Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 доходу, але не менше половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.04.2019 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, в якому у них народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що дитина проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні, однак доходів позивачки не вистачає для повноцінного утримання доньки та забезпечення фізичного і духовного розвитку. Пояснює, що відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків, не дбає про доньку та не надає коштів на її утримання, що змусило позивачку звернутися до суду про стягнення аліментів в примусовому порядку. У зв`язку з цим просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 13.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за його зареєстрованим місцем проживання, яке повернулось на адресу суду з відміткою «вручено особисто». Відтак, надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду. Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту\~ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність\~достатності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.04.2019 року Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 22 /а.с.3/. [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Старосільської сільської ради Пустомитівського району Львівської області зроблено відповідний актовий запис за № 16 та видано свідоцтво про народження, серії [NUMBER] /а.с.7/. Актом від 03.03.2025 року № 1/2025, складеного комісією ОСББ «Рокс 65», стверджується, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.6/. Зареєстроване місце проживання позивачки за указаною адресою також встановлено судом із відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 13.06.2025 року № 1477909 /а.с.9/. Інформація про місце роботи відповідача у справі відсутня, як і розмір його доходів. Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~(далі\~ СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом законодавства,\~аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає у першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. Аліментні зобов`язання за своєю природою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 753/20347/20, провадження № 61-5707св22/ від 17.05.2023 року). За своєю суттю аліменти\~це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20 від 03.02.2021 року. Згідно із ч. ч. 8, 9\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5\~ст. 157 СК України. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 ст. 181 СК України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за\~вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3\~ст. 182 СК України). Частиною 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому\~СК України\~виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік»\~встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років \~2563\~гривні; дітей віком від 6 до 18 років -\~3196\~гривні. Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При вирішенні питання про стягнення аліментів у даній справі суд враховує, що відповідач, як і позивачка, зобов`язаний утримувати дитину у межах, необхідних для її зростання і виховання, повноцінного здоров`я, задовільного фізичного, духовного та морального розвитку. Також суд зазначає, що батько дитини зобов`язаний приймати участь в утримані своєї дитини до досягнення нею повноліття, не перекладаючи свої обов`язки на позивачку та/або інших осіб. Окремо суд приймає до уваги, що у справі, яка є предметом розгляду, проживання дитини разом з позивачкою та перебування доньки на її повному утриманні матеріалами справи або ж відповідачем не спростовано. Доказів які б свідчили, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача не дозволяє утримувати доньку суду відповідачем не надано. Так, суд у першу чергу виходить з найкращих інтересів дитини та необхідності створення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом враховано вимоги ч. 1 ст.191 СК України\~згідно якої аліменти на дітей за рішенням суду присуджуються\~від дня пред`явлення позову, яким згідно відтиску вхідного штампу канцелярії суду у даній справі є 12.06.2025 року\~/а.с.1/. За таких обставин, приймаючи до уваги усі наведені обставини, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку,

Outcome: approved