Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

01.05.2025 року до суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» з позовом до [PERSON] , просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12166,02 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 14.03.2023 року укладено Кредитний договір (оферти) №14.03.2023-100002427, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 7000,00 грн., строком на 42 дні. Дата повернення кредиту 24.04.2023. Період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту. Період користування ставкою "Економ" період фактичного користування Кредитом, протягом якого застосовується фіксована Процентна ставка "Економ", який розпочинається в день, наступний за днем сплати Позичальником повністю всіх платежів (частини Суми Кредиту, нарахованих Процентів, Комісії), нарахованих на дату платежу, та закінчується в дату поточного чергового періоду. Ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Ставка "Стандарт" стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту 15% від суми Кредиту та дорівнює 1050 грн. 00 коп. Розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість у розмірі 12166,02 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12166,02 грн. та суму сплаченого судового збору. Ухвалою суду від 08.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.30-31). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.34, 38, 49), в позовній заяві просив справу розглядати без участі представника позивача (а.с.5). Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.33, 41-42). Надавши заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій зазначив, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 50). Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 14.03.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) №14.03.2023-100002427, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 7000,00 грн., строком на 42 дні. Дата повернення кредиту 24.04.2023 рік. Ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Ставка "Стандарт" стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту/залишку Кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/ залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді (а.с.17 на звороті-20, 21-22, 23). З квитанції №2246157494 від 14.03.2023 року вбачається, що згідно договору №14.03.2023-100002427 на рахунок, вказаний відповідачем, були зараховані кошти в сумі 7000,00 гривень (а.с.13). Відповідно до п.10.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) №14.03.2023-100002427 від 14.03.2023 року вбачається, що цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Цей договір діє протягом одного року (а.с.17 на звороті-20). З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №14.03.2023-100002427 від 14.03.2023 року вбачається, що заборгованість відповідача по кредитному договору №14.03.2023-100002427 від 14.03.2023 року складає: 7000,00 грн. основний борг; 4116,02 грн. проценти; 1050,00 грн. комісія. Разом 12166,02 гривень. Проценти по кредиту нараховані за період з 14.03.2023 року по 24.04.2023 року (а.с.10). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Вказаний кредитний договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість у сумі 12166,02 грн. з яких: 7000,00 грн. основний борг; 4116,02 грн. проценти; 1050,00 грн. - комісія (а.с.10). Щодо вимоги про стягнення з відповідача основного боргу (тіла кредиту) в розмірі 7000 грн, суд зазначає, що відповідачем було надано квитанцію №0.0.4477694011.1 від 29.07.2025 року про сплату ним 7000 грн., в якій отримувачем зазначений позивч - Споживчий центр, а призначення платежу: оплата по кредиту згідно договору №14.03.2023-100002427 (а.с.47), що свідчить про повернення відповідачем отриманої за вказаним договором суми позики у розмірі 7000 грн. У зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000 грн не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 4116,02 грн., слід зазначити наступне. Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до умов кредитного договору №14.03.2023-100002427 від 14.03.2023 сторонами погоджено строк кредитування терміном 42 дні та процентні ставки за користування кредитом: ставка «економ» 1,2%, стандартна процентна ставка 1,5%. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що саме за наведеними відсотковими ставками та в межах строку кредитування здійснений розрахунок заборгованості [PERSON] в сумі 4116,02 грн. При цьому, відповідачем до матеріалів справи було надано довідку №2в/3599 від 29.08.2024 року [INFO] про те, що солдат [PERSON] відповідно до наказу начальника [INFO] від 17 липня 2024 року №620 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] (а.с.43), довідку №271 від 17.06.2025 року командира військової частини [NUMBER] про те, що солдат [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 27.04.2025 року по теперішній час (а.с.44) та витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] від 27.04.2025 року №15 (а.с.45). Надаючи оцінку вказаним доказам, суд зазначає таке. Відповідно до\~Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»,\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також\~Законом №2120-ІХ від 15.03.2022 року\~внесені зміни до\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та відповідно до п. 6-1 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою\~статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою\~статті 3 цього Закону. Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625\~ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року та такі нарахування підлягають списанню. При цьому, суд звертає увагу на те, що зазначені норми не передбачають скасування заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитними коштами та таке нарахування є правомірним з боку кредитора. А вимоги щодо нарахування відсотків в порядку\~ст.625 ЦК України\~позивачем заявлені не були. За умовами договору №14.03.2023-100002427 від 14.03.2023 року, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було передбачено надання кредиту в розмірі 7000,00 грн., строк кредитування 42 дні, кінцева дата повернення кредиту 24.04.2023. Тому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» має право на нарахування та стягнення процентів за період визначений кредитним договором користування кредитними коштами, а саме за 42 дні - з 14.03.2023 року по 24.04.2023 року. Разом з тим, відповідно до п.п. 3 п. 4\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року\~ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього\~Закону\~поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями\~Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення\~указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року. За змістом\~ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні\~Закону\~України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у п. 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц. Крім того,\~указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває. Як вбачається з довідки №2в/3599 від 29.08.2024 року [INFO] , солдат [PERSON] відповідно до наказу начальника [INFO] від 17 липня 2024 року №620 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для походження військової служби до військової частини [NUMBER] (а.с.43). З довідки-розрахунку про стан заборгованості (а.с.10) вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом [PERSON] у строк кредитування здійснювалося у період з 14.03.2023 по 24.04.2023 року, тобто в період, що не охоплює проходження ним військової служби. Доказів того, що [PERSON] був мобілізований станом на дату укладення кредитного договору (14.03.2023 року) та у період нарахування заборгованості по сплаті процентів (14.03.2023 по 24.04.2023року), суду не надано, тому підстав для застосування до спірних правовідносин вищенаведених положень немає. Отже, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відсотки за користвання кредитом в період строку кредитування (14.03.2023-24.04.2023 року) нараховані в період, що не охоплює проходження [PERSON] військової служби, тому вимоги про стягнення нарахуваних відсотків в розмірі 4116,02 грн за кредитним договором підлягають задоволенню. Також, за умовами п.10 заявки (а.с.21) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с.21-22) сторонами погоджено нарахування комісії у розмірі 15% від суми кредиту, що складає 1050 грн., отже така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, у зв`язку з порушеннями зобов`язань відповідач має загальну заборгованість в сумі 5166,02 грн., з яких 4116,02 грн - заборгованість за відсотками, 1050,00 грн.\~комісія, пов`язана з наданням кредиту, яка й підлягає стягненню з нього на користь позивача. Таким чином, оскільки відповідач не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 5166,02 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів\~справи вбачається,\~що при\~зверненні до\~суду позивачем\~був сплачений\~судовий збір\~у сумі\~2422,40\~грн.\~З відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути судові\~витрати по\~сплаті судового\~збору пропорційно\~до розміру\~задоволених позовних\~вимог (позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню на\~42,46%\~з розрахунку:\~5166,02 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 12166,02 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 42,46% (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1028,55 грн. з розрахунку: 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 42,46% (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial