Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: визнати виконавчий напис № 42362 від 24.05.2021, що видав приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість в розмірі 63 577 грн, таким що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1 211,20 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.10.2024 в системі дія він дізнався, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. на підставі виконавчого напису № 42362 від 24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 63 577,00 грн. 18.10.2024 позивачем до приватного виконавця була направлена вимога щодо надання копії виконавчого напису та копії матеріалів виконавчого провадження. 29.10.2024 позивач отримав відповідь з інформацією про виконавчий напис та копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2021, а виконавчого напису приватний виконавець не надав. Позивач вважає, що зазначений вище виконавчий напис не підлягає виконанню так як він вчинений з порушенням діючого законодавства, зокрема, документи, які надані для вчинення виконавчого напису не свідчать про безспірність суми заборгованості; не надано доказів видачі кредиту та сплати заборгованості; виконавчий напис вчинено за період більше ніж три роки. Позивач категорично заперечує щодо розміру суми заборгованості на яку було винесено виконавчий напис нотаріуса. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.02.2025 позовну заяву повторно залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено право подати заяви по суті справи та призначене перше судове засідання. 23.04.2025 від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. надійшла заява про розгляд справи без її участі. 11.04.2025 та 21.08.2025 від позивача [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Будь-яких заяв по суті справи не надійшло. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторони позивача та відповідача, та за згодою сторони позивача ухвалити заочне рішення. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2024 у відповідь на заяву [PERSON] , приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С., було повідомлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 42362 виданого 24.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 01.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 42362 від 24.05.2021 виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 63 577 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У постанові від 23.10.2024 у справі № 953/510/23 Касаційний цивільний суд у складі ВС зазначив, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, є підтвердженням безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору щодо розміру заборгованості. Позивач зазначає, що виконавчий напис не підлягає виконанню так як він вчинений з порушенням діючого законодавства, зокрема, документи, які надані для вчинення виконавчого напису не свідчать про безспірність суми заборгованості; не надано доказів видачі кредиту та сплати заборгованості; виконавчий напис вчинено за період більше ніж три роки. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Ознаки доказів: фактичні дані, тобто це не самі факти, а відомості про них; не будь-які фактичні дані, а лише ті, які треба встановити в тій чи іншій справі; фактичні дані, що втілюються в певній процесуальній формі (засобах доказування). Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає у тому, що незалежно від категорії справ слід дотримувати вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з додержанням порядку збирання, подання та дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи (Постанова ВП ВС від 07.12.2021 у справі № 905/902/20. Так, матеріали даної справи не містять оспорюваного позивачем виконавчого напису № 42362 від 24.05.2021 виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 63 577 грн Судом двічі позовна заява залишалась без руху з наданням можливості позивачу подати до суду, в тому числі, але не виключено, оспорюваний позивачем виконавчий напис. Позивач, в свою чергу, подавав клопотання про витребування доказів, яке обґрунтовував тим, що він звертався до приватного виконавця з метою отримання виконавчого напису та копії матеріалів виконавчого провадження, однак 29.10.2024 отримав відповідь, до якої було долучено копію постанови про відкриття виконавчого провадження, однак виконавчий напис надано не було. З метою недопущення порушень прав позивача щодо доступу до правосуддя, судом відкрито провадження у даній цивільній справі, проте клопотання про витребування доказів було визнано необґрунтованим, оскільки листом приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макаренко А.С., позивачу було надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження та роз`яснено можливість ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження за адресою в мережі інтернет та ідентифікатором для доступу, вказаним в постанові про відкриття виконавчого провадження. Позивачем же не наведено жодних обґрунтувань неможливості ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а також залишено поза увагою посилання суду в ухвалі від 10.02.2025 щодо того, що позивач не обмежений у праві і на звернення до відповідача або приватного нотаріуса, з метою отримання відповідних доказів, зокрема, але не виключено, кредитного договору, відомостей про наявність/відсутність заборгованості по кредитного договору, документів які стали підставою для вчинення виконавчого напису, в тому числі і виконавчого напису нотаріуса. Позивач в судові засідання для надання пояснень не з`являвся, клопотань про витребування доказів ні у відповідача, ні у приватного нотаріуса, який вчинив оспорюваний позивачем виконавчий напис, не подавав, натомість подавав заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пунктах 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). За вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Наведене свідчить, що позивач в межах спірних правовідносин, обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, на не підлягає виконанню, має довести відсутність передбачених законом підстав для його вчинення та порушення нотаріусом ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій та відповідно подати доказами, які б давали можливість суду достовірно з`ясувати обставини, які мають значення у справі. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відому у задоволенні позову, оскільки за відсутності оспорюваного позивачем виконавчого напису, суд позбавлений можливості пересвідчитись у наявності підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення нотаріусом вимог ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed