Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ\~ПАРТНЕРС" (далі ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 10 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА" (далі ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА") та [PERSON] в електронній формі було укладено договір № 8071533, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 6500,00 грн строком на 360 днів, зі сплатою відсотків у вигляді стандартної процентної ставки 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Кредитним договором передбачено, що внесення змін та доповнень до нього оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів/угод. \~ \~ \~ \~27 січня 2025 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС"\~укладено договір\~№\~27.01/25-Ф,\~ відповідно до якого ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" відступило ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 8071533 від 10 липня 2024 року укладеним із [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідач свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого станом на дату відступлення прав вимоги допустив заборгованість у розмірі 25957,51 грн, яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 8500,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками 13207,51 грн та заборгованість за пенею та/або штрафами 4250,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутністю представника ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" та в разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлявася своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 10 липня 2024 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено договір № 8071533 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" грошові кошти на споживчі потреби в загальній сумі 6500,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № [NUMBER] , строком кредитування на 360 днів зі сплатою відсотків у вигляді стандартної процентної ставки 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту (а.с.17-26). Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів (п. 5.1 договору). 16 липня 2024 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору № 8071533 про надання споживчого кредиту від 10 липня 2024 року, за умовами якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 2000,00 грн та внесли зміни до договору щодо суми наданого кредиту, всього загальний розмір кредиту збільшили до 8500,00 грн (а.с. 65-66). Додатком №1 від 16 липня 2024 року до договору № 8071533 від 10 липня 2024 року погоджено Графік платежів та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 66 зворот - 68). Договір № 8071533 про надання споживчого кредиту від 10 липня 2024 року та додаткова угода від 16 липня 2024 року до договору № 8071533 про надання споживчого кредиту від 10 липня 2024 року складені в електронній формі та підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 6500,00 грн та 2000,00 грн, всього 8500,00 грн, шляхом їх зарахування на платіжну картку відповідача за допомогою платіжної системи PaytechFinancial, що підтверджується інформацією ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" на підтвердження зарахування кредитних коштів (а.с. 12). 27 січня 2025 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" укладено договір факторингу №\~27.01/25-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" передав (відступив) ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" прийняв належні ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с.27-42). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №\~\~27.01/25-Ф від 27 січня 2025 року, ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8071533 від 10 липня 2024 року в сумі 25957,51 грн, з яких: 8500,00 грн - залишок заборгованості по основному боргу, 13207,51 грн - залишок заборгованості по процентам, 4250,00 грн - залишок заборгованості по штрафам (а.с. 43). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач зобов"язання за кредитним договором не виконав, після відступлення права грошової вимоги платежів для погашення існуючої заборгованості не здійснював (а.с. 14-16). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Що стосується договорів факторингу, суд зазначає наступне. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Відповідно до вимог статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем договору про надання споживчого кредиту та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Наданий договір відступлення прав вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" за договором № 8071533 про надання споживчого кредиту від 10 липня 2024 року, до позивача у справі. Відповідач не\~довів належного\~виконання зобов"язання\~за кредитним\~договором,\~розрахунок заборгованості\~не спростував, відзив на позов не надав. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та/або штрафами, суд звертає увагу на наступне. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку\~сплати на\~користь кредитодавця\~(позикодавця)\~неустойки (штрафу,\~пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пенею та/або\~штрафами в сумі 4250,00 грн задоволенню не підлягають. Враховуючи вище наведене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані та підлягають до задоволення, однак частково у розмірі 21707,51 грн, з яких: 8500,00 грн - заборгованість за основним зобов"язанням (за тілом кредиту), та 13207,51 грн - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 83). У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (83,63 %) в розмірі 2025,85 грн. Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано заявку на надання юридичної допомоги № 395 від 02 червня 2025 року за підписом сторін за Договором № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" та адвокатського об"єднання "ЛІГАЛ АССІСТАНС", перелік послуг та їх ціни, витяг з Акту № 13 про надання юридичної допомоги від 30 червня 2025 року про погодження надання правових послуг адвокатським об"єднанням "ЛІГАЛ АССІСТАНС" у відповідності до заявок на надання юридичної допомоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 8071533, а саме: надання усної консультації з вивченням документів - 2 год. на суму 4000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години на суму 9000,00 грн - всього 13000,00 грн (а.с.51-57). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв\~дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial