Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

у квітні 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява КП "Київтеплоенерго" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що КП "Київтеплоенерго" надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у квартирі № 99 вказаного будинку та є споживачами зазначених вище послуг. У зв`язку із несплатою відповідачами коштів за отримані послуги, у них виникла заборгованість, яка складає 116 951, 94 грн, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 квітня 2025 року цивільну справу № 753/8302/25 передано судді Шаповаловій К.В. Відповідно до інформації, яка надійшла з електронного реєстру територіальної громади м. Києва, відповідачі значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09 травня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 26 травня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гриньковського С.П. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначив, що у квартирі, по якій виникла заборгованість ніхто не проживає, в оренду квартира не здається, а відтак житлово-комунальні послуги не споживаються. Доказами на підтвердження факту непроживання у квартирі [ADDRESS] , та невикористання житлово-комунальних послуг (в тому числі постачання гарячої води) можуть свідчити, зокрема докази передачі показників лічильників газу та водопостачання через офіційні чат-боти відповідних виконавців комунальних послуг, та фотографії лічильників станом на 20.05.2025 року (додаються до відзиву). Про зазначені факти свідчать також рахунки-повідомлення, які додаються до даного відзиву та підтверджують в тому числі, показання лічильника гарячої води, які з кінця 2021 року зафіксовані на відмітці 313 куб. м. Зазначені показання лічильника зафіксовані станом на 20 травня 2025 року. Позивач систематично здійснює передачу всіх показників лічильників комунальних послуг, до яких, зокрема, входять показання за спожиту воду, і які, протягом тривалого часу залишаються незмінними та проходять періодичну повірку. Відповідач здійснює повірку лічильника гарячого водопостачання, відповідно до Акту виконаних робіт з виконання вимірювань та метрологічної повірки від 06.03.2015 року №002-2, показання лічильника ГВП ETW-AM DN-15 №95288118 становили 295,153 куб. м., про що видане свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №24-1/002 06031502 від 06.03.2015 року. В подальшому, за адресою проживання відповідачки проводилась чергова повірка лічильників на виконання умов договору повірки №21/2018-02/08 від 14 лютого 2018 року. Відповідно до Акту виконаних робіт до зазначеного вище договору повірки, показання лічильника ГВП ETW-AM №95288118 становили 300 куб. м. 15 лютого 2018 року до позивача було подано заяву про перерахунок оплати, в тому числі за оплату спожитої гарячої води. 12.06.2019 року адресою проживання Заявниці також проводилась чергова повірка лічильника ГВП. Відповідно до додатку до протоколу повірки №145/11 від 12.06.2019 року, показання лічильника ГВП ETW-AM №95288118 становили 308 куб. м. За результатами повірки було видане свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П-12-2019-1014512061911 від 19.06.2019 року. Зазначені вище документи були оформлені на замовлення [PERSON] , яка проживала у квартирі [ADDRESS] та [INFO] померла. Згодом, на виконання договору повірки №186/А/2022-02/104 17 від 17.02.2022 року, складено акт виконаних робіт, із якого вбачається, що показання лічильника ГВП ETW-AM №95288118 становили 312 куб. м. Також на виконання зазначеного договору видане свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №ИИ-02906170222009 від 22.02.2022 року. Позивачем не надано жодного доказу правильності розміру пред`явлених до суду позовних вимог, що позбавляє суд можливості задовольнити такі вимоги. Окрім того відповідач не має жодних договірних правовідносин з Позивачем і, відповідно, між Позивачем та Заявником не здійснювалося узгодження вартості послуг. Також відсутні правові підстави застосовувати будь-які документи позивача (Статут, накази тощо) до правовідносин між Позивачем та відповідачем. Відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 10 червня 2025 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких позивач зазначив, що від відповідачів не надходило звернень стосовно неотримання чи незадовільного отамання послуг, тому слід вважати, що послуги надавалися в повному обсязі, а відтак позивач має повне право вимагати від відповідачів виконання обов`язку сплати коштів за отримані послуги. Позивач наголошує, що відповідачі зареєстровані у помешканні, а тому є споживачами наданих послуг. Законодавство зобов`язує споживачів послуг передавати показники лічильників щомісяця. Позивач також зазначив, що згідно із даними програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги в кв. [ADDRESS] облік споживання гарячої води до вересня 2019 року здійснювався індивідуальним засобом обліку гарячої води зав. № 95288118. Інформація щодо дати останньої повірки лічильника була відсутня. До вересня 2019 року в зв`язку ненаданням показників індивідуального засобу обліку гарячої води нарахування за послугу з постачання гарячої води по вищезазначеній квартирі проводились відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 згідно з показаннями будинкового засобу обліку як для квартири, яка не має квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири. На початку вересня 2019 року в зв`язку з відсутністю інформації щодо дати останньої повірки індивідуальний засіб обліку гарячої води було знято з обліку в програмному комплексі для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги. З вересня 2019 року нарахування за послугу з постачання гарячої води по вищезазначеній квартирі проводяться згідно з показаннями будинкового засобу обліку як для квартири, яка не має квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири. Питання щодо здійснення перерахунку нарахувань за гарячу воду буде розглянуто після проведення працівниками КП "Київтеплоенерго" контрольного зняття показників з індивідуального засобу обліку. Відповідачі або їх представники мають право звернутися до КП "Київтеплоенерго" із відповідними заявами щодо проведення контролю показників лічильника та ініціювання перерахунку. Наразі позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі. 01 липня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гриньковського С.П. надійшли письмові пояснення, у яких викладене позиція, яка була зазначена у відзиві на позов, та також представником позивача подано заяву про застосування позовної давності. 10 липня 2025 року до суду від позивача надійшли заперечення на письмові пояснення, у яких він просив суд відхилити письмові пояснення представника відповідача, окрім того, зазначено, що строки позовної давності позивачем не порушувалися. 18 серпня 2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява, у якій зазначено, що позивачем було здійснено перерахунок заборгованості, та залишок заборгованості складав 2047, 04 грн - з оплати гарячого водопостачання, 16,87 грн - з постачання теплової енергії, 39,17 грн - абонентське обслуговування з постачання гарячої води, 39,89 грн - абонентське обслуговування з постачання теплової енергії. Відповідач зазначив, що вказані суми було погашені 13 серпня 2025 року, що і просить представник відповідача врахувати при ухваленні рішення у справі. 26 серпня 2025 року до суду від позивача надійшла заява, у якій позивач зазначив, що відповідно до даних програмного комплексу КП «Київтеплоенерго», станом на 21 серпня 2025 року за особовим рахунком № [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , обліковується заборгованість у розмірі 19786,40 грн. Згідно з наданою платіжною документацією, вбачається, що оплата комунальних послуг здійснювалася із некоректним призначенням платежу. Відповідно до інформації, викладеної у позовній заяві, належне зарахування коштів можливе лише за умови правильного зазначення призначення платежу. У зв`язку з цим споживачеві (відповідачу) рекомендовано звернутися до позивача з письмовою заявою щодо правильного розподілу вже здійснених платежів. Разом з тим, відповідно до позовних вимог, заявлених КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , сума заявленої заборгованості складає 11 6951,94 грн, а також судовий збір у розмірі 3 028,00 гри, що підлягає стягненню. Враховуючи, що порушення відповідачами умов договору, а саме строків оплати за спожиту житлово-комунальні послуги, призвело до звернення з позовом до суду, а оплата основної суми заборгованості здійснено після відкриття провадження у даній справі, період прострочення виконання зобов`язання станом на дату підготовки даної заяви не змінився, а тому позовні вимоги Позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення пені у розмірі 905,11 грн інфляційної складової боргу у розмірі 12169,69 грн., 3% річних у розмірі 3002,50 грн. Також підлягає стягненню в повному обсязі сплачений позивачем при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Відтак, представник позивача просив суд закрити провадження у справі №753/8302/25 в частині позовних вимог про стягнення з відповідачів основного боргу за договором та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача пеню у розмірі 905,11 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 12169,69 грн., 3% річних у розмірі 3002,50 грн. 29 серпня 2025 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, у яких зазначив, що позивач, звернувся до суду із позовною заявою від 7 квітня 2025 року про стягнення з відповідачів заборгованості. Зазначене дозволяє стверджувати про те, що заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідачів зафіксована станом на день звернення позивача до суду із позовною заявою. Разом із тим, у поданій позивачем заяві (про яку йшлося вище) стверджується, про начебто існування заборгованості у розмірі 19 786,40 грн. станом на 21 серпня 2025 року, тобто станом на дату, яка не охоплюється позовною заявою та не може бути включена до позовних вимог. У матеріалах справи відсутній належним чином проведений розрахунок заборгованості, про яку стверджує позивач, що не дозволяє суду встановити ні природи такої заборгованості ні правильності проведеного позивачем розрахунку ні самостійно зробити розрахунок такої заборгованості через відсутність об`єктивних даних для його проведення, що у своїй сукупності дає підстави для висновку про необґрунтованість зазначених вимог. Також представник відповідача вважає за необхідне звернути увагу суду на непослідовну та суперечливу поведінку позивача у даній справі. Про це свідчать наступні факти. У своїй заяві, яку представник відповідача отримав 23 серпня 2025 року, позивач стверджує наступне: «Враховуючи, що порушення Відповідачами умов договору, а саме строків оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, призвело до звернення з позовом до суду, а оплата основної суми заборгованості здійснено після відкриття провадження в даній справі, період прострочення виконання зобов`язання станом на дату підготовки даної заяви не змінився, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення пені у розмірі 905,11 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 12169,69 грн., 3% річних у розмірі 3002,50 грн.» Непослідовність та суперечливість поведінки позивача полягає в тому, що позивач, не приймаючи до уваги показники лічильників, які передавалися відповідачкою, звернувся до суду та стверджував про наявність у відповідачів заборгованості у розмірі 100 874,63 грн. по основному зобов`язанню за надані комунальні послуги. З огляду на те, що вимоги позивача були безпідставними, оскільки відповідачка не проживала за адресою [ADDRESS] , нею було надано до суду докази необґрунтованості та безпідставності позовних вимог позивача. Також представник відповідача вкотре звертає увагу суду на те, що через наявність даної справи у провадженні Дарницького районного суду міста Києва, відповідачка звернулась до ТОВ «Україна-3000» з метою повірки лічильника гарячої води та доведення перед судом відсутності факту споживання послуги з гарячого водопостачання за адресою реєстрації відповідачки. Слід відзначити, що за результатом повірки лічильника ETW-AM №95288118 відповідає вимогам ДСТУ 3580-97. Разом з тим, відповідно до п. 2 договору №194085 від 19.06.2025 року, проведено попередній огляд засобу (-ів) обліку, в тому числі ETW-AM №95288118, де показники на дату повірки становили 00313 куб. м. 17 липня 2025 року відповідача було поінформовано про те, що позивачем було виконано перерахунок гарячого водопостачання, в програмному комплексі КП «Київтеплоенерго», який буде відображено у наступному рахунку повідомленні станом на 01 серпня 2025 року. При цьому відповідачем не було проведено погашення заборгованості у розмірі 100 874,63 грн. У рахунку на оплату станом на 01 серпня 2025 року, який отримала відповідачка, не було відображено будь-яких заборгованостей у розмірі 19 786,40 грн., про існування яких стверджує позивач, а всі рахунки за надані позивачем комунальні послуги, відповідачка оплатила вже після перерахунку, докази чого були надані до суду разом із заявою від 15 серпня 2025 року та містяться у матеріалах справи. Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що у відповідачки була відсутня будь-яка заборгованість зі сплати комунальних послуг, які надаються позивачем, через відсутність їх споживання, проте в силу відсутності у позивача зацікавленості у отриманні об`єктивної інформації щодо об`єму спожитих відповідачами послуг, яка полягає у не направленні відповідальних осіб до помешкання відповідачів для проведення технічних чи профілактичних оглядів, зняття контрольних показань вузлів обліку, тощо, позивач з власної ініціативи допустив звернення до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості, яку потім сам же і перерахував, отримавши докази безпідставності позовних вимог. Також, представник відповідача звертає увагу суду на той факт, що вимоги щодо стягнення пені у розмірі 905,11 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 12 169,69 грн. та 3% річних у розмірі 3 002,50 грн є похідними від основного зобов`язання, яке, на момент звернення до суду позивача із позовною заявою, було відсутнє. З цього приводу слід звернути увагу на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19, де Верховний Суд висловив позицію, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги. Зазначене вище у своїй сукупності дозволяє стверджувати про безпідставність вимог позивача й у частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Більш того, та обставина, що, як стверджує позивач, «Відповідно до даних програмного комплексу КП «Київтеплоенерго», станом на 21 серпня 2025 року за особовим рахунком № [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , обліковується заборгованість у розмірі 19 786,40 грн.», не свідчить про законність і обґрунтованість такої заборгованості, оскільки її існування не підтверджується належними та допустимими доказами, та, як наслідок, є незаконною. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 1 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 1 серпня 2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору. Тобто, з 1 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювало КП «Київтеплоенерго». З 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, КП ««Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Будинок [ADDRESS] під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, тобто мешканці квартир, що розташовані в будинку, є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Вищевказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Частина 7 статті 26 Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З 1 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання гарячої води та попових договорів про надання послуг з постачання гарячої води" та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 "Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії". Відповідно до статті 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також і плату за абонентське обслуговування. Відповідно до вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», споживачі послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води зобов`язана сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідачі, будучи власниками нерухомого майна та отримуючи послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та постачання гарячої води, не виконували покладений на них договором і законом обов`язок по оплаті вказаних послуг, внаслідок чого у них виникла заборгованість, що разом із врахуванням 3% річних від сум боргу, інфляційної складової та пені складає 116 951, 94 грн, що підтверджується наданими позивачем розрахунками. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідачі від мереж теплової енергії та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися. Як вбачається із матеріалів справи, у відповідачів була наявна заборгованість за несплату послуг із централізованого гарячого водопостачання, які спожиті до 01 травня 2018 року у розмірі 2630, 25 грн. Окрім того, позивач зазначив, що відповідачі у період з травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року не сплачували кошти за послуги з централізованого постачання гарячої води, внаслідок чого у них утворилася заборгованість у розмірі 43 262,10 грн. Разом з тим, відповідачі, починаючи з 01 листопада 2021 року, не належним чином сплачували кошти за надані їм послуги: з постачання теплової енергії, внаслідок чого у них утворилася заборгованість у розмірі 823, 23 грн, за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 54079,99 грн, а також: заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 39,89 грн та за абонентське обслуговування за постачання гарячої води - 39,17 грн. В ході розгляду справи, відповідачем було подано заяву про коригування розрахунків, оскільки позивачем при їх здійсненні не було враховано показники лічильників. Також відповідачем було повідомлено суду про сплату частини заборгованості з оплати послуг з гарячого водопостачання у розмірі 2047,04 грн, за послуги з теплової енергії у розмірі 16,87 грн, та за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 39,89 грн та за абонентське обслуговування за постачання гарячої води - 39,17 грн. Позивачем було здійснено перерахунок заборгованості, а також враховані проплати здійснені відповідачем та подано до суду заяву, у якій зазначено, що позивач не підтримує вимоги у частині стягнення із відповідачів суми основного боргу. Поряд з цим, позивач підтримав вимоги щодо стягнення із відповідачів пені у розмірі 905,11 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 12169,69 грн., 3% річних у розмірі 3002,50 грн. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Аналогічний тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача. Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. З матеріалів справи вбачається, що позивачем в ході розгляду справи було здійснено перерахунок заборгованості, та коригування сум стягнення, та як вбачається, були відкориговані та анульовані суми стягнення заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року та після 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води. Відтак стягненню із відповідачів підлягала: заборгованість за несплату послуг із централізованого гарячого водопостачання, які спожиті до 01 травня 2018 року у розмірі 2630, 25 грн; заборгованість нарахована з 01 листопада 2021 року з постачання теплової енергії у розмірі 823, 23 грн, а також: заборгованість по платі за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 39,89 грн та за абонентське обслуговування за постачання гарячої води - 39,17 грн. Таким чином загальною сумою заборгованості, яка підлягала стягненню були кошти за вказані вище послуги, що загалом становлять: 3532,54 грн. Вбачається, що відповідачем було частково сплачено суму вказаних коштів, а відповідачем заявлено про те, що він не ставить вимог щодо стягнення основної суми боргу, а просить стягнути із відповідачів лише пеню, інфляційні втрати та 3% річних. За приписом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. "За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України" (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). "З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми" (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц). Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачами неналежним чином виконувався обов`язок по своєчасній оплаті наданих їм позивачем послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, вимога позивача про стягнення нарахованих на суму боргу індексу інфляції прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми та пені є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню. При цьому, суд зважає на те, що позивачем були здійсненні коригування сум заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року та після 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води, а відтак не підлягають стягненню їх інфляційна складова, 3% річних та пеня. Натомість підлягають стягненню інфляційна складова у розмірі 341, 93 грн та 3% річних 85,18 грн, що утворилися у зв`язку із несплатою грошового зобов`язання за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання, а також інфляційні витрати у розмірі 47,93 грн, 3% річних від суми боргу - 16,24 грн та пеню у сумі 9,07 грн, які утворилися у зв`язку із несплатою коштів за отримані із 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, з огляду на викладене вище, зважаючи на встановлені обставини та наведені положення Закону, з огляду на коригування позивачем сум заборгованості, сплату відповідачами суми основного боргу після відкриття провадження у справі, у розмірі, фактом не підтримання позивачем вимог, які стосуються сплати основного боргу та підтримання вимог щодо стягнення 3% річних, пені та інфляційної складової боргу, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість і доведеність позовних вимог КП "Київтеплоенерго" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме - про стягнення інфляційної складової боргу та трьох процентів річних та пені в загальному розмірі 500,35 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому. Приймаючи до уваги те, що при подачі позову до суду позивачем ставилася вимога щодо стягнення з відповідачів загальної суми заборгованості у розмірі 116 951,94 грн, при тому, в ході розгляду справи виявилося, що стягненню підлягає сума у розмірі 3532, 54 грн, вимоги щодо стягнення якої не були в подальшому підтримані позивачем, та судом були задоволені вимоги щодо часткового стягнення інфляційної складової боргу та трьох процентів річних та пені на суму 500,35 грн, відтак судом, при вирахуванні суми судового збору, яка підлягає стягненню із відповідачів беруться до уваги саме вказані значення. На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір у розмірі, який вирахуваний прямо пропорційно до суми задоволених вимог, що складає 104,42 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial