Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС» про захист прав споживачів. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 02.11.2024 між ним та ТОВ «Інкам Фінанс» було укладено Угоду, яка є публічним Договором купівлі-продажу, в розумінні ст.633 Цивільного Кодексу України (посилання на Угоду: https://avias.ua/dokumenti-ta-instrukcii/terms_of_use). Відповідно до п.4.1 Угоди, за Договором Продавець зобов`язується передати у власність Покупця Товар (нафтопродукти), визначений у замовленні Покупця, розміщеному за допомогою Мобільного додатку та/або Веб-сайту, з використанням віртуальної та/або фізичної (пластикової) Паливної картки, на якій воно враховується, а Покупець зобов`язується оплатити і прийняти Товар, відповідно до умов цього Договору. Згідно з п.4.2 Угоди, Покупець самостійно та на власний розсуд обирає розміщений у Мобільному додатку та/або Веб-сайті Товар: вид, кількість нафтопродукту, адресу АЗС, паливо-роздавальну колонку. Відповідальність за дані зазначені у замовлені покладається на Покупця. Договір вважається укладеним, а пропозиція Продавця щодо його укладення повністю прийнятою (акцептованою) Покупцем, з моменту підтвердження Покупцем замовлення (п.4.4. Угоди). Пунктом 5.1 Угоди визначено, що ціна Товару зазначена у Мобільному додатку та/або Веб-сайті на момент розміщення замовлення і дійсна тільки в день оплати Товару з використанням віртуальної та/або фізичної (пластикової) Паливної картки, або при заправці через Мобільний додаток. Продавець має право в односторонньому порядку змінювати (встановлювати) ціну на Товар. Ціни, що у розділі «Карти» Мобільного додатку є інформативними. Згідно з п.5.2. Угоди, оплата Товару проводиться Покупцем в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Продавця. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Продавця. Продавець звільняється від своїх обов`язків щодо Товару, оплата за який проведена на інші платіжні реквізити. Відповідно до п.5.3 Угоди, Покупець самостійно оформляє замовлення і оплачує (100 % передоплати) в безготівковій формі на розрахунковий рахунок Продавця. При оплаті платіжною карткою, Покупець підтверджує, що є власником платіжної картки. Фізична передача Товару Покупцеві проводиться через АЗС, що зазначені у розділі «Карта» мобільного додатку, шляхом заправки автотранспортного засобу. Кількість Товару, що відпускається на АЗС, вибирається Покупцем самостійно, в межах попередньо оплаченої кількості. Право власності у Покупця виникає з моменту передачі Товару на АЗС (п.5.4 Угоди). Він в повному обсязі виконав свої зобов`язання, сплативши кошти за товар в розмірі 5 199 грн. 00 коп., у той же час, з грудня 2024 року у мережах АЗС, які мають здійснювати постачання Товару, вказаний товар був відсутній. Починаючи з 15.12.2024 року, він неодноразово звертався до АЗС мереж «Авіас», «ANP» в різних містах України та був повідомлений про те, що відпуск Товару неможливий з огляду на його відсутність на АЗС. Таким чином, вважає, що його права як споживача були порушені, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом, а тому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати угоду у формі публічного договору, укладену 02.11.2024 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 40308189, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНКАМ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 40308189, на його користь середню вартість пального 5 565 грн. та пені 31\~887 грн. 45 коп., а всього 37 452 грн. 45 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.32-33). Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, однак, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався та будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав (а.с.35). Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Як встановлено судом, у відповідності до поданих позивачем доказів, зокрема, чеку від 02.11.2024 року, скріншоту мобільного додатку «Jet» з віртуальною паливною карткою на 100 літрів бензину марки А-95 на АЗС «Авіас», «ANP» на суму 5 199 грн. 00 коп. без зазначення строку дії, позивач в позасудовому порядку намагався врегулювати спір, шляхом направлення претензій на адресу відповідача (9-10). Згідно\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно\~до ст. 699 ЦК України, пропозиція товару в рекламі, каталогах, а також інших описах товару, звернених до невизначеного кола осіб, є публічною пропозицією укласти договір, якщо вона містить усі істотні умови договору. Виставлення товару, демонстрація його зразків або надання відомостей про товар (описів, каталогів, фотознімків тощо) у місцях його продажу є публічною пропозицією укласти договір незалежно від того чи вказана ціна та інші істотні умови договору купівлі-продажу, крім випадків, коли продавець явно визначив, що відповідний товар не призначений для продажу. Частина 2 статті 530 ЦК України передбачає, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Частиною 1 ст.662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором, або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно (частина 2 цієї статті). Відповідно до ст.663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві v строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно ст.665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - це усний або письмовий правочин між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, строк, ціну та інші умови, при яких реалізується продукція; підтвердження оформлення усної угоди оформлюється квитанцією, товарним чи касовим чеком, білетом, талоном чи іншими документами (розрахунковий документ). Таким чином, наявність специфікації, видаткових накладних, актів, паливних карток, скретч-карток, віртуальних карток тощо на отримання пального є свідченням виникнення договірних правовідносин. За змістом ст.ст.11, 509, 526 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язання є договори, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.698 ЦК України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 року, передбачено можливість проведення розрахунку за продані нафтопродукти у безготівковій формі, зокрема, із застосуванням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, в установленому законодавством порядку. Особливості порядку продажу нафтопродуктів у безготівковій формі встановлюються інструкцією, яка затверджується спільним наказом Мінпаливенерго, Мінекономіки, Мінтрансзв`язку та Держспоживстандарту. Як вже зазначалось, відпускання пального здійснюється за фактом пред`явлення віртуальної паливної картки віртуального особового рахунку Покупця, за видами палива, на якому обліковується передплачений обсяг пального у літрах, що надає право отримати пальне за допомогою Терміналу або Мобільного додатку, на АЗС Продавця, що зазначені на Веб-сайті. Пальне обліковується на Паливній віртуальній картці в літрах. Паливна картка не є платіжним засобом. Тобто, віртуальна картка є достатнім підтвердженням факту укладання договору купівлі-продажу пального і дає право Покупцеві на його отримання, а Продавця зобов`язує відпустити пальне. Останній має право на заміну талонів, але ця заміна не повинна позбавляти споживача права власності та не повинна призводити іншу сторону до безпідставного збагачення за рахунок споживачів. Згідно ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. При розірванні договору розрахунки із споживачем у разі підвищення ціни на товар провадяться виходячи з його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги, а в разі зниження ціни виходячи з вартості товару на час купівлі. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ч.9 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Відповідно до ч.2, 3 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. ЄСПЛ вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем позовні вимоги знайшли своє підтвердження та у суду сумніву не викликає той факт, що він у відповідача придбав певний товар, сплатив відповідну суму, а відповідач вимог закону не дотримався, що фактично свідчить про порушення ст.655 ЦК України, згідно якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Позивачем умови щодо сплати відповідної суми були виконані, а відповідач як сторона продажу (продавець) товар (майно) у власність позивачу не передав, що свідчить про порушення вимог чинного законодавства та дає суду підстави для прийняття рішення про розірвання укладеної між сторонами угоди та стягнення з відповідача на користь позивача коштів, що були ним фактично сплачені за недоотриманий товар в розмірі 5 199 грн. 00 коп., у відповідності до долученого чеку, який підтверджує факт придбаного товару. Що стосується заявлених вимог в частині стягненні з відповідача пені в розмірі 31\~887 грн. 45 коп., то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частина друга\~ статті 625 ЦК України\~ передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем при заявлені суми до стягнення за прострочення зобов`язання в розмірі 31\~887 грн. 45 коп. було складено розрахунок, виходячи від дати укладання угоди та ціни на товар станом на пред`явлення позову до суду, а саме - 55 грн. 65 коп. за 191 день прострочення, починаючи від дати придбання палива, а саме: 02 листопада 2024 року. Згідно ч.1, ч.4 - ч.7 \~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, позивачем, як на підставу заявленої вищевказаної суми до стягнення, шляхом складеного в позовній заяві та без долучення детального розрахунку, містилось посилання на долучену роздруківку з мережі Інтернет-сайту «Мінфін» станом на 11.04.2025 року з посиланням на http://index.minfin.com.ua/ua/markets/fuel/, з зазначенням середньої ціни на пальне (бензин А-95 в сумі 55,65 грн. за літр.) в Україні в цілому, яка фактично, в розуміні вимог чинного законодавства, не є належним та допустимим доказом, яку слід враховувати при визначенні суми пені чи-то штрафних санкцій, оскільки вищевказана роздруківка носить рекомендаційний характер та не може бути застосована судом при складені розрахунку, в тому числі, не може бути підставою для задоволення позову в цій частині. Окрім цього, суд також вважає за необхідне роз`яснити, що, згідно Постанови ВП ВС від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24), вказівка в судовому рішенні про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, про їх одночасне нарахування за весь період до виконання відповідного судового рішення є недопустимою, оскільки це прямо суперечить імперативним приписам зазначених норм\~ГПК України\~та\~ЦПК України, принципу верховенства права в частині правової визначеності та унеможливлює гарантування реалізації засади справедливості в будь-який момент під час фактичного виконання судового рішення. Тому, з вищевикладених підстав суд приходить до висновку, що в цій частині позову необхідно відмовити. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов задоволено, при цьому, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог\~Закону України «Про захист прав споживачів», то суд покладає на відповідача сплату судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. на користь держави.

Outcome: partial