Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 103351531 від 18.08.2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено кредитний договір № 103351531 в електронній формі. Відповідно до умов договору, позичальнику було надано кредит у розмірі 4 600,00 грн., що підтверджується доказами перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість. 30.11.2021 року ТОВ «МІЛОАН» уклало з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» договір відступлення права вимоги № 30-11-65, за яким право вимоги за кредитним договором № 103351531 від 18.08.2021 року перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». 10.03.2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклало з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, за яким право вимоги за кредитним договором № 103351531 від 18.08.2021 року перейшло до позивача. Загальна сума заборгованості, за твердженням позивача, становить 37 990,12 грн., з яких: 4 600,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 33 390,12 грн. заборгованість за відсотками. Позивач просить стягнути з відповідача вказані кошти, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відзив на позовну заяву не подав. На підставі\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 18.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 103351531 в електронній формі. Згідно з п. 1.1 Договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 4 600,00 грн. на умовах, визначених п. 1.21.4 Договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 Договору. Платіжним дорученням 31271240 від 18.08.2021 ТОВ ТОВ «МІЛОАН» перерахував відповідачу вказані кошти. Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору, позичальник мав право продовжити строк кредитування до 60 днів шляхом користування кредитними коштами після спливу визначеного строку, що призводило до нарахування додаткових відсотків. Згідно з п. 4.2 Договору, у разі прострочення зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець мав право нараховувати проценти за стандартною ставкою, передбаченою п. 1.6 Договору (5% від залишку кредиту на день). Відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 37 990,12 грн., з яких: 4 600,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 33 390,12 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими за період прострочення відповідно до умов договору та ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 5 ч.1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір\~домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч. 4, 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону\~передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Закону; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладення договору в електронній формі відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин. Згідно з частиною 12 статті 11 цього Закону, електронний договір, підписаний у порядку, визначеному статтею 12, прирівнюється до договору в письмовій формі. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20) та від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20) дійшов висновку, що підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором є належним підтвердженням укладення правочину. Статті\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Відповідно до\~Цивільного кодексу України\~передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2\~ст.639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно\~ст. 1049 Цивільного кодексу України\~позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до п. 2\~ст. 1050 Цивільного кодексу України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1\~ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до\~ст.1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010, від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, які, відповідно до вимог частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. 30.11.2021 року ТОВ «МІЛОАН» уклало з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» договір відступлення права вимоги № 30-11-65, за яким право вимоги за кредитним договором № 103351531 від 18.08.2021 року перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». 10.03.2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» уклало з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, за яким право вимоги за кредитним договором № 103351531 від 18.08.2021 року перейшло до позивача. Факт відступлення права вимоги підтверджується копіями договорів № 30-11-65 від 30.11.2021, № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, актами приймання-передачі реєстру боржників та витягами з реєстру боржників, долученими до позовної заяви. Судом встановлено, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення кредиту, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 37 990,12 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідач не спростував факт наявності заборгованості чи правильність розрахунку, оскільки відзиву не подав. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин вважається правомірним, доки його недійсність не встановлена судом, а тому договір № 103351531 є чинним і підлягає виконанню. Щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн., суд виходить із такого. Позивач надав договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявку від 01.11.2024 у до нього та витяг з акту про надання правової допомоги від 29.11.2024, що засвідчують надання послуг на суму 13 000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи, якщо їх обсяг і вартість підтверджені. Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 зазначив, що розмір таких витрат має бути співмірним складності справи, обсягу виконаних робіт і ціні позову. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала, що суд при визначенні суми відшкодування має враховувати критерії розумності та пропорційності витрат, а також фінансовий стан сторін. Судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 25.07.2023 року у справі №340/4492/22, згідно якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу, але не впливає на обов`язок суду під час вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям. У цій справі ціна позову становить 37\~990,12 грн., справа є малозначною, а обсяг наданих послуг (підготовка позовної заяви та супровідних документів) не є надмірно складним. З огляду на це, суд вважає, що заявлена сума 13 000,00 грн. є завищеною та не відповідає принципу розумності. Натомість сума 3 000,00 грн. є пропорційною та обґрунтованою за даних обставин.

Outcome: approved