було направлено копію протоколу, але з вилученням більшості інформації, яка на думку відповідача належить до службової. Такі дії Конституційного Суду України вчинені на виконання рішення суду він також оскаржив у порядку статті 383 КАС України. 25.08.2022 Окружний адміністративний суд міста Києва постановив окрему ухвалу , якою визнав протиправними дії Конституційного Суду України, вчинені на виконання рішення від 12.08.2021, а саме - щодо вилучення змісту виступів та іншої інформації з електронної (сканованої) копії протоколу, наданої за наслідками повторного розгляду його запиту на інформацію від 27.12.2020 та зобов`язав надати йому електронну (скановану) копію протоколу «без вилучення з нього будь-якої інформації». Постановою від 25.10.2022 Шостий апеляційний адміністративний суд залишив окрему ухвалу від 25.08.2022 без змін. Окрема ухвала від 25.08.2022 та постанова від 25.10.2022 у касаційному порядку не переглядалися. 06.12.2022 Конституційний Суд України направив на його адресу лист № 4/1-16/3-18/4316, зазначив, що гриф «Для службового користування», присвоєний протоколу, не скасований, і тому цей протокол містить службову інформацію. Конституційний Суд України повідомив, що він готовий надати йому протокол за умови, що він надасть зобов`язання про нерозголошення службової інформації, що він знову оскаржив у порядку статті 383 КАС України. У цей же час , а саме 27.12.2022 він направив до Конституційного Суду України листа про безпідставність вимоги надати зобов`язання про нерозголошення ним службової інформації на що отримав листа № 4/1-11/1-18/260 від 31.01.2023 що питання виконання судових рішень винесено на розгляд цього ж Суду . 03.02.2023 він звернувся з прохання повідомити його про дату, час і місце розгляду відповідного питання Конституційним Судом України, а також забезпечити йому можливість взяти участь у розгляді цього питання, однак отримав відповідь, що питання про його участь у відповідному засіданні не вирішувалось, його повторно було запрошено прибути до приміщення Суду для отримання копії протоколу за умови взяття зобов`язання щодо нерозголошення службової інформації. 03.03.2023 позивач звертався із заявою на ім`я в. о. голови Конституційного Суду України з проханням доручити Секретаріату суду виконати судові рішення щодо надання йому інформації і 07.04.2023 Конституційний Суд України листом № 001-11/1-18/1415 поінформував його, що протокол переданий на повторний розгляд комісії з питань роботи зі службовою інформацією в Конституційному Суді України для скасування чи підтвердження грифу «Для службового користування» . На повторне звернення 02.05.2023 до в. о. голови Конституційного Суду України, що протокол не містить і не може містити службової інформації, і наявність чи відсутність грифу «Для службового користування» не змінює правовий режим цієї інформації, та вжиття заходів задля негайного, повного і безумовного виконання судових рішень 11.05.2023 Конституційний Суд України листом № 004-11/1-18/1940, запропонував йому «повернутися» до порушеного ним питання після розгляду судом його ж заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України . 26.09.2023 Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про задоволення його заяви та:- визнав протиправними дії Конституційного Суду України «у вигляді надання листа відповіді із зазначенням що інформація, яка міститься у протоколі, є службовою інформацією, та про те, що отримання копії протоколу можливе лише за умови надання зобов`язання щодо нерозголошення такої службової інформації»;- зобов`язав Конституційний Суд України надати йому електронну (скановану) копію протоколу, «враховуючи те, що уся інформація, яка міститься у цьому протоколі не має режиму обмеженого доступу та не є службовою інформацією». 28.09.2023 [PERSON] звернувся до в. о. Голови КСУ із заявою, у якій просив вжити заходів для виконання ухвали від 26.09.2023, однак у відповідь отримав листа від 23.10.2023 № 004-011-18/3999 з інформацією про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу від 26.09.2023. 23.10.2023 позивач направив на адресу Конституційного Суду України лист, у якому зауважив, що ухвала від 26.09.2023 набрала законної сили і є безумовно обов`язковою для виконання . Постановою від 01.11.2023 Шостий апеляційний адміністративний суд залишив ухвалу від 26.09.2023 без змін. 02.11.2023 позивач звертався до Конституційного Суду України з доповненням до його попередньої заяви від 28.09.2023, у якому звернув увагу на відсутність будь-яких перешкод для виконання судових рішень у справі № 640/33702/20. Електронну (скановану) копію протоколу було надіслано йому Конституційним Судом України листом від 07.11.2023 № 001-16/3-18/4190. Позивач стверджував, що наведені ним факти свідчать, що він зазнав протиправної поведінки щодо себе з боку державного органу - Конституційного Суду України. Така поведінка полягала, спершу, у протиправній відмові у задоволенні його запиту від 27.12.2020, що було встановлено рішенням суду від 12.08.2021 , а згодом - у протиправних діях Конституційного Суду України, які він вчиняв на виконання судових рішень, що встановлено в окремій ухвалі від 25.08.2022 та ухвалі від 26.09.2023. Оскільки, обставини протиправності цих рішень та дій встановлені у судових рішеннях, які набрали законної сили, вони мають приюдиційне значення. Внаслідок протиправної поведінки відповідача він фактично отримав запитуваний протокол після спливу 1 045 днів з дня подання запиту, хоча Закон України «Про доступ до публічної інформації» встановлює строк для розгляду запитів у 5 робочих днів. Більш того, в ході спроб Конституційного Суду України виконати судові рішення він щоразу посилався на наявність у запитуваному протоколі службової інформації, попри те, що ще у рішенні від 12.08.2021 суд встановив, що цей протокол не містить і не може містити службової інформації . Вважає, що Конституційний Суд України не просто зволікав з виконанням судових рішень, а свідомо ухилявся від їх виконання, продовжуючи займати позицію, яка суперечила чіткому і зрозумілому висновку, сформульованому у мотивувальній частині судового рішення, що набрало законної сили. Внаслідок протиправної поведінки відповідача щодо нього, він зазнав душевних страждань, адже не міг не усвідомлювати, що Конституційний Суд України - орган, основним завданням якого є захист конституційних принципів та цінностей нашої держави - сам дозволяє собі нехтувати Конституцією, зокрема її нормами про обов`язковість судових рішень. Ці страждання лиш підсилювалися тим, що задля поновлення його права він мусив майже протягом 3 років витрачати час і зусилля на марне листування з посадовими особами цього ж Суду, а також на доведення протиправності його дій у судовому порядку. Посилаючись на те, що має право на відшкодування завданої моральної шкоди за рахунок держави, позивач вказав, що така шкода підлягає відшкодуванню йому грошовими коштами, а для визначення розміру, слід орієнтуватися на розмір штрафу, який суд має право накладати на керівника відповідача - суб`єкта владних повноважень у разі невиконання судових рішень у межах процедури судового контролю за їх виконанням . За змістом частини 3 статті 382 КАС України половина такого штрафу присуджується на користь позивача, а тому половина такої суми, на думку законодавця, є адекватною грошовою оцінкою негативних наслідків, які позивач зазнає внаслідок невиконання ухваленого на його користь судового рішення. Розмір штрафу у межах згаданої процедури становить від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (КАС України, частина 2 статті 382). У разі повторного невиконання судового рішення розмір нового штрафу збільшується на розмір попереднього штрафу (КАС України,частина 7 статті 382). Позивач також вказав, що у справі за його адміністративним позовом суди двічі констатували неналежне виконання Конституційним Судом України судового рішення , котре було виконане останнім лише з третьої спроби. Відповідно, розумним розміром грошового еквіваленту завданої такою поведінкою моральної шкоди є 50 відсотків від загальної суми штрафів, що могли бути накладені на керівника Конституційного Суду України за процедурою судового контролю. Враховуючи, що у цьому випадку поведінка Конституційного Суду України була явно недобросовісною, і будь-які об`єктивні перешкоди для виконання судових рішень були відсутні, справедливим буде врахування верхньої межі таких штрафів. Відповідно, розмір штрафу за першим фактом невиконання судових рішень у 2022 році міг становити 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 - 99 240 грн., а за другим фактом - 80 таких розмірів, 198 480 грн. Загальний розмір цих штрафів очікувано становив би 297 720 грн., а половина цієї суми 148 860 гривень становитиме розумний та справедливий грошовий еквівалент завданої йому моральної шкоди. Просив стягнути з держави Україна на його користь на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 148 860 гривень. Провадження у справі було відкрито 29.11.2023 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. 21.12.2023 року представник відповідача подала до суду відзив на позов [PERSON] до держави Україна в особі Конституційного Суду України про відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача визнала, що позивач [PERSON] звертався 27.12.2020 року до Конституційного Суду України із запитом про надання йому електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Суду від 14 травня 2019 року щодо звільнення голови Конституційного Суду України [PERSON]. Секретаріат суду 30 грудня 2020 року надав відповідь на запит і повідомив, що запитувана інформація належить до відомостей, що становлять службову інформацію у Конституційному Суді України. [PERSON] зазначену відповідь оскаржив до адміністративного суду (справа № 640/33702/20). Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року, додатковим рішенням від 17 серпня 2021 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року позов задоволено, зобов`язано Суд надати електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Суду від 14 травня 2019 року щодо звільнення [PERSON] . Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду 23 червня 2022 року відмовив у відкритті касаційного провадження, оскільки справу віднесено до категорії справ незначної складності, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження. Суди дійшли висновку, що інформація, яка міститься у протоколі спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14 травня 2019 року, не може вважатися службовою в контексті пункту 1 частини першої статті 9 Закону України „Про доступ до публічної інформації", оскільки рішення на спеціальному пленарному засіданні Конституційного Суду України вже прийнято. Державний виконавець 19 липня 2022 року відкрив виконавче провадження № 69420227. Конституційний Суд України надав позивачу копію протоколу від 14 травня 2019 року із вилученням інформації з грифом „ДСК". Виконавче провадження 31 серпня 2022 року закрито. За заявами позивача з питань пов`язаних із виконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року цим же судом 25.08.2022 року була постановлена окрема ухвала щодо визнання неправомірним вилучення змісту виступів та іншої інформації з електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Суду від 14.05.2019 , а ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 року було встановлено судовий контроль за виконанням зазначеного рішення суду. Зазначені ухвали суду першої інстанції були залишені без змін Шостим апеляційним адміністративним судом. статочне судове рішення у справі №640/33702/20 було прийнято 01.11.2023 року, а вже 07.11.2023 року Конституційний Суд України надав [PERSON] копію протоколу спеціального пленарного засідання Суду від 14.05.2019 року. До суду першої інстанції 09.11.2023 року направлений звіт про виконання рішення у справі №640/33702/20. Представник відповідача також додатково повідомила, що 10 жовтня 2023 року [PERSON] у справі № 640/33702/20 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із клопотанням про накладення штрафу на виконувача обов`язків голови Конституційного Суду України Головатого С.П. у розмірі 107 360,00 грн за ненадання копії протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14 травня 2019 року, наразі адміністративним судом зазначене клопотанням позивача не розглянуто. До Київського окружного адміністративного суду 13 листопада 2023 року [PERSON] подав додаткові пояснення по справі № 640/33702/20, у яких підтвердив виконання 07 листопада 2023 року Конституційним Судом України рішення суду по справі № 640/33702/20 та просив застосувати до відповідача заходи процесуального примусу у формі штрафу. На сьогодні це пояснення не розглянуто. Вважає, що Конституційний Суд України вчасно виконав рішення суду по справі № 640/33702/20, о скільки остаточне судове рішення по адміністративній справі ухвалено 01 листопада 2023 року, а вже 07 листопада 2023 року воно було виконано, звіт про виконання направлено 09 листопада 2023 року до Київського окружного адміністративного суду . Загалом по адміністративній справі № 640/33702/20 за позовом [PERSON] судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій прийнято 24 судових рішень. Ключовим елементом у справах про відшкодування моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок між діяннями посадової особи держоргану та заподіянням шкоди. Посилаючись на те, що Конституційний Суд України вчасно виконав рішення суду по справі № 640/33702/20, оскільки від прийняття рішення суду до його виконання пройшло три робочих дні, моральна шкода позивачу не могла бути завдана, а її розмір 148 860.00 грн. не обґрунтовано. Крім того, жодним рішенням суду по справі № 640/33702/20 не встановлено, що Конституційний Суд України як орган державної влади заподіяв [PERSON] шкоду своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю, представник відповідача стверджує, що позовні вимоги [PERSON] до держави Україна в особі Конституційного Суду України про відшкодування моральної шкоди є надуманими і необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . 29.12.2023 року [PERSON] подав до суду відповідь на відзив Конституційного Суду України на його ж позов. Позивач [PERSON] заперечив твердження представника відповідача Конституційного Суду України, що рішення суду про зобов`язання надати йому інформацію було виконано протягом трьох робочих днів, стверджував, що Конституційний Суд України навпаки свідомо ухилявся від виконання рішення суду від 12.08.2021 року , ігноруючи чітку і зрозумілу вказівку судів на правовий статус інформації у запитуваному ним документі, продовжуючи вважати, що він містить якусь службову інформацію, відповідно такими діями орган конституційної юрисдикції не міг не завдати йому моральної шкоди. Крім того, позивач послався на те, що Конституційний Суд України не спростував ані протиправності його бездіяльності, ані завдання йому маральної шкоди внаслідок цієї бездіяльності, не навів жодних конкретних заперечень проти грошової оцінки завданої йому моральної шкоди. Наполягав, що заявлені ним позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Підготовче провадження у справі закрито 20 березня 2024 року. У судовому засіданні 20.03.2025 року сторони у справі відсутні, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Врахувавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог до Конституційного Суду України про відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне. Правилами статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цтим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що 27.12.2020 року [PERSON] звернувся до Конституційного Суду України з запитом на інформацію, у якому, посилаючись на Закон України «Про доступ до публічної інформації» просив надати йому електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 року (складеного відповідно до пункту 7 параграфу 27 Регламенту Конституційного Суду України, затвердженого постановою Конституційного Суду України від 22 лютого 2018 року №1-пс/2018). (а.с 11) 30.12.2020 року перший заступник керівника Секретаріату - керівник Департаменту організаційної роботи Л.І.Бірюк надіслала [PERSON] листа №4/1-11/1-18/5299, яким повідомила, що відповідно до законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» розпорядженням голови Конституційного Суду України від 2 лютого 2017 року №10/1/2017-ОД до переліку відомостей, що становлять службову інформацію віднесено, зокрема, відомості спеціальних пленарних засідань Конституційного Суду України, а тому запитувана ним електронна копія протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України від 14 травня 2019 року не може бути йому надана. Одночасно роз`яснено [PERSON] його право на оскарження відмови у наданні інформації в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації». (а.с.11,12) [PERSON] скористався своїм правом і оскаржив відмову Конституційного Суду України у наданні йому електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 року в порядку адміністративного судочинства. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 року у справі №640/33702/20 за адміністративним позовом [PERSON] до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії позов [PERSON] задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення першого заступника керівника Секретаріату - керівника Департаменту організаційної роботи Конституційного Суду України Бірюк Л.І., оформлене листом від 30.12.2020 №4/1-11/1-18/5299, про відмову у задоволенні запиту на інформацію [PERSON] від 27.12.2020 року. Зобов`язано Конституційний Суд України повторно розглянути запит на інформацію [PERSON] від 27.12.2020 року і за наслідками його розгляду надати [PERSON] електронну (скановану) копію протоколу спеціалізованого пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019. (а.с.89-91). 17.08.2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва у межах розгляду справи №640/33702/20 за адміністративним позовом [PERSON] до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії ухвалив додаткове рішення, яким допустив негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 року у частині зобов`язання Конституційний Суд України повторно розглянути запит на інформацію [PERSON] від 27.12.2020 року і за наслідками його розгляду надати [PERSON] електронну копію протоколу спеціалізованого пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 (а.с.92), 18.05.2022 року Шостим апеляційним адміністративним судом прийнято постанову про залишення без задоволення апеляційної скарги Конституційного Суду України, а рішення Окружного адміністративного суду від 12.08.2021 року без змін (а.с. 94зв. - 96). 23.06.2022 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Конституційного Суду України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі №640/33702/20 за позовом [PERSON] до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії. Отже, ухвалене 12.08.2021 року Окружним адміністративним судом міста Києва у справі №640/33702/20 за адміністративним позовом [PERSON] до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії рішення про задоволення позову [PERSON] набрало законної сили 18.05.2022 року. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, як підставу для заявленого позову позивач [PERSON] вказав, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 року про зобов`язання Конституційний Суд України повторно розглянути його запит на інформацію від 27.12.2020 року і за наслідками його розгляду надати йому електронну (скановану) копію протоколу спеціалізованого пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 було виконане відповідачем тільки 07.11.2023 року, а протиправна поведінка відповідача щодо ненадання йому інформації на запит від 27.12.2020 року тривала 1 045 днів з моменту звернення з запитом і до надання інформації на виконання рішення суду. Заперечуючи проти позову, представник відповідача стверджував, що витребовувана позивачем [PERSON] , інформація була надана йому протягом трьох робочих днів з моменту ухвалення остаточного рішення у справі № 640/33702/20. Крім того, жодним рішенням у цій же справі не встановлено, що Конституційний Суд України, як орган державної влади заподіяв [PERSON] шкоду своїми рішеннями, дією чи бездіяльністю. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до правил статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Крім того, правилами статей 372, 373, 382, 383, 249 КАС України встановлено, що: у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом; виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції; суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень, про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України. Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін, які були належним чином повідомлені, їх неявка не перешкоджає розгляду цього питання; особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу; суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Так, судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] , переслідуючи мету, отримати від Конституційного Суду України інформацію, а саме електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 року в установленому законом порядку: 27.12.2020 року звернувся до Конституційного Суду України із запитом на інформацію; відмову Конституційного Суду України в наданні йому, запитуваної інформації, оскаржив до Окружного адміністративного суду міста Києва; за виконанням ухваленого судового рішення у примусовому порядку звертався до державної виконавчої служби; двічі оскаржував дії Конституційного Суду України, вчинені на виконання рішення суду щодо зобов`язання Конституційний Суд України повторно розглянути його запит від 27.12.2020 року і за наслідками його розгляду надати йому електронну (скановану) копію протоколу, до суду яким було ухвалено рішення в порядку статей 382,383 КАС України; з питання надання йому запитуваної інформації на виконантричі до в.о. голови Конституційного Суду України. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року за заявами [PERSON] , поданими в порядку статті 382 КАС України 26,10.2022 року та в порядку статті 383 КАС України 09.12.2022 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії заяви [PERSON] задоволено. Визнано протиправними дії Конституційного Суду України, вчинені на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 року та окремої ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08,2022 року у вигляді надання листа відповіді від 6 грудня 2022 року №4/1-16/3-18/4316 на запит на інформацію від 27 грудня 2020 року із зазначенням що інформація, яка міститься у протоколі спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 є службовою інформацією, та про те, що отримання копії протоколу від 14 травня 2019 року можливе лише за умови надання зобов`язання щодо нерозголошення такої службової інформації. Зобов`язано Конституційний Суд України надати [PERSON] електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 року враховуючи те, що уся інформація, яка міститься у цьому протоколі не має режиму обмеженого доступу та не є службовою інформацією. Встановлено судовий контроль за виконанням судових рішень у справі №640/33702/20 та зобов`язано Конституційний Суд України подати до Київського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 року та окремої ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2022 року протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали суду про встановлення судового контролю. Відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про застосування судом до Конституційного Суду України заходів процесуального примусу, визначених ч. 1 ст. 149 КАС України. (а.с.112-116 тому №3). Отже, суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача Конституційного Суду України на позов [PERSON] , що витребовувана [PERSON] інформація, а саме електронна (сканована) копія протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 року була надана останньому на виконання остаточного судового рішення у справі №640/33702/20 від 26.09.2023 року, котре набрало законної сили 01.11.2023 року протягом трьох робочих днів, оскільки рішення у цій же справі яким було вирішено по суті заявлений [PERSON] , спір ухвалене судом 12.08.2021 року, набрало законної сили 18 травня 2022 року, а фактично виконане відповідачем тільки 07.11.2023 року. У той же час суд звертає увагу, що надання відповідачем Конституційним Судом України позивачу у справі [PERSON] витребовуваної ним інформації, а саме електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 року мало місце не за результатами остаточного рішення у справі від 12.08.2021 року, а за результатами розгляду судом, яким 12.08.2021 року було ухвалено рішення, заяв у порядку статей 382, 383 КАС України щодо процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах. Крім того, судом встановлено, що подані [PERSON] заяви 26 вересня 2023 року в порядку статті 382 КАС України та 26.10.2022 року в порядку статті 383 КАС України стосувалися оскарження заявником дій відповідача пов`язаних саме з невиконанням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 року та необхідністю здійснення судового контролю щодо виконання цього ж рішення суду. Зі змісту судових рішень у справі №640/33702/20 за адміністративним позовом [PERSON] до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, судом встановлено, що дії Конституційного Суду України що стосувалися надання відповіді на інформаційний запит [PERSON] від 27.12.2020 року про надання йому електронної (сканованої) копії протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 року, а також виконання рішення суду у цій же справі від 12.08.2021 року були визнані судом протиправними та зобов`язано Конституційний Суд України надати [PERSON] електронну (скановану) копію протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14 травня 2019 року та виконати рішення суду щодо зобов`язання Конституційний Суд України повторно розглянути запит на інформацію [PERSON] від 27.12.2020 року і за наслідками його розгляду надати [PERSON] електронну (скановану) копію протоколу спеціалізованого пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 року. (а.с.89-91, 92, 94зв.-96, 100зв., 101-102, 105зв.-107, 107зв.-108, 112-116, 119-121). Відповідно до правил частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що Конституційний Суд України не просто зволікав з виконанням судових рішень, а свідомо ухилявся від їх виконання, продовжуючи займати позицію, яка суперечила чіткому і зрозумілому висновку, сформульованому у мотивувальній частині судового рішення, що набрало законної сили. Внаслідок протиправної поведінки відповідача щодо нього, він зазнав душевних страждань, адже не міг не усвідомлювати, що Конституційний Суд України - орган, основним завданням якого є захист конституційних принципів та цінностей нашої держави - сам дозволяє собі нехтувати Конституцією, зокрема її нормами про обов`язковість судових рішень. Ці страждання лиш підсилювалися тим, що задля поновлення його права він мусив майже протягом 3 років витрачати час і зусилля на марне листування з посадовими особами цього ж Суду, а також на доведення протиправності його дій у судовому порядку. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Водночас, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. За змістом частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. За положенннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 612/3521/16-ц). Підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є спричинення моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює державу, орган влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У пункті 32 постанови від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого правового акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, а саме: 52. моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання; 55. виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір; 56. слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого; 57. у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування, спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України); 60. відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено судом вище, протиправність дій відповідача Конституційного Суду України, а саме ненадання інформації на виконання рішення суду, що набрало законної сили, які нормативно-правові акти були порушені відповідачем під час вчинення бездіяльності, що визнана протиправною, тривалість невиконання рішення суду встановлено судовими рішеннями у справі у справі №640/33702/20 за адміністративним позовом [PERSON] до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії. Також суд погоджується з твердженнями позивача та приймає до уваги роз`яснення Верховного Суду у зазначеній вище постанові, що сам факт невиконання судового рішення є підтвердженням завдання [PERSON] моральної шкоди. Відповідно до статей 1,2,3 Закону України «Про Конституційний Суд України»: Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України; Конституційний Суд здійснює свою діяльність на засадах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, відкритості, повного і всебічного розгляду справ, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків; Суд діє відповідно до повноважень, визначених Конституцією України; порядок організації і діяльності Суду, порядок конституційного провадження, процедуру розгляду справ та виконання рішень і висновків установлює цей Закон. Організацію внутрішньої роботи Суду та відповідні правила процедури розгляду ним справ установлює згідно з цим Законом Регламент Конституційного Суду України (далі - Регламент). Суд ухвалює інші акти, що регламентують організацію його роботи, відповідно до цього Закону та Регламенту. Статтею 147 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачен6их цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції. Діяльність Конституційного суду України ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків. Отже, суд погоджується з твердженням позивач, що Конституційний Суд України - орган, основним завданням якого є захист конституційних принципів та цінностей нашої держави, відповідно мав обов`язок дотриматися Конституції України, а саме в частині виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 року у справі №640/33702/20 за адміністративним позовом [PERSON] до Конституційного Суду України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, обов`язковість якого до виконання встановлено статтею 129-1 Колнституції України. Що ж стосується визначення розміру моральної шкоди, який би компенсував позивачу [PERSON] завдану з вини відповідача моральну шкоду, то суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди до відшкодування позивач визначив 148 860 гривень, що складає половину від суми штрафу, який суд мав би накласти на відповідача у порядку статті 382 КАС України з підстав невиконання рішення суду у межах процедури судового контролю за його виконанням та присудити на його користь. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні рішення, дії чи бездіяльність органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди визначається судом із врахуванням усіх обставин справи. Так, суд приймає до уваги, що протиправні дії відповідача призвели до порушення звичайного способу життя позивача, оскільки, як встановлено судом, останній маючи на меті відновлення його порушенного права на доступ до інформації змушений був неодноразово звертатися з заявами до самого відповідача, оскаржувати його дії в судовому порядку, звертати ухвалене судом на його користь рішення для виконання у примусовому порядку, вживати дії щодо застосування судового контролю за його виконанням, що відповідно потребувало додаткових зусиль та часу. У той же час, позивач не вказав суду та не довів належними і допустимими доказами до порушення яких його нормальних життєвих зв`язків призвело відсутність доступу до інформації, а саме протоколу спеціального пленарного засідання Конституційного Суду України 14.05.2019 року, мету отримання зазначеного протоколу, у який спосіб це вплинуло на його суб`єктивні особисті немайнові і майнові права та законні інтереси та які його душевні емоції досягли рівня страждань. Щодо розміру моральної шкоди, розмір компенсації моральної шкоди висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. …Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відтак, суд з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, а також висновків суду, що позивач за наслідками протиправних дій відповідача мав зміни у його звичайному способі життя оскільки звертався за захистом своїх прав та законнийх інтересів до суду з позовом та двома заявами у порядку статей 382, 383 КАС України з одним доповненнями до заяви, звертався з трьома заявами до виконуючого обов`язки голови суду, а також трьома листами до суду, а тому суд доходить висновку, що розмір компенсації має складати 15 000 гривень (з яких судом визначено 3 000 гривень за подачу позову до адміністративного суду, 6 000 гривень за дві заяви у порядку статті 383 КАС України та одне доповнення, 6 000 гривень за три заяви до виконувача обов`язків голови суду та три заяви до суду). Крім того, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Щодо посилання передставника відповідача у відзиві на позов, що позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з заявою про накладення штрафу на виконувача обов`язків голови Конституційного Суду України Головатого С.П. то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки штраф і компенсація моральної шкоди - це різні види відповідальності. Штраф є фінансовим стягненням за невиконання судового рішення і має каральну функцію, а компенсація моральної шкоди спрямована на відшкодування фізичних та душевних страждань позивача з підстав невиконання рішення суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] до Держави Україна в особі Конституційного Суду України про відшкодування моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач не заявив вимогу про їх стягнення на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial