Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Позивач ТОВ "Споживчий центр" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.10.2023 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 11.10.2023-100002424, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 12 500 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 11.10.2023, строком на 35 днів з кінцевою датою повернення кредиту 14.11.2023. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Кредитний договір (оферти) №11.10.2023-100002424 переоформлено шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору (оферти) №17.10.2023-010000746 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Позивач виконав умови договору шляхом перерахунку коштів відповідачу. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 23 525 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12 500 грн., процентів в розмірі 11 025 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 09 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Відповідачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого заперечує щодо позовних вимог, зазначає про те, що позивачем не надано суду доказів на обґрунтування тому, що [PERSON] був ознайомлений з умовами з умовами наданого кредиту та не отримував кредитні кошти. Відповідач вказує, що матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості, при цьому зі змісту позовної заяви неможливо зрозуміти з чого складається сума заборгованості зазначена в прохальній частині позовної заяви. Відповідач вважає, що заявлені позивачем суми процентів не ґрунтуються на умовах договору, не відповідають наданому позивачем розрахунку, котрий є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, та не є належним доказом у справі. Також посилається на відсутність первинних бухгалтерських документів в матеріалах справи, зокрема відсутні платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, а відтак просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр». 21.07.2025 від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідно до прохальної частини якої просить зменшити розмір витрат до 2 500 грн. Представником позивача ТОВ «Споживчий центр» - Ларіоновим К.О. подано до суду відповідь на відзив, згідно з яким позивач вказує на те, що документи, що складають кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом, при цьому, відповідач не заперечує, що зазначений в позовній заяві номер телефону належить відповідачу. Позивача зазначає про те, що відповідачем заперечується вірність розрахунку заборгованості, проте не надано власного розрахунку, а відтак такі заперечення не можуть бути прийняті, а наданий до матеріалів справи розрахунок є належним доказом існування у відповідача заборгованості. Позивачем було виконано умови договору, та перераховано кредитні кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено у кредитному договорі, за допомогою інтернет еквайрингу Liqpay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів від 11.10.2023. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, при цьому в прохальній частині зазначає, що не заперечує щодо розгляду справи за відсутності позивача, а також відсутні заперечення щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду подав заяву про проведення судового засідання за відстуності відповідача. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. 11.10.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) №11.10.2023-100002424. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 500 грн., строком на 35 днів з кінцевою датою повернення кредиту 14.11.2023. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.1% за 1(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Кредитний договір (оферти) №11.10.2023-100002424 переоформлено шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору (оферти) № 17.10.2023-010000746 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 4.1. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаюси використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. Згідно з п. 4.3. Договору Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця , а днем погашення Кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою а б о зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок невиконання [PERSON] зобов`язань з повернення грошових коштів за кредитним договором № 17.10.2023-010000746 від 17.10.2023 утворилась заборгованість у розмірі 23 525 грн., з яких: 12 500 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 11 025 грн. - заборгованість за відсотками. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу [PERSON] на підставі кредитного договору № 17.10.2023-010000746 від 17.10.2023, укладеного з ТОВ «Споживчий центр» перераховано грошові кошти у розмірах, зазначених позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 2 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Слід зазначити, що належним, допустимим і достовірним доказом заборгованості за договором позики (кредиту) - первинним документом - є не наданий позивачем розрахунок заборгованості, який він здійснив на власний розсуд, і який не може перевірити суд без первинних документів. Такий статус первинного документу має саме виписка по рахунку, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому саме вона є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором або інші докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу. При цьому, особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц дійшов таких висновків: «Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу». При цьому варто зауважити, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Суд приходить до висновку про те, що Довідка-розрахунок заборгованості про стан заборгованості за кредитним договором № 17.10.2023-010000746 від 17.10.2023, який надано позивачем ТОВ «Споживчий центр» не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Отже, позивачем ТОВ «Споживчий центр» не надано належних доказів та не доведено факту перерахування кредитних коштів відповідачу на виконання умов кредитного договору № 17.10.2023-010000746 від 17.10.2023 та фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а відтак підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed