Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, укладений 12 березня 2025 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №50. Від шлюбу мають спільну неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відносини між подружжям погіршились, виникли взаємна антипатія та непорозуміння. Сторони вже тривалий час проживають окремо, шлюб існує формально, примирення між ними неможливе. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2025 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням ) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.4\~ ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити, виходячи з наступного. 12 березня 2025 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №50, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.05.2005. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що відповідно до ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Оскільки сторони не бажають зберегти шлюб та судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, шлюб існує формально, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.2 ст.114\~СК\~України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Підстав для надання строку сторонам для примирення суд не вбачає. Той факт, що сторони мають неповнолітнього сина,\~ само по собі не може бути підставою для відмови в розірванні шлюбу, оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалась, розірвання шлюбу не впливає на права та обов`язки батьків по відношенню до дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Позивач заявила про залишення шлюбного прізвища « [PERSON] ». За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до вимог ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України, та дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судові витрати у виді 50 відсотків судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved