Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами та стягнути з відповідача на її користь судовий збір, сплачений нею під час звернення до суду. Свої вимоги мотивує тим, що протягом останнього часу сімейні стосунки між сторонами погіршились, що призвело до постійних сварок, більше року спільнім подружнім життям не живуть, у подружжя відсутнє взаєморозуміння. Ухвалою судді від 10.07.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 18). Сторони в судове засідання не з`явилися, однак від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 21), а відповідач в телефонному режимі зазначив, що не заперечує проти заявлених вимог та просить проводити розгляд справи без його участі (а.с. 26). Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 02.07.2015 (а.с. 4), від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). В позові зазначено та не заперечується відповідачем, що протягом останнього часу сімейні стосунки між сторонами погіршились, що призвело до постійних сварок, та як наслідок до фактичного припинення шлюбних відносин. Крім того позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між нами, байдужості до проблем кожного, ці обставини також не заперечуються відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, є підставою для повного задоволення позовних вимог. Статтею 113 СК України\~визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач змінила прізвище під час реєстрації шлюбу та не бажає змінювати його на дошлюбне після розірвання шлюбу, суд залишає прізвище позивача « [PERSON] ». Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved