Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Адвокат Рідченко М.В. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2016 році позивач виявив бажання придбати у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . У червні 2017 року [PERSON] приїхала з Російської федерації в с. Стовпець для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Проте, при зверненні до нотаріуса виявилося, що вона не взяла із собою оригіналу документа, який посвідчував її право власності на житловий будинок, у зв`язку з чим не вдалося посвідчити договір нотаріально. [PERSON] повідомила, що планує приїхати в Україну ще у грудні 2017 року і тоді договір зможуть посвідчити. Так як позивач вже мав повну суму коштів на будинок, вони з відповідачкою вирішили укласти договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, щоб у позивача були гарантії, що будинок буде його. 20.06.2017 між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] за 400 000 грн., передавши гроші власниці. Також, 20.06.2017 [PERSON] власноручно написала розписку про те, що отримала від позивача 400 000 грн. за проданий нею будинок. Після 20.06.2017 позивач користувався житловим будинком та прибудинковою територією і робити там ремонт. Всі документи, крім права власності, а також ключі, відповідачка передала позивачу 20.06.2017. Однак, приїхати в Україну відповідачка так і не змогла, спершу через сімейні проблеми, в подальшому через поширення корона вірусної інфекції. Після повномасштабного вторгнення відповідачка повідомила позивача, що взагалі не планує приїжджати в Україну та вважає, що будинок вона продала і нехай розбирається сам. При зверненні до нотаріуса останній повідомив, що у зв`язку із військовою агресією всі нотаріальні дії з зверненням особи, пов`язаної з державою-агресором зупиняються, тому правові підстави посвідчити даний договір не має. Тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії в справі Ухвалою суду від 18.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 19.03.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання відповідачка під`єдналась дистанційно, суд по відеозобаженню переконався, що це відповідачка, але через нестабільний зв`язок вона прийняти участі не змогла, повідомлена шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова Влада України. Також, в матеріалах справи міститься фотокопія заяви [PERSON] , яка була надіслана останньою через додаток представнику позивача адвокату Рідченко М.В., оскільки іншим чином передати документи в умовах воєнного стану не може. Згідно вказаної заяви, відповідачка підтвердила, що 20.06.2017 між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав у неї будинок по [ADDRESS] за 400 000 грн. Також, 20.06.2017 вона написала розписку про те, що отримала від позивача грошові кошти у сумі 400 000 грн. Таким чином, кошти за продане майно вона отримала в повному обсязі і будь яких претензій до [PERSON] не має. Фактично житловий будинок вона продала і не має бажання приїжджати в Україну для укладення нотаріального договору. Тому, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Справу просить розглянути без її участі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що відповідачка є його сестрою. Сестра з 2017 року в Україну більше не приїжджала, а без неї ніяк не можна було оформити договір купівлі - продажу будинку. 20.06.23017 він дійсно передав сестрі 15500 доларів США, що еквівалентно 400 тис грн., вона написала розписку. Ця хата була бабина, оформили її на старшу сестру. Договір вони уклали письмово, бо в той день він передав гроші сестрі за будинок. Тоді в доньки був випускний і він хотів цю хату їй подарувати, але оформити так і не зміг. В хаті зробив ремонт і там фактично і живе його донька. Представниця позивача адвокат Рідченко М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що в червні 2017 року відповідачка, яка є рідною сестрою позивача, приїхала в село Стовпець, щоб оформити договір купівлі-продажу, але вона не привезла з собою оригінал свідоцтва про право на спадщину, тому нотаріус не посвідчив цей договір. Але 15500 доларів США було передано і щоб мати гарантії юрист склав договір у простій письмовій формі та відповідачка написала розписку, що гроші передано і вона їх отримала. Відповідачка поїхала, але повернутись не змогла: спочатку почались проблеми зі здоров`ям, потім ковід, а потім воєнний стан і вона повідомила, що взагалі не приїде і щоб брат розбирався сам. Позивач користувався будинком і зробив ремонт, він хотів подарувати будинок дочці, зараз вона там живе, але оформити на дочку будинок не може, через ситуацію, що склалася, донька там навіть приписатися не може. Вважає, що оскільки на момент укладення договору між сторонами було досягнуто усіх істотних умов, він вважається дійсним. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення наступного змісту: вона є донькою позивача. На даний час проживає в с. Стовпець у будинку, який тато купив для неї як подарунок у її рідної тітки, там вона і проживає, а зареєстрована за іншою адресою, бо не має права там зареєструватись. Будинок батько придбав 20.06.2017, добре пам`ятає, бо це був його День народження і вона жартувала, що день народження його, а подарунок він купує для неї. І ще вона тоді закінчувала школу, був випускний. Гроші за будинок передавались у них дома і сама це бачила, передавали 15500 доларів США, то були всі гроші, які в них були. Тітка після того не приїжджала. Ремонт у будинку був зроблений батьком і нею, всі меблі купували також вони. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] - власниця житлового будинку по [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07.06.1996, р.н.1652, видане Другою Дубенською ДНК (а.с.7-11). Згідно звіту про оцінку майна, вартість вказаного житлового будинку станом на 26.09.2024 становить 350 000 грн. (а.с.12). Судом також встановлено, що відповідачка [PERSON] є громадяникою російської федерації, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією її паспорта серії [NUMBER] від 20.05.2005. Місцем проживання відповідачки є м. Новий Уренгой Тюменської області Російської Федерації (а.с.26). 20.06.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий Договір купівлі - продажу житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно вказаного договору продаж будинку вчинено за 400 000 грн., які [PERSON] сплатив [PERSON] до моменту укладення договору. Сторони також засвідчили, що у тексті договору зафіксовані усі істотні умови, що стосуються продажу будинку. Договір містить власноручні підписи обох сторін (а.с.4). Таким чином, з вищевказаного вбачається, що позивачка та відповідач дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. Крім того, 20.06.2017 [PERSON] власноруч написала розписку про отримання нею від [PERSON] грошових коштів у розмірі 400 000 грн. за проданий будинок по [ADDRESS] . У розписці зазначено, що оплата проведена у повному розмірі, претензій до [PERSON] остання не має (а.с.5). Оригінал розписки було долучено до матеріалів справи представником позивача у судовому засіданні 08.09.2025 і досліджено судом. IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст.41,64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно дост.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 Цивільного кодексу України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц (провадження № 61-29416св18), від 30 жовтня 2019 року у справі № 140/2001/17 (провадження № 61-48764св18), від 22 лютого 2021 року у справі № 545/440/18 (провадження № 61-1111св20) та від 21 квітня 2023 року у справі № 469/159/13-ц (провадження № 61-7145св22). Відповідно дост.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Визнання дійсним договору, де продавець - громадянин рф, залежить від того, чи порушені норми українського законодавства, а також від наявності доказів укладення, виконання договору та вини сторони, яка ухилилася від нотаріального посвідчення. 5.2. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку у [ADDRESS] , при укладанні договору між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: продавець отримав кошти, а покупцю було передано як нерухоме майно, так і ключі до нього. Факт укладення вказаного договору також підтвердила у судовому засіданні свідок, яка є донькою позивача та вказала, що даний будинок батько купував для неї, вона особисто була присутня при передачі грошових коштів за купівлю будинку, після укладення договору позивачем було здійснено ремонт у будинку, а на даний час донька позивача проживає у ньому. 5.3 Суд також приймає до уваги позицію відповідачки, яка повністю визнає позовні вимоги, підтверджуючи у своїй заяві і факт продажу будинку, і факт отримання грошових коштів за нього. При цьому, остання проживає та є громадянкою російської федерації, на даний час закон щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором відсутній, тому у позивача не має фізичної можливості посвідчити нотаріально укладений договір купівлі-продажу будинку, хоч наявний увесь необхідний пакет документів. 5.4 Оцінюючи у сукупності умови договору від 20.06.2017, покази свідка, факт постійного проживання позивача з сім`єю у будинку з часу укладення договору між сторонами, а також розірвання дипломатичних відносин України з рф у зв`язку з повномасштабною збройною агресією останньої, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити, а тому відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України суд визнає такий договір дійсним, а також визнає за позивачем право власності на придбаний житловий будинок.

Outcome: approved