Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

03 березня 2025 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Веселинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження. В позові представник позивача [PERSON] зазначила, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2023 року. В період спільного проживання, [PERSON] завагітніла. [INFO] у них народилася спільна дитина, син - [PERSON] . З метою реєстрації народження їх з [PERSON] сина, вони спільно звернулися до Веселинівського відділу ДРАЦС у Вознесенському районі Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса), за для подачі спільної заяви матері й батька дитини, які не перебувають у шлюбі між собою, щодо визначення походження дитини від батька. Разом з тим, Веселинівським відділом ДРАЦС у Вознесенському районі Миколаївської області області ПМУ МЮ (м. Одеса), їм було роз`яснено, що в силу ч. 2 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Зважаючи на те, що шлюб [PERSON] та її колишнього чоловіка - [PERSON] , було розірвано на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області лише 23 вересня 2024 року, тобто вже в період вагітності [PERSON] , а дитина народилася [INFO] , - до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, батьком дитини народженої [PERSON] було вказано її попереднього чоловіка - [PERSON] . Позивач вважає себе біологічним батьком [PERSON] , а тому звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою суді від 17.03.2025 року провадження у вказаній справі відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання. 11 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та визнання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог. Представник третьої особи Веселинівського відділу ДРАЦС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Латій В. в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та розглядати справу за наявними в матеріалах справи документами. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , про що 11 лютого 2025 року складено відповідний актовий запис № 13 (а.с.10). Батьком у свідоцтві про народження [PERSON] народився [INFO] , в графі батько зазначений [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00050233620 від 25.03.2025 року, відомості про батька в актовий запис №13 про народження [PERSON] , [INFO] , записаний [PERSON] . Згідно рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області №945/2376/23 від 23.09.2024 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 20 вересня 2023 року рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області №472/712/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789 - XII та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 СК України. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до ч.1 ст.122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Згідно з п. 6, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова №3) особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved