Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про видачу обмежувального припису. Заінтересованою особою до участі справі залучено [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування вимог заявником зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є її братами. Всі вони є співвласниками в рівних частках квартири за адресою: [ADDRESS] . Впродовж останнього часу до неї з боку її братів вчиняється економічне, психологічне та фізичне насильство. З боку [PERSON] та [PERSON] постійно лунають погрози фізичною розправою та вбивством, постійно перешкоджають користуватися їй спільним майном - квартирою, знищують належне їй майно. Вона неодноразово зверталася до органів поліції з приводу вчинення домашнього насильства, були порушені кримінальні справи. При цьому варто зауважити, що брати мають інше місце проживання. Її брати фактично постійно безпричинно, умисно, систематично вчиняють психологічне насильство по відношенню до неї, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості її життя. Постійно чиниться на неї моральний та психологічний тиск, постійно принижують її ображають, використовують нецензурну лайку по відношенню до неї. Незважаючи на всі заходи реагування, своєї поведінки її брати не змінюють, вважає що існує реальна загроза продовження психологічного, економічного та фізичного насильства х їх сторони. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства вважає за необхідне застосувати обмежувальний щодо [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на викладене, Заявник просить суд: Видати обмежувальний припис відносно [PERSON] та [PERSON] , яким визначити наступні тимчасові обмеження їх прав відносно [PERSON] : -заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців; -Заборона перебувати в місці перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -Усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року відкрито провадженні у справі. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. Заінтересовані особи подали до суду заяви про відвід головуючого судді, посилаючись на п.2 ст. 36 ЦПК України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року визнано заяви заінтересованих осіб про відвід головуючого судді у справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи - [PERSON] , [PERSON] про видачу обмежувального припису - необґрунтованими і відмовлено в задоволенні відводу. 07 липня 2025 року заінтересованою особою [PERSON] подано повторну заяву про відвід складу суду, посилаючись на п.2 ст. 36 ЦПК України. Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2025 року визнано заяви заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] про відвід головуючого судді у справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи - [PERSON] , [PERSON] про видачу обмежувального припису - необґрунтованими. Питання про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. передано для їх вирішення іншому судді у відповідності до вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 33 ЦПК України. 11 липня 2025 року на адресу суду заявником [PERSON] подано клопотання про перенесення судового зрсіданні у зв`язку із зверненням до Північного центру надання безоплатної вторинної правничої допомоги за захистом свїх законних прав та інтересів та надання безоплатного адвоката для представлення її інтересів в суді в даній справі. Центром призначено адвоката Спаського А.Ю. 12 липня 2025 року заявником [PERSON] подано додаткові пояснення, відповідно до яких зазначила наступне. Так, її братии [PERSON] та [PERSON] систематично відносно неї вчиняють психологічне та фізичне насильство, шляхом постійних принижень, погроз. Також, неодноразово зі сторонни [PERSON] та [PERSON] чинилися перешкоди у доступі до житлового приміщення, яке перебуває у спільній сумісній власності (квартира за адресою [ADDRESS] ). Вона була вимушена звернутися до суду щодо усунення перешкод у доступі до вищевказаної квартии. Проте після задоволення позовних вимог, [PERSON] та [PERSON] відмовилися виконувати рішення суду в добровідьному порядку. Неодноразово через виконавчу службу їй доводилося вселитися в вищевказану квартиру. Однак, після вселення [PERSON] та [PERSON] продовжували чинити йї перешкоди у доступі та погрожувати фізичною розправою над нею. Внаслідок систематичного домашнього насильства вона має значні проблеми зі здоров`ям, постійний стрес та психологічні проблеми, а також має побоювання за власне життя та безпеку. Також, [PERSON] та [PERSON] умисно знищують та псують її майно. Неодноразово їй доводилося лагодити двері до своєї кімнати та замки. Більш того, [PERSON] , [PERSON] без її дозволу користуються її речами, а також викрадають їх.За фактом крадіжки відкрито кримінальне провадження, досудове розслідування якого станом на сьогодні триває. 14 липня 2025 року заінтересованими особами [PERSON] та [PERSON] подані заяви про відвід головуючого судді. Заявник [PERSON] зазначив, що суддя вже розглядала аналогічну заяву раніше і не може розглядати «другу» заяву. Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2025 року визнано заяви заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] про відвід - необґрунтованими і відмовлено в їх задоволенні відводу. 28 липня 2025 року на адресу суду заінтересованою особою [PERSON] подано відзив на заяву відповідно до якої просить відмовити в заяві [PERSON] з огляду на наступне. З 1999 року [PERSON] виписана з [ADDRESS] . По сьогодгішній час з 1999 року не проживає та ніколи не проживала по вище зазначеній адресі, не брала участь у сплаті комунальних послуг та не цікавиться станом квартири. В 2024 році 11 січня виконавча служба в присутності відповідачів наддал в черговий раз дублікат ключів для її вселення кімнати, яку було їй виділено судом. В березні 03.03.2024 році [PERSON] вчинила злочин в квартирі [ADDRESS] , де разом зі своїм співмешканцем знаходячись в стані алкогольного сп`яніння виламали вхідні металеві двері, на що було викликано наряд поліції. Окрім цього заінтересована особа зазначає, що [PERSON] . Проживає за містом реєстрації [ADDRESS] по теперишній час. 28 липня 2025 року на адресу суду заінтересованою особою [PERSON] подано відзив на заяву, відповідно до якої просить відмовити [PERSON] в повному обсязі з огляду на наступне. [PERSON] з 2000 років проживає за адресою: [ADDRESS] . З 2022 року за адресою [ADDRESS] ніхто не проживає. [PERSON] стверджує що її рідні брати вчиняють домашнє насильство. Хоче наголосити що [PERSON] з 2015 року проживає у [ADDRESS] та його рідний брат у [ADDRESS] . Виникає запитання яким чином створювалось домашнє насильство, як, де, коли. Звинувачення заявника є видуманими та необгрунтованими. У 2019 році заявник разом з [PERSON] (мати) зверталась до Київської міської прокуратури №3, щоб порушити протии заінтересованих осіб досудове розлідування. За відсутності доказів судове та кримінальне провадження було відхилине. Заявник хоче обмежити заінтересованих осіб у спілкуванні. Наголошує, заінтересовані особи з заявником ніколи не спілкувались, і не вели спільних справ, окрім того заявник ніколи не намагалась знайти спільної мови з заінтересованими особами, і завжди складає несинітниці, а деколи пише неправдиві листи до прокуратури та судів. Доводи заявника є видуманими та не обгрунтованими. Хоче наголосити, що [PERSON] є інвалідом третя группа (загальне захворювання). 07 серпня 2025 року заявником [PERSON] на адресу суду подано вдповідь на відзив, відповідно до якої зазначила визнати аргументи, викладені у відзиві [PERSON] та [PERSON] необгрунтованими та такими, що не спростовують вимоги заявника. Задовольнити заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису у зв`язку з систематичним домашнім насильством у повному обсязі. 22 серпня 2025 року заінтересованими особами [PERSON] та [PERSON] подані заяви про відвід головуючого судді. Заявники [PERSON] зазначив, що суддя вже розглядала аналогічну заяву раніше і не може розглядати заяву. Також зазначив, що в 2023 року суддею було винесено рішення про визначення порядку користування квартирою саме між заявницею [PERSON] та ними. Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 22 серпня 2025 року заяви заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] про відвід судді Галась І.А. залишено без розгляду. Заявник, представник заявника в судовому засідання вимоги заяви підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити. Заінтересовані особи щодо задоволення заяви заперечували. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Судом встановлено, відповідно до направлення № 47 від 28.04.2023 року Деснянський районний Лівобережний КМЦ в місті Києві центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] отримала направлення з надання безоплатної допомоги про отримання обмежувального припису відносно особи, яка постраждала від домашнього насильства та/або насильства за ознаками статті. [PERSON] неодноразово зверталася до Деснянської окружної прокуратури міста Києва з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення відносно неї а саме, вчинення психологічного, фізичного та економічного насильства, що несе загрозу її життю та здоров`ю. Окрім цього, заявлено про умисне знищення та пошкодження належного їй майна. Також, [PERSON] до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було скеровано заяви про вчинення кримінального правопорушення відносно неї та внесення відомостей до ЄРДР. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.03.2025 року на підставі звернення [PERSON] щодо зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР по заяві [PERSON] від 06.03.2025 року про вчинення кримінального правопорушення, Органом досудового розслідування: Деснянське управління поліції ГУ НП у м. Києві внесено відомості про вчинення кримінального провадження:42025102030000034. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.03.2025 на підставі звернення [PERSON] щодо вчинення відносно неї домашнього насильства з боку її рідних братів [PERSON] та [PERSON] Органом досудового розслідування: Підрозділом дізнання Деснянського управління поліції у м. Києві внесено відомості про вчинення кримінального провадження:42025102030000035. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимог заявниці в частині заборони перебувати в місці перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] за вказаною адресою не проживає, не користується та не сплачує комунальні послуги. Даний факт був підтверджений в судовому засіданні самою заявницею, яка пояснила, що рішення суду про визначення порядку користування квартирою за 2023 рік до цього часу не виконано. Але вона має намір проживати в цій квартирі в майбутньому. Щодо вимоги про усунення перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки вже вирішена судовим рішенням, яке перебуває на стадії виконання. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). За тлумаченням статті 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz v. Turkey, no. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. Суд проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного. Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. В силу ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial