Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Адвокат Дирдіна І.В. звернулася до суду з позовною заявою, поданою в інтересах позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 22.12.2011 року вонаіз відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у Виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 08. Позивачка та відповідач мають спільних дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Підставою розірвання шлюбу є ті обставини, що взаємовідносини між сторонами суттєво погіршилися у зв`язку із відсутністю взаємопорозуміння, несумісності характерів та поглядів на життя, втратою почуття взаємоповаги один до одного. З травня 2022 року шлюбні відносини фактично припинено, сторони не ведуть спільного господарства та проживають окремо один від одного. Відтак, позивачка просить суд розірвати шлюб між ними та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 21 липня 2025 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Зі змісту позовної заяви вбачається клопотання про проведення розгляду справи без участі позивачки. Позивачка не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву не надав. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Розглянувшидоводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.12.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 08. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що взаємовідносини між сторонами суттєво погіршилися у зв`язку із відсутністю взаємопорозуміння, несумісності характерів та поглядів на життя, втратою почуття взаємоповаги один до одного. З травня 2022 року шлюбні відносини фактично припинено, сторони не ведуть спільного господарства та проживають окремо один від одного. Частиною 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1 ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, з урахуванням небажання сторін перебувати в шлюбі, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову до суду.

Outcome: approved