Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог Представник позивача [PERSON] - адвокат Ковалюх В.М. звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 85341 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» боргу в розмірі 32050,00 грн. таким, що не підлягає виконанню; визнати виконавчий напис, вчинений 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М, зареєстрований в реєстрі за № 85524 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» боргу в розмірі 20050,00 грн. таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Суліми О.О. від 11 грудня 2023 року звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] у виконавчому провадженні № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 85341, виданого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» боргу в розмірі 32050,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Суліми О.О. від 11 грудня 2023 року звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] у виконавчому провадженні № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 85524, виданого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» боргу в розмірі 20050,00 грн. Позивач вважає, що сума боргу не є безспірною та приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис без підтверджуючих документів, з порушенням порядку. Позивач не укладав договорів з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і від нього йому не надходило ніяких вимог про сплату боргу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати вказані виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою суду 28 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху для сплати судового збору, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено судове засідання на 08 вересня 2025 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином. 07 вересня 2025 року за допомогою документа, сформованого в системі «Електронний суд» до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - Ковалюха В.М. без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник відповідача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. 12 серпня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Згідно з виконавчим написом нотаріуса, зареєстрованим в реєстрі за № 85524 вчиненого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за період з 29 жовтня 2021 року по 30 листопада 2021 року заборгованість на загальну суму у розмірі 20050,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 15000,00 грн. - заборгованість за відсотками; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Суліми О.О. від 11 грудня 2023 року звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] у виконавчому провадженні № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 85524, виданого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» боргу в розмірі 20050,00 грн. Згідно з виконавчим написом нотаріуса, зареєстрованим в реєстрі за № 85341 вчиненого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за період з 09 грудня 2021 року по 22 грудня 2021 року заборгованість на загальну суму у розмірі 32050,00 грн., яка складається з: 8000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 24000,00 грн. - заборгованість за відсотками; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Суліми О.О. від 11 грудня 2023 року звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] у виконавчому провадженні № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 85341, виданого 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» боргу в розмірі 32050,00 грн. Між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог чинного законодавства при вчиненні приватним нотаріусом Солонець Т.М. 22 грудня 2021 року виконавчих написів за №85524 та за №85341. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19), який відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, окрім перевірки додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, суд повинен перевірити доводи боржника й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). Суд вважає слушними доводи позивача в частині порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою ВАС України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Постановою ВП ВС від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали ВАС України від 01 листопада 2017 року. Стороною відповідача не надано копію кредитного договору № 3484004316/656758 від 25 березня 2021 року та кредитного договору № 10618-03/2021 від 14 березня 2021 року, які б містили нотаріальне посвідчення, тому суд приходить до виснвоку, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса не дотримано порядку, що є окремою та самомстійною вимогу для їх скасування. На підставі викладеного, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. В ухвалі Оболонського районного суду міста Києва, зазначається,що [PERSON] звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 09 березня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №39 від 21 липня 2025 року згідно якої [PERSON] сплатив адвокату Ковалюх В.М. на викоання умов договру про надання правової допомги 5000, 00 грн, детальний опис робіт (наданих послуг) від 24 липня 2025 року. Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг за складання тексту позовної заяви, їх необхідність та доцільність,

Outcome: approved