Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

12 травня 2025 року представник позивача адвокат Сустав Н. В. в інтересах позивача звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про визнання виконавчого напису №75538, вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 630084616 від 24 лютого 2017 року,\~таким що не підлягає виконанню. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30 грудня 2024 року позивачу стало відомо про існування виконавчого провадження № 66861594 з примусового виконання спірного виконавчого напису. Представник позивача посилається на те, що підписана позивачем Анкета-заява не є кредитним договором, як зазначено у спірному виконавчому написі та така Анкета-заява була підписана ще до укладення шлюбу в 2014 році. Однак у виконавчому написі зазначено, що виконавчий напис видано на підставі кредитного договору № 630084616 від 24 лютого 2017 року, що не є можливим, оскільки у 2017 році позивач вже перебувала у шлюбі та мала інше прізвище « [PERSON] », хоча у виконавчому написі приватний нотаріус зазначає дівоче прізвище боржника, яке позивач мала до 2015 року « [PERSON] ». Крім того вважає, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним з огляду на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, оскільки під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого кредитного договору, що є порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій в частині переліку документів та є підставами для визнання його таким,\~що не\~підлягає виконанню. Представник позивача адвокат Сустав Н. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних в позові. Просила позов задовольнити. Також просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу розмірі 17\~000 гривень та просила врахувати, що позивач не отримувала кредитних коштів, а лише підписала заяву про відкриття рахунку на обслуговування зарплатної карти. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Згідно поданого відзиву заперечував проти позову (а.с.46-52). Також подав клопотання по зменшення витрат на правничу допомогу в якому вказав, що 17\~000 гривень є завищеною сумою, яка не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності та суперечить принципу розподілу судових витрат. Просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі (а.с.53-57). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, що маються у справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису № 75538, вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] остання пропонує стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 630084616 від 24 лютого 2017 року в загальній сумі 46\~097 гривень 22 копійки (а.с.10). Стягнення заборгованості проводиться за період з 29 січня 2019 року по 28 травня 2021 року, яка складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 13 578 гривень 41 копійка, із простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 02 гривні 37 копійок та строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 20\~232 гривні 21 копійка, а також з плати за вчинення виконавчого напису в сумі 650 гривень 00 копійок. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 75538. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л. В. від 17 вересня 2021 року про відкриття виконавчого провадження, було відкрито виконавче провадження № 66861594 по виконанню спірного виконавчого напису (а.с.\~7). Судом встановлено, що у виконавчому написі та у постанові приватного виконавця боржником вказана «Горбенко Людмила Володимирівна». Також судом встановлено, що заборгованість стягується за Кредитним договором № 630084616 від 24 лютого 2017 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», правонаступником якого є Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с.11). Судом встановлено, що 08 травня 2015 року позивач уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.17) та отримала паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий 16 червня 2015 року Солонянським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.14-15). Таким чином позивач [PERSON] не могла укласти Кредитний договір 24 лютого 2017 року на прізвище « [PERSON] », оскільки з 16 червня 2015 року була документована паспортом на прізвище « [PERSON] ». Представником позивача в судовому засіданні не заперечувався факт відкриття позивачу карткового рахунку в АТ «Альфа Банк» для виплат заробітної плати, що також підтверджено дослідженою судом анкетою-заявою від 20 січня 2014 року (а.с.19 зворот). Вказане є самостійною підставою для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки останній був вчинений відносно боржника, якого не існувало на час вчинення такого напису у зв`язку зі зміною прізвища позивача до укладення спірного кредитного договору. Крім того, як з`ясовано з матеріалів справи відповідач не спростував посилання позивача про порушення приватним нотаріусом вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат». Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд посилається на те, що відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1722 від 29 червня 1999 року, даний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Вказана постанова КМУ визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. Як зазначає в своїй постанові від 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в справі №910/10374/17 - резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: "Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника". Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 51826 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, проаналізувавши зазначені судові рішення, суд вважає, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 12 червня 2021 року, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів був недійсним і тому приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис за договором, який не був нотаріально посвідчений, що підтверджується матеріалами справи (а.с.19-20). Докази про нотаріальне посвідчення кредитного договору відповідач суду не надав. Тому суд вважає, що доводи позивача про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом на підставі Кредитного договору № 630084616 від 24 лютого 2017 року таким, що не підлягає виконанню є слушними і такими, що підлягають задоволенню, а відповідач не надав суду докази на спростування позиції позивача. Суд під час ухвалення такого рішення мотивується тим, що категорія безспірності заборгованості за кредитним договором відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1722 від 29 червня 1999 року, в редакції на день вчинення спірного виконавчого напису, вимагала надання нотаріусу крім інших доказів безспірності, також і нотаріально посвідчений кредитний договір, який гарантує безспірність вимог кредитора через вид свого укладання - письмова форма з нотаріальним посвідченням. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено суду про існування порушень законодавства при його вчиненні. Разом з тим відповідач не довів суду наявність безспірної заборгованості позивача за Кредитним договором № 630084616 від 24 лютого 2017 року на підставі якого було вчинено виконавчий напис. Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, який він сплатив під час звернення з позовною заявою в розмірі в розмірі 968 гривень 96 копійок з урахуванням коефіцієнту, який застосовується у випадку подання позову через підсистему ЄСІТС. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з підготовкою позовної заяви до суду було надано Договір про надання правничої допомоги № 196 від 30 грудня 2024 року, укладений між адвокатом Сустав Н. В. та [PERSON] (а.с.113-114), копію ордеру серії АЕ № 1385516 (а.с.12), Акти № 1, 2, 3 прийому-передачі послуг (а.с.110,111, 123), платіжні інструкції (а.с.117-120) на суму 17 000 гривень 00 копійок та Додаткова угода № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 196 від 30 грудня 2024 року (а.с.115) в якій детально описані послуг адвоката. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Суд вважає, що у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 17\~000 гривень 00 копійок, а вказаний розмір є співмірним з предметом позову та виконаними адвокатом роботами, оскільки адвокатом Сустав Н. В. було проаналізовано судову практику, підготовлено позов у відповідності до вимог ЦПК України, надано відповідь на відзив, клопотання про участь в режимі відеоконференції, в яких адвокат приймала участь. Тому, суд вважає, що такий розмір не є завищеним та відповідає критерію реальності таких витрат, їх розумності.

Outcome: approved