Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

20 червня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 вересня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1445-5694. Зазначений кредитний договір разом із правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Згідно умов договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 8700,00 грн; строк кредитування 365 днів; базовий період 30 днів; комісія за видачу кредиту 15,00% від суми кредиту; промо % ставка 0,70 % в день; стандартна % ставка 1,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст.ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором. Таким чином, станом на 05 травня 2025 року, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 25629,52 грн, що складається із заборгованості за кредитом 8700,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами 16439,52 грн та заборгованості по штрафам 490,00 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1445-5694 від 09 вересня 2024 року, у сумі 25629,52 грн, з яких заборгованість за кредитом 8700,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 16439,52 грн, заборгованість по штрафах 490,00 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 25 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 28 липня 2025 року, який було відкладено на 10 вересня 2025 року за клопотанням представника відповідача. 12\~серпня 2025\~року від\~представника відповідача\~ [PERSON] \~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~який мотивує\~тим,\~що із\~сумою заборгованості\~у розмірі\~25629,52\~грн відповідач\~не погоджується,\~вважає її\~необгрунтованою,\~не підтвердженою\~належними та\~допустимими доказами\~та такою,\~що не\~підлягає задоволенню.\~Зазначає,\~що для\~підтвердження вимоги\~про стягнення\~боргу кредитор\~повинен надати\~докази видачі\~кредиту і\~такі документи\~повинні відповідати\~положенням ЗУ\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність».\~Щодо заборгованості\~за комісійною\~винагородою,\~то зазначає,\~що Об`єднана\~палата КЦС\~у своїй\~постанові від\~09.12.2019\~року у\~справі №524/5152/15-ц\~дійшла висновку\~про те,\~що положення\~кредитного договору\~про сплату\~позичальником на\~користь банку\~комісій є\~в силу\~статті 228\~ЦК України\~нікчемними.\~Щодо штрафних\~санкцій,\~то пунктом\~18\~ЦК України\~визначено,\~що у\~період дії\~в Україні\~воєнного,\~надзвичайного стану\~та у\~тридцятиденний строк\~після його\~припинення або\~скасування у\~разі прострочення\~позичальником виконання\~грошового зобов`язання\~за договором,\~відповідно до\~якого позичальнику\~було надано\~кредит (позику)\~банком або\~іншим кредитодавцем\~(позикодавцем),\~позичальник звільняється\~від відповідальності,\~визначеної статтею\~625\~цього Кодексу,\~а також\~від обов`язку\~сплати на\~користь кредитодавця\~(позикодавця)\~неустойки (штрафу,\~пені)\~за таке\~прострочення.\~Крім того,\~доданий до\~позовної заяви\~розрахунок заборгованості\~за кредитним\~договором не\~відповідає вимогам\~статті 9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність»\~та пункту\~5.6\~Положення про\~організацію операційної\~діяльності в\~банках України,\~затвердженого постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 18\~червня 2003\~року №\~254,\~не є\~належним доказом,\~оскільки є\~документом,\~що складений\~самим кредитором,\~а відтак,\~інформація зазначена\~в ньому,\~за умови\~відсутності первинних\~документів,\~на підставі\~яких він\~був складений,\~не може\~бути доказом\~наявності заборгованості,\~на стягненні\~якої наполягає\~позивач. Також, встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 16439,52 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 8700 грн. Вважає, що сума заборгованості по відсотках у розмірі 16439,52 гривень, нарахована з порушенням вимог закону, оскільки відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування до 09.09.2025, а доказів того, що в подальшому сторонами пролонговано вказаний договір матеріали справи не містять. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між сторонами кредитного договору умовами, якими визначено вартість кредиту і строк кредитування, а саме 8700 гривень та 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Просить позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 66 на звороті). До позовної заяви представником позивача долучено клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 48). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися також, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку електронного документу (а.с. 67 на звороті, 68 на звороті). Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань, заяв, від них не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09 вересня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1445-5694 продукту «CreditKasa» в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Даний договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з правилами на вебсайті кредитодавця або у мобільному додатку, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним (п. 12.1) Позичальник даним підтверджує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом цього договору та правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою та п`ятою статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на вебсайті кредитодавця або у мобільному додатку, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 12.10.1) (а.с. 10-21). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Частиною 12 ст. 11 Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Таким чином, позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такої форми, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А1911, який був надісланий на електронну пошту відповідача, про що свідчить п. 13 договору, реквізити та підписи сторін (а.с. 10-21). Згідно умов даного кредитного договору, сторони погодили такі його істотні умови: сума кредиту 8700 грн (п.2.1, п.4.1 ), строк кредитування 365 календарних днів, дата повернення кредиту 08.09.2025 (п.4.13), дата надання кредиту 09.09.2024 (п.4.2), базовий період 30 днів (п.4.8), промо ставка протягом перших 30 днів протягом першого базового періоду 0,70% (п. 10.1), стандартна процентна ставка 1,00% протягом перших 180 днів, 0,75% починаючи з 181 дня і до закінчення строку дії договору (п.4.10). Пунктом 4.11 договору встановлено комісію за видачу кредиту, що становить 15,00% від суми виданого кредиту. Згідно пунктів 8.28.3 договору у разі несвоєчасного повернення отриманого Кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 1 (один) процент від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів відповідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасне повернення отриманого кредиту здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день після закінчення строку кредитування до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. У разі не здійснення сплати процентів за користування кредитом та/або комісії за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту), та/або комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього договору передбачають сплату комісії за видачу у кредит додаткових грошових коштів), та/або суми кредиту у визначені цим договором терміни, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 5000% (п`ять тисяч процентів) від розміру простроченої заборгованості, який визначається відповідно до умов, описаних нижче, але не більше суми у розмірі 490 (чотириста дев`яносто) гривень 00 копійок. Також, договором передбачено, що невід`ємною його частиною є додатки: правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (графік платежів за договором) відповідно до Методики НБУ, які також підписані відповідачем. Відповідно до п.4.6 Договору кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору. На виконання умов кредитного договору, 09 вересня 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» перераховано [PERSON] кредитні кошти в розмірі 8700 гривень шляхом переказу на її банківську карту № [NUMBER] за допомогою системи LiqPay, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту №1445-5694 від 09.09.2024 року, виданою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 31-33, 34). Зазначені довідки в сукупності повністю підтверджують надання кредитних коштів позивачем й отримання таких відповідачем на зазначену нею платіжну картку, номер якої вказано у кредитному договорі, такі умови перерахування коштів було погоджено сторонами при укладенні Договору. Водночас, суд зазначає, що саме позичальник має повний доступ до свого банківського рахунку і вона мала можливість представити суду виписку в підтвердження відсутності надходження коштів від позикодавця на виконання укладеного договору, проте відповідач таким правом не скористалась. Таким чином, кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених кредитним договором. Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач не виконала своїх обов`язків та не повернула надані кpeдитні кошти, станом на 07.05.2025 року заборгованість у [PERSON] становить 25629,52 грн, Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір або інший правочин (пункт 1 частина 2 статті 11 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Із розрахунку заборгованості за договором №1445-5694 від 09.09.2024 року, станом на 07.05.2025 року заборгованість у [PERSON] становить 25629,52 грн, з яких 8700 грн основний борг, 16439,52 грн залишок відсотків, 490 грн залишок штрафів (а.с. 35-36). Представник відповідача у відзиві зазначає, що розрахунок заборгованості не може бути доказом наявності такої, оскільки з нього не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Однак, суд не погоджується із даним твердженням з огляду на наступне. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, сформований ТОВ «Укр Кредит Фінанс», не є узагальненим розрахуноком боргу. Із нього детально вбачається механізм нарахування відсотків за користування кредитом, комісії, штрафів по днях, починаючи з дати надання кредиту [PERSON] . Крім того, розрахунок відображає здійснення боржником платежів, а саме: 09.09.2024 року відповідачу надано кредит в сумі 8700 грн, нараховано комісію у розмірі 1305 грн; протягом 30 днів, із 09.09.2024 року по 08.10.2024 року, відповідачу нараховувалися відсотки (0,70%) у розмірі 60,90 грн згідно п. 10.1 Договору; вподальшому до 180 дня включно, із 09.10.2024 року по 07.03.2025 року, відповідачу нараховувалися відсотки (1,00%) у розмірі 87,00 грн згідно п.4.10 Договору; починаючи із 181 дня, із 08.03.2025 року по 30.04.2025 року, відповідачу нараховувалися відсотки (0,74%) у розмірі 64,38 грн згідно п. 4.10 Договору; 11.11.2024 року відповідачу було нараховано штраф у сумі 490 грн; 08.10.2024 року позичальник здійснила платіж на суму 1700 грн, а 09.10.2024 року на суму 1519 грн, які зараховано на погашення комісії та відсотків. Таким чином, суд не вбачає підстав ставити під сумнів наданий ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунок заборгованості, який відповідає умовам підписаного сторонами договору, відомості про щоденні нарахування по кредитному договору № 1445-5694 від 09.09.2024 року стороною відповідача в ході розгляду справи в жодній мірі не спростований; клопотання про проведення судової економічної експертизи на їх (розрахунків) спростування [PERSON] заявлено не було, а також контррозрахунку суми заборгованості нею не було здійснено. Пунктом 4.11 договору № 1445-5694 від 09.09.2024 року встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 15%, що становить від суми кредиту 1305 грн. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Суд звертає увагу, що у Договорі встановлюється комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування. Оскільки відповідач під час укладення договору ознайомлювалася з їх текстами та змістом в цілому, у тому числі з графіками щомісячних платежів за кредитним договором, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, тому твердження представника відповідача щодо незаконності комісії у розмірі 1305 грн., яка нараховувалась одноразово є необґрунтованими. Крім того, суму комісії, яка була передбачена п. 4.11 договору у розмірі 1305 грн, [PERSON] сплачено 09.10.2024, що підтверджується розрахунком, наданим ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Однак, суд не погоджується з аргументами позивача про відновлення права кредитора стягувати неустойку (штраф) та вважає, що такий не підлягає стягненню з відповідача з таких підстав. Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Цим же законом розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». В подальшому Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» викладено в такій редакції: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». Цим же Законом п. 6-1 був виключений. Тобто, Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки (штрафу, пені) в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки (штрафу, пені) не передбачено. Водночас п. 18 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі № 334/3161/17 ( п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року). А тому суд вважає, що до штрафу за кредитним договором, датою укладення якого є 09.09.2024 року, застосуванню підлягає п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Отже, штраф в розмірі 490,00 грн підлягає списанню кредитодавцем. В свою чергу, посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів не заслуговують на увагу, оскільки укладаючи кредитний договір відповідач підтвердив, що до укладання Договору уважно ознайомилася з текстом цього Договору та Правилами, а також отримала від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою та п`ятою статті 7 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії», ст. 9,25 ЗУ «Про споживче кредитування» на сайті, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для Позичальника (п.п12.1, 12.10.1 Договору ). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Однак, вказані умови кредитного договору, зокрема п. 4.10 Договору, не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України. Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до статей 1048,1056-1 ЦК України, а тому вони не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вищевказаного положення закону. Надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, відповідач розуміла розмір процентів та погоджувалася з ним. Отже, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору; позивач надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, який підписаний відповідачем, який містить повну інформацію стосовно умов кредитування. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, суд звертає увагу, що відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість вона погодила такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не надано доказів укладання спірного правочину з порушенням її прав, як споживача. Також не заслуговують на увагу доводи представника відповідача у відзиві на позовну заяву, що стягнення заборгованості повинно стягуватись в межах строку кредитування 30 днів, оскільки п. 4.13 Договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення кредиту 08.09.2025 року. Всі інші доводи відповідача не спростовують висновків суду. Відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позовної заяви та підтвердження своїх заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з врахуванням досліджених обставин справи в сукупності, те, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт утворення заборгованості за тілом кредиту та за відсотками у відповідача перед позивачем за кредитним договором, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, права та законні інтереси кредитодавця у спірних правовідносинах, а також те, що за кредитним договором позичальником без належних на те правових підстав було нараховано відповідачу штрафні санкції у розмірі 490 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1445-5694 від 09.09.2024 року у розмірі 25139,52 грн, що складається із 8700 грн заборгованості за кредитом, 16439,52 грн заборгованості за нарахованими процентами. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2376,09 грн. На підставі ст. ст. 526, 614, 626, 628, 639, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст. ст. 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію»,

Outcome: partial