Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.02.2019 між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір Z06.22116.004885014, відповідно до умов якого отримала кредит у розмірі 39300,00 гривень, строк на 36 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 22,0 річних. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк « і ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором Z06.22116.004885014 від 06.02.2019. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 3 до договору факторингу від 25.07.2023 № 01.02-31/23 ТОВ «СвеаФінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 94439,39 грн., з яких: 36168,23 грн.\~сума заборгованості за основним боргом; 26122,79 грн. сума заборгованості за відсотками, 32148,37 грн.\~сума заборгованості за комісіями. На підставі вищевикладеного, просить стягнути вищевказану суму заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити за відсутності представника банку, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, судовою повісткою про виклик, за адресою зареєстрованого місця проживання, причину неявки суду не повідомила, з заявами про ознайомлення зі справою до суду не зверталася, будь-яких заяв по суті не подавала, правом подання відзиву не скористалася. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, доходить до такого. Судом встановлено, що 06.02.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z06.22116.004885014. Відповідно до умов вказаного Договору банк надає позичальнику відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 39300 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит у день підписання договору строком на 36 місяців /п.1.2.договору/. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49 % - маржа банку /п.1.3 договору/. Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99 % /п.1.4 договору/. Позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають із змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики /п.1.9 договору/. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок позичальника, як страхувальника та застрахованої особи, договору добровільного страхування життя. Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження банку: переказати страховику в безготівковій формі кредитні кошти в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок банку /п.1.13 договору/. [PERSON] власноруч підписала заяву-анкету до кредитного договору № Z06.22116.004885014 від 06.02.2019, паспорт споживчого кредиту, додаток до паспорту\~графік щомісячних платежів за кредитним договором, договір добровільного страхування життя № Z06.22116.004885014 від 06.02.2019 та згоду про акцепт на укладення Договору про використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи Страховика та відтиску печатки Страховика від 06.02.2019. Відповідно до паспорту споживчого кредиту вбачається, що тип кредиту - кредит; сума/ліміт кредиту - 39300,00 грн; строк кредитування - 36 місяців; мета отримання кредиту - поточні потреби; спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом; процента ставка 21,99 % річних; тип процентної ставки\~змінювана, плата за обслуговування кредитної заборгованості 2,50 % щомісячно від початкової суми кредиту; реальна річна процентна ставка 104,44831849 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 21,99 %. 06.02.2019 року АТ «Ідея банк» перерахувало [PERSON] в рахунок договору кредиту та страхування № Z06.22116.004885014 35890,41 грн та страховий платіж в сумі 3409,59 грн, що підтверджується копіями ордеру-розпорядження № 1, №2 від 06.02.2019 року. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 06.02.2019 по 25.07.2023 прослідковується, що відповідачу [PERSON] було видано кредит, а також факти використання відповідачем кредитних коштів. Із виписки вбачається, що відповідач користувалася ними, а також частково сплачувала заборгованість за договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. З наданої довідки-розрахунок, вбачається, що відповідач, станом на 25.07.2023 має заборгованість перед АТ «Ідея Банк» у розмірі 94439,39 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 36168,23 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 26122,79 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями 32148,37 грн. На час розгляду справи судом, відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання нею кредитних коштів у розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку. Відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.\~ 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Росвен Інвест Україна», а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуває права вимоги від АТ «Ідея Банк» та сплачує АТ «Ідея Банк» за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору. Рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» № 1 від 25 березня 2024 року змінено назву з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс». За даними витягу з Реєстру боржників №3 до Договору факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року позивач набув право вимоги до відповідача [PERSON] за договором кредиту № Z06.22116.004885014 від 06.02.2019 на загальну суму заборгованості в розмірі 94439,39 грн. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правилами ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, як це визначено положеннями ст. 516 ЦК України. Правилами ст. 517 ЦК України закріплено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048\~ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання АТ «Ідея Банк» перед відповідачем виконав, перерахував відповідачу обумовлені кредитним договором кошти. Отже, позивачем доведений факт наявності заборгованості за кредитним договором №Z06.22116.004885014 від 06.02.2019 в розмірі 62291,02 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 36168,23 грн., по процентам в розмірі 26122,79 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач, взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконала, доказів, які б спростовували правильність складеного первісним кредитором розрахунку заборгованості не надала, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним кредитних коштів та відсотків у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в цій частині, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 62291,02 гривень, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 36168,23 грн., по процентам в розмірі 26122,79 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості по комісією в розмірі 32148,37 грн., суд зазначає на таке. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом /стаття 215 ЦК України/. За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист\~прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції /пункти 17, 23 статті 1/. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав, суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС ВС від 19.08.2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми комісії. З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягненню з відповідача на користь ТОВ "Свеа Фінанс" заборгованості в розмірі 62291,02 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 36168,23 грн., по процентам в розмірі 26122,79 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial