Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну прізвища дитини [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2023 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, відновлено дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] » та визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Однією з підстав розірвання шлюбу та залишення проживання дитини з матір`ю стали факти вчинення відповідачем насильства в сім`ї, що також зазначено і у висновку органу опіки та піклування Ужгородської міської ради від 01.03.2023 № 127/23/01-19. Крім того, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2023 у справі № 308/1406/23 визначено стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 гривень. Вказане рвшення суду відповідач не виконує, аліменти на дитину не сплачує. Відповідач з восьмимісячного віку доньки припинив з нею спілкування, не бере участі у її вихованні, не піклується про її здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток. Повне утримання і забезпечення доньки здійснюється особисто позивачкою, яка на даний час є студенткою медичного факультету денної форми навчання та не може повноцінно працювати та отримувати дохід для забезпечення дитини. Позивачка просить суд позовні вимоги задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовни вимоги, просили задовольнити позов у повному обсязі. Позивачка додала, що відповідач не виходить на контакт з нею та з дитиною при тому, що його батькам відомо про факт розгляду даної справи в суді. Зазначила, що у разі задоволення позову, відповідач не позбавлений права відновити батьківські права, якщо доведе наявність об`єктивних причин, які перешкоджали йому брати участь у вихованні дитини. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання з`явився, відзив на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.12.2021, [PERSON] народилась [INFO] в м. Краматорськ. Батьком дитини є [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 12.07.2022 № 2106-5001864434, [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Добропілля Донецької області, є внутрішньо-переміщеною особою та фактично проживає по [ADDRESS] . Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 28.07.2022 № 2106-5001884931, [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Краматорськ Донецької області, є внутрішньо-переміщеною особою та фактично проживає по [ADDRESS] разом із законним представником [PERSON] . Відповідно до копії студентського квитка ДВНЗ «Ужгородський національний університет», [PERSON] є студенткою денної форми навчання медичного факультету. Згідно з копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 303710, [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи з дитинства. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.01.2023 у справі № 308/1194/23 видано обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , строком на 6 (шість) місяців, яким визначено такі тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON] : - заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалими особами [PERSON] , її малолітньою дитиною [PERSON] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] , та наближатися до вказаного будинку на відстань не менше 300 м; - заборонити спілкуватися та наближатися на відстань ближче 100 метрів до постраждалих осіб - [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON] ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , її малолітньою дитиною [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2023 у справі № 308/1406/23 ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27 січня 2023 року, а також аліменти на утримання дружини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 27 січня 2023 року і до досягнення дитною [PERSON] трьох років. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2023 у справі № 308/3595/23 ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та відновити [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Дитину [PERSON] залишити проживати з матір`ю [PERSON] за адресою її місця проживання. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам відносно [PERSON] , наданого Ужгородським відділом ДВС в Ужгородському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, сума заборгованості по аліментам станом на 31.03.2025 становить 77\~753,50 гривень. Згідно з копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 09.07.2024 зареєстроване кримінальне провадження № 12024078030000692 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України, а саме злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.04.2024 року № 276/17/01-19 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Головним мотивом відмови є відсутність будь-якої інформації про долю батька дитини та неможливість з`ясування його позицію стосовно позбавлення батьківських прав у зв`язку з неможливістю надіслати йому запрошення чи будь-яким іншим чином повідомити його про розгляд даного питання. Відповідно до інформації, наданої Державною прикордонною службою України, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України [PERSON] , [INFO] , у період з 14.03.2023 по 07.03.2025 в базі даних не встановлено. Відповідно до довідки № 41, виданої лікарем-педіатром КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», батько дитини [PERSON] , [INFO] , не цікавиться станом дитини, жодного разу не був з дитиною на прийомі у лікаря-педіатра. З письмових пояснень сімейного лікаря-педіатра Ужгородської міської дитячої поліклініки [PERSON] вбачається, що в неї на обліку з восьмимісячного віку і по теперішній час перебуває малолітня дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина проходить всі необхідні огляди та процедури. За весь час перебування дитини на обліку її завжди супроводжує мама [PERSON] , батько дитини жодного разу не був присутній при відвідуванні дитиною закладу охорони здоров`я. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] , повідомив, що є батьком позивачки. Зазначив, що відповідача бачив останній раз влітку 2023 року, коли приїхав у відпустку з військової служби. Де наразі знаходиться відповідач йому не відомо, однак, скоріш за все він перебуває закордоном. Свідку відомі факти вчинення відповідачем домашнього насильства відносно позивачки, після яких відповідач почав проживати окремо від своєї дружини та доньки. Зі слів інших осіб свідку відомо, що відповідач зв`язувався з донькою, погрожував позивачці фізичною розправою та тим, що відбере у неї дитину. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , повідомила, що є матір`ю позивачки. Зазначила, що відповідач грошей на утримання своєї доньки не дає, від догляду за нею ухиляється. Додала, що стала очевидцем факту вчинення відповідачем насильства відносно її дочки. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , повідомила, що є подругою та однокурсницею позивачки, вони познайомилися тоді, коли позивачка з сім`єю переїхали жити в м. Ужгород. Зазначила, що з відповідачем особисто не знайома, один раз бачила в соціальній мережі «Тік Ток» його відеозапис, у якому він розповідав як можна незаконно перетнути кордон. Додала, що за весь час знайомства з позивачкою бачить, що вихованням дитини займається виключно вона. Оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно\~з\~ст. 150 СК України,\~батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до\~ст. 164 СК України,\~мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо: 1) вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. У п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»\~роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Зазначені положення повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей\~11,\~12 Закону України «Про охорону дитинства»,\~предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 2\~ст. 78 ЦПК України,\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПк України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши подані докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши покази свідків, оцінивши їх належним чином у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено, що відповідач не бажає виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину, її здоров`я та займатись її вихованням. Позивачкою не доведено та не підтверджено відповідними доказами існування виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Надані позивачкою докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини. Крім того, суд враховує і те, що місцезнаходження відповідача невідоме, у зв`язку з чим у суду не було можливості з`ясувати думку та позицію відповідача з приводу позбавлення його батьківських прав, встановити причини, через які він не спілкується з дитиною, не бере участі у її вихованні та утриманні, не сплачує аліменти у встановленому законом порядку, а також його бажання щодо подальшої участі у житті дитини. На недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав також вказує орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради у своєму висновку від 05.04.2024 № 276/17/01-19. З огляду на викладене слід констатувати, що позивачкою та її представником не надано суду переконливих доказів щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим у задовленні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вимоги про зміну прізвища дитини, слід зазначити таке. Відповідно до ст. 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. Тлумачення частини п`ятої статті 148 СК України, здійснене Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2018 року в справі № 759/3363/16, дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини беруться до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо. Якщо той із батьків, хто має спільне з дитиною прізвище і проживає окремо від дитини, зберігає з нею близькі стосунки і продовжує брати участь у її вихованні, то не є доцільним сприяти відчуженню між батьком і дитиною, зокрема, шляхом зміни прізвища. Беручи до уваги, що в ході судового розгляду справи судом встановлено, що дитина проживає спільно зі своєю матір`ю, з якою у неї різні прізвища, батько дитини - відповідач тривалий час, а саме більше двох років з невстановлених судом причин відсутній та не спілкується з дитиною, враховуючи вік дитини, з метою якнайкращого забезпеченню інтересів дитини, сприяння її психологічному та гармонійному розвитку, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про зміну прізвища дитини. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги висновок про часткове задоволення позовних вимог та звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір на користь держави належить стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial