Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

04 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з використанням засобів поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором у сумі 15380 грн. 69 коп. Обґрунтовано позов,\~зокрема,\~тим,\~що 27\~квітня 2020\~року між\~Акціонерним товариством\~«Таскомбанк» та\~ [PERSON] було\~укладено Договір\~про комплексне\~банківське обслуговування\~фізичних осіб\~№ 018/8041023-СК,\~підписанням якого\~відповідач акцептував\~Публічну пропозицію\~Акціонерного товариства\~«Таскомбанк»,\~яка розміщена\~на сайті\~банку:\~www.taskombank.com.ua.,\~та беззастережно\~приєднався до\~умов договору. За умовами укладеного між сторонами договору строк дії кредитного ліміту становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту, після закінчення якого строк дії кредитного ліміту автоматично пролонгується, крім випадків, якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії кредитного ліміту, направлення клієнтом банку письмової заяви про відмову від користування лімітом кредитної лінії та/або закриття поточного рахунку. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. На даний час право вимоги до відповідача за даним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщася завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 27 квітня 2020 року [PERSON] підписав заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 018/8041023-СК (а.с. 6). У підписаній заяві-договорі вказано, що підписанням цієї Заяви-договору відповідач акцептує Публічну пропозицію Акціонерного товариства «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщений на сайті банку за адресою: https://tascombank.ua/) (договір) і беззастережно приєднується до умов договору. Згоден, що дана Заява-договір, а також Тарифи банку є невід?ємними частинами договору. Підтверджує, що ознайомлений зі змістом договору банківського обслуговування. У вказаній заяві-договорі відповідач просить відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, та оформити на його ім`я платіжну картку Master Card World, встановити кредитний ліміт у сумі 29000 грн. 04 квітня 2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) було укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, за яким фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язався відступити факторові право вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимоги, які формуються згідно додатку № 1 та є невід?ємною частиною цього договору (а.с. 10-11). Згідно з копією акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу № НІ/11/15-Ф від 04 квітня 2024 року клієнт передав, а фактор прийняв: Реєстр Прав Вимоги кількістю, після чого з урахуванням пункту 2.1. договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 04 квітня 2024 року від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів (а.с. 12). З копії Реєстру прав вимог до Договору факторингу № НІ/11/15-Ф від 04 квітня 2024 року слідує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за договором № 018/8041023-СК у сумі 15380 грн. 69 коп. (а.с. 13). За розрахунком заборгованості за кредитним договором № 018/8041023-СК, наданим позивачем, за період з 04 квітня 2024 року до 30 квітня 2025 року заборгованість відповідача становить 15380 грн. 69 коп., до якої входить 9145 грн. 60 коп. заборгованість по тілу кредиту та 6235 грн. 09 коп. заборгованість за процентами (а.с. 9). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У постанові від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15 Верховний Суд вказав, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Матеріали справи не містять Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Таскомбанк», до якої, як зазначає позивач, приєднався відповідач. Також, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують, що відповідачем було отримано від Акціонерного товариства «Таскомбанк» платіжну картку, встановлення на цю картку кредитного ліміту, його розміру, а також те, що відповідач користувався кредитними коштами та, що в нього виникла заборгованість у заявленому позивачем розмірі. Сам по собі наданий позивачем розрахунок заборгованості не підтверджує вказаних обставин. Позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували виконання Акціонерним товариством «Таскомбанк» умов договору. Клопотання про витребування доказів судом позивачем подано не було. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 755/18920/18. За вказаних обставин, підстав для стягнення з відповідача заборгованості суд не знаходить. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed