Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

ТзОВ «Сучасний Факторинг» через свого представника звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 серпня 2023 року між ТзОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] був укладений кредитний договір №10231285211, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 17298, 60 грн. Вказує, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору. Заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №10231285211 від 05 серпня 2023 року станом на 04 червня 2025 року (включно) становить 19191, 60 грн., а саме: загальна заборгованість за тілом кредиту - 11 473,95 грн.; заборгованість за сумою комісії/відсотків - 7 717,65 грн. Станом на дату 04 червня 2025 року заборгованість за Кредитним договором №10231285211 від 05 серпня 2023 року не погашена. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Сучасний Факторинг» заборгованість за кредитним договором в розмірі 19191, 60 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 грн. Ухвалою суду від 22 липня 2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині заяви просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач заявлені вимоги визнав частково, зокрема тіло кредиту. Щодо стягнення з нього відсотків заперечував, оскільки він є військовослужбовцем, а відтак звільняється від сплати таких. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 05 серпня 2023 року між між ТзОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] був укладений кредитний договір №10231285211, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі у розмірі 17298, 60грн., строком на 12 місяців та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5% на місяць. Відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором №10231285211 від 05 серпня 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 04 червня 2025 року (включно) становить 19191, 60 грн., а саме: загальна заборгованість за тілом кредиту - 11 473,95 грн.; заборгованість за сумою комісії/відсотків - 7 717,65 грн. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що відповідач у повному обсязі та належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, кредитні кошти у повному обсязі не повернув. Вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11473, 95 грн. є підставними та підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжує діяти по теперішній час. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем, проходить службу з 11 липня 2022 року (згідно даних військового квитка). Отже, впродовж строку нарахування відсотків за користування кредитними коштами (05 серпня 2023 року 11 липня 2024 року) відповідач був військовослужбовцем. Частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Покладення на відповідача обов`язку сплатити нараховані відсотки за кредитним договором в цей період буде суперечити принципу справедливості, а також меті пільги, встановленої ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №10231285211 від 05 серпня 2023 року в розмірі 11473, 95 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 11473, 95 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник позивача просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 6500 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору № 20/06-СФ про надання правничої допомоги від 20 червня 2025 року; копію копію акта №2 прийому-передачі наданих послуг від 20 червня 2025 року; копію платіжної інструкції №72028 від 03 липня 2025 року. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6500 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути із відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 1448, 26 грн. (11473, 95 х 2422, 40 / 19191, 60). На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial