Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Короткий зміст\~позову. Представник позивача ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обгрунтовує позовну заяву тим, що 07.11.2024 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір №8458684 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов. Посилається на те, що на виконання умов договору кредиту позивач надав відповідачці грошові кошти у сумі 26 400,00 грн. шляхом перерахування на платіжну картку номер, котрої надано позичальником та міститься в реквізитах договору кредиту, однак, у свою чергу, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала. Вказує на те, що у зв`язку з неповерненням кредиту, заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становить 56 900,87 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 25 864,03 грн.; заборгованості по відсотках 31 036,84 грн. Зазначає також, що з метою досудового врегулювання спору ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» направили на адресу відповідача досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості від 04.06.2025 року. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 56 900,87 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн., та судові витрати в розмірі 105,00 грн. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.08.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Зачепіло З.Я., 08.08.2025 року направила до суду відзив на позовну заяву. Посилається на\~те,\~що згідно\~до Договору,\~датою укладення\~договору між\~Товариством та\~клієнтом є\~дата його\~підписання,\~а Договір\~є укладеним\~з моменту\~відправки грошових\~коштів. Вказує на\~те,\~що надана\~копія Договору,\~графік платежів\~та паспорт\~споживчого кредиту\~не містять\~підпису відповідача,\~що свідчить\~про те,\~що [PERSON] \~не ознайомлювалася\~з умовами кредитування Також посилається\~на те,\~що позивачем\~не надано\~докази перерахування\~кредитних коштів\~на рахунок\~ [PERSON] . Вважає,\~що позивачем\~не надані\~суду докази\~на обгрунтування\~того,\~що [PERSON] \~була ознайомлена\~з умовами\~наданого кредиту\~та отримувала\~кредитні кошти. Окрім наведеного,\~вказує,\~що заявлені\~позивачем суми\~процентів до\~стягнення не\~грунтуються на\~умовах договору\~і наданому\~самим же\~позивачем розрахунку,\~а тому\~і не\~підлягають задоволенню. Вказує на те, що надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитами, підготовлені робітниками організації - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, а розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що суперечить законодавству. У задоволенні позову просить відмовити повністю. Представник позивача ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», Ушакевич М.П., у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Зачепіло З.Я., скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірительки. У задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю з підстав викладених у відзиві. Згідно положень ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Положеннями ст. 4\~ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом встановлено, що 07.11.2024 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір №8458684 про надання споживчого кредиту, у електронному вигляді (а.с.17-29). Відповідно до п.1.2.-1.4. Договору кредиту, сума (загальний розмір) кредиту становить 26400,00 грн. Кредит надається загальним строком на 360 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 07.11.2024 (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Повернення кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися Позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку №1 до Договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів): 08.01.2025 (дата остаточного погашення заборгованості). Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п.2.1. Договору кредиту). З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на виконання умов Договору кредиту надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 26 400,00 грн. шляхом перерахування на платіжну картку номер, котрої надано останньою, що підтверджується Довідкою ТзОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/10822 від 19.05.2025 року про перерахування грошових коштів на рахунок відповідачки 07.11.2024 року, номер транзакції [NUMBER] . Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №8458684 від 07.11.2024 року, заборгованість [PERSON] перед ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за період з 07.11.2024 р. по 13.05.2025 р. становить 56 900,87 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 25 864,03 грн.; заборгованості по відсотках 31 036,84 грн. Платежі у розмірі 4180,00 грн. Оплата основного боргу 535,97 грн. Оплата процентів 3644,03 грн. З матеріалів справи також вбачається, що з метою досудового врегулювання спору ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» направило на адресу [PERSON] досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості (а.с.30). Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Відповідно до ч.1\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). Згідно ч.1\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1\~статті 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною першою статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що в договорі та паспорті споживчого кредиту відсутній її підпис, що свідчить про те, що вона не ознайомлена з умовами кредитування. Більше того, стверджує, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження перерахування їй кредитних коштів. Разом з цим, під час дослідження письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що відповідач [PERSON] була належним чином ознайомлена з умовами кредитного договору. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач оспорює як факт укладання договору, його умови, так і посилається на недостовірність наданого позивачем розрахунку заборгованості. Однак, на підтвердження своєї позиції відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували докази надані позивачем, Суд вважає, що обставини укладення вказаного договору відповідач не спростувала належними та допустимими доказами, з огляду на наступне. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору. Так, як встановлено судом, вказаний договір про надання споживчого кредиту та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Щодо доводів відповідачки про відсутність доказів зарахування коштів на його картковий рахунок, то суд звертає увагу на те, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Разом з цим, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА, а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорах, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Суд зауважує на тому, що заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані в якості доказів на підтвердження своїх доводів, оскільки на відміну від позивача має безперешкодний та повний доступ до них. Разом з цим, у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів з боку відповідача на підтвердження своїх доводів, суд під час вирішення спору враховує докази надані позивачем, які згідно до вимог чинного законодавства належними та допустимими. Зокрема, відповідач стверджує, що позивачем не доведено факту перерахування на її рахунок кредитних коштів, проте з матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на виконання умов Договору кредиту надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 26 400,00 грн. шляхом перерахування на платіжну картку номер, котрої надано останньою, що підтверджується Довідкою ТзОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/10822 від 19.05.2025 року про перерахування грошових коштів на рахунок відповідачки 07.11.2024 року, номер транзакції [NUMBER] . Окрім того, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка здійснювала періодичні платежі за вказаним договором споживчого кредитування. Таким чином, на підставі досліджених як кожного окремо так і в сукупності доказів, наявних в матеріалах справи, беручи до уваги позицію сторін по справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] у порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договорами, кредитні кошти не повернула. У зв`язку із чим, за договором про споживчий кредит №8458684 від 07.11.2024 року, заборгованість [PERSON] перед ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за період з 07.11.2024 р. по 13.05.2025 р. становить 56 900,87 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 25 864,03 грн.; заборгованості по відсотках 31 036,84 грн. Платежі у розмірі 4180,00 грн. Оплата основного боргу 535,97 грн. Оплата процентів 3644,03 грн. У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм права, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Що стосується укладення договору в електронній формі, то суд звертає увагу на те, що ст. 639 ЦК України, визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Так, відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі Відповідно до ч. 13\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~ст. 64 ЦПК України. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). З огляду на викладене, можна прийти до висновку, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, для укладання кредитних договорів, відповідачем [PERSON] було вчинено ряд дій без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу відповідно підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. При цьому, суд звертає увагу на те, що жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору представника відповідача висловлено не було. Більше того, із відзиву вбачається, що фактично сторона відповідача визнає факт укладення договору, оскільки зазначають, що 07.11.2024 року ТОВ «АВЕНТУС Україна» надало фінансову послугу [PERSON] шляхом укладення кредитного договору №8458684. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір споживчого кредиту №8458684 від 07.11.2024 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги\~Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст.\~12,\~13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши\~\~належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно з ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до норм\~ст. 141 ЦПК України\~з [PERSON] на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 гривень, що документально підтверджено платіжною інструкцією за №233 від 11.07.2025 року (а.с.2), а також судові витрати в розмірі 105,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved