Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін: позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за кредитним договором № 19.05.2024-100000010 від 19.05.2024 у розмірі 42640,00 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.05.2024 між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 19.05.2024-100000010, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 13000,00 грн строком на 112 днів. Дата надання/видачі кредиту - 19.05.2024. Дата повернення кредиту - 07.09.2024. Процентна ставка - фіксована у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Комісія, пов`язання з наданням кредиту, - 1300 грн. Комісія за надання кредиту нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка - 130 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконання. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання коштів у рахунок кредиту - перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-13ХХ-ХХХХ-1891. ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало позичальниці кредит у розмірі 13000 грн. Однак відповідачка свої зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим станом на 07.09.2024 у неї утворилась заборгованість у розмірі 42640,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13000,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 21840 грн, заборгованості по комісії в розмірі 1300,00 грн та неустойки в розмірі 6500,00 грн. Представник позивача в позовній заяві просив справу розглядати без його участі та вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 1-4). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзив на позов не подавала, хоча була повідомлена у встановленому законом порядку про розгляд справи, шляхом доставлення до її електронного кабінета користувача ЄСІТС ухвали про скасування заочного рішення від 12.08.2025, в якій визначена дата судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 91), та відповідає вимогам ч. 11 ст. 272 ЦПК України. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно з ухвалою від 12.08.2025, суд скасував заочне рішення у справі № 343/689/25 за позовом ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Після скасування заочного рішення відповідачка у судове засідання не з`явилася, відзиву, будь-яких заяв чи клопоатнь не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: 19 травня 2024 року відповідачка звернулася до ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", у зв`язку з чим за допомогою одноразового ідентифікатора А631 підписала Паспорт споживчого кредиту, в якому визначено порядок кредитування у вказаному Товаристві, умови надання та повернення кредиту, строк дії договору та інші умови (а.с. 19-20). Після ознайомлення з основними умовами кредитування [PERSON] отримала від ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферту), в якій серед іншого зазначено, що електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" (п. 2.1). Електронний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення кредитного договору, яка розміщена на вебсайті роботодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх складення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодаця та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (п. 2.2). Кредит надається на придбання товарів (робіт, полуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 3.2). Зі змісту заявки кредитного договору № 19.05.2024-100000010 (кредитної лінії), яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, встановлено дані сторін договору, документи, за якими ідентифіковано відповідачку, реквізити належного їй платіжного засобу для надання коштів 5168-13ХХ-ХХХХ-1891, а також, що, відповідно до умов кредитного договору № 19.05.2024-100000010 від 19.05.2024, позичальнику надається кредит на таких умовах: дата надання кредиту - 19.05.2024; сума кредиту - 13000,00 грн; строк, на який надається кредит, - 112 днів з дня його надання; дата повернення кредиту - 07.09.2024. Процентна ставка - фіксована у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 1300 грн. Комісія за надання кредиту нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка - 130 грн, яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконання. При цьому в заявці встановлено Графік платежів. Після отримання конкретних умов кредитування, які підписані електронним підписом кредитодавця, [PERSON] підтвердила, що безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 19.05.2024-100000010 від 19.05.2024, з якими вона попередньо уважно ознайомилася. У відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору також вказані вищеописані умови кредитування. Відповідь відповідачка підписала одноразовим ідентифікатором Е631, який був направлений на її фінансовий номер телефона [NUMBER] (а.с. 13-18). При цьому суд звертає увагу на те, що [PERSON] у заявці та відповіді про прийняття пропозиції зазначила свої анкетні дані (паспорті дані, адресу реєстрації, ІПН), які збігаються з даними, які містяться в довідці № 14/05-24/2191 від 10.04.2025 (а.с. 26). Вказане вище свідчить про те, що саме [PERSON] 19.05.2024 уклала з ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" електронний кредитний договір № 19.05.2024-100000010 від 19.05.2024 (який складається із пропозиції, заявки та відповіді) у порядку, визначеному Законом України "Про електронну комерцію", підписавши його електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора Е631. Відповідно до квитанції системи LIQPay, 19.05.2024 на картку 516813*91 здійснено переказ на суму 13000 грн, призначення платежу: видача за договором кредиту № 19.05.2024-100000010 (а.с. 10). Як слідує із довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 19.05.2024-100000010 від 19.05.2024, заборгованість [PERSON] складає: 13000,00 грн основний борг, 21840,00 грн - проценти, 1300,00 грн - комісія, 6500,00 грн - неустойка, разом 42640,00 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 19 травня 2024 року по 07 вересня 2024 року (а.с. 9). На підтвердження вказаного розрахунку позивач долучив картку субконто, в якій відображені здійснені операції за договором, в тому числі щоденні нарахування та поточне сальдо, як на момент таких нарахувань, так і остаточна сума заборгованості станом на 16.04.2025 (а.с. 36-43). Отже, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов договору позики, непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд установив, що [PERSON] 19.05.2024, ознайомившись із основними умовами кредитування в ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", уклала із указаним Товариством споживчий кредитний договір № 19.05.2024-100000010 в електронному вигляді, що відповідає вищеописаним нормам законодавства, копія якого долучена по позовної заяви. У кредитному договорі, який фактично складається із трьох частин (із пропозиції, заявки та відповіді), визначені основні умови кредитування, в тому числі сума кредиту, яка надана на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, розмір процентної ставки, дата повернення, орієнтована вартість кредиту для споживача та інше. Кожна частина договору відповідно підписана електронним підписом кредитовця чи електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора, направленого на вказаний ним номер телефону. Тобто, на обгрунтування позовних вимог позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення з відповідачкою [PERSON] в електронному вигляді кредитного договору № 19.05.2024-100000010 від 19.05.2024. Будь-яких доказів на спростування вказаної обставини, у тому числі щодо вчинення шахрайський дій, які потягли укладення спірного кредитного договору (звернення до правохоронних органів, внесення відомостей до ЄРДР, тощо), остання суду не надала, хоча в силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відсутні в матеріалах справи і докази про визнання кредитного договору недійсним чи неукладеним. У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. На підтвердження факту перерахування відповідачці 19.05.2024 коштів у розмірі 13000 грн на картку [NUMBER] позивачем надано квитанцію LIQPay, в якій вказано призначення платежу "видача за договором № 19.05.2024-100000010", який, як встановлено вище, укладено саме з [PERSON] . Відповідачка ж не була позбавлена можливості надати довідку про відсутність у неї банківської карти [NUMBER] на момент здійснення перерахування коштів. Після скасування заочного рішення вона не скористалася можливістю подання відзиву чи заявлення клопотання про витребування доказів, як і не надала докази, що вона вживала заходи з метою отримання інформації щодо себе, а суд не може перебирати на себе тягар доказування, оскільки таке суперечить принципам змагальності та диспозитивності. Таким чином, з наданих суду доказів суд вважає, що факт перерахування 19.05.2024 позивачем кредитних коштів на користь відповідачки на загальну суму 13000 грн на споживчі потреби, яка обумовлена кредитним договором, знайшов своє підтвердження, такий не спростований, що свідчить про те, що ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" виконало свої зобов`язання за вказаним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти. Доказів на підтвердження повернення таких коштів остання суду не надала. Натомість позивач надав картку субконто по договору № 19.05.2024-100000010, в якій відображені платіжні операції, та з якої встановлено відсутність сплат з метою погашення нарахованих процентів, а також повернення суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Положеннями частини 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором. Оскільки відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, за нею рахується заборгованість, а саме: 13000,00 грн - основний борг, 21840,00 грн - проценти, 1300,00 грн - комісія, 6500,00 - неустойка, на підтвердження чого позивач надав довідку-розрахунок. При цьому з картки субконто по договору № 19.05.2024-100000010 суд установив, що проценти нараховані за період з 19.05.2024 до 07.09.2024, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування - 112 днів. Згідно з обумовленими сторонами розміром процентної ставки та порядку її нарахування, нараховувалася відсоткова ставка у розмірі 1,5 % (13000грн *1,5% =195 грн) в день, що склало загальну суму нарахованих процентів 21840 грн. Така ж сума відсотків заявлена до стягнення. Однак, суд звертає увагу на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинностіЗаконом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року, денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. З урахуванням вказаних змін, суд дійшов переконання, що погоджений сторонами розмір відсоткової ставки в розмірі 1,5 % з 19.05.2024 узгоджується з Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону України "Про споживче кредитування", проте нарахування такого розміру відсоткової ставки є підставним до 20.08.2024, оскільки з 21.08.2024 розмір щоденної відсоткової ставки можливий у розмірі тільки 1 %. Таким чином, суд уважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за відсотками в розмірі 20670,00 грн з яких: 18330,00 грн за період з 19.05.2024 до 20.08.2024 (13000 грн*1,5%*94 дні), 2340,00 грн за період з 21.08.2024 до 07.09.2024 (13000грн*1%*18 днів), задоволивши позовні вимоги в цій частині частково. Також у довідці-розрахунку та картці субконто по договору № 19.05.2024-100000010 визначено комісію за надання кредиту в розмірі 1300 грн, що визначено умовами договору, з якими відповідачка погодилася, та що відповідає вимогам ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. А відтак позивач підставно заявляє до стягнення комісію в розмірі 1300,00 грн. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач у довідці-розрахунку вказує про нарахування неустойки в розмірі 6500 грн, яку включає до суми заборгованості, але суд зважає на те, що, відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Оскільки кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, а строк кредитування діє з 19.05.2024 до 07.09.2024, отже, на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Отже, суд висновує, що нарахування неустойки в сумі 6500 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак позовна вимога в частині її стягнення задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору № 19.05.2024-100000010 від 19.05.2024, у встановленому порядку та строки не погашала заборгованість, доказів належного виконання зобов`язань по поверненню позичкових коштів не надала, не подала й будь-яких доказів на спростування факту отримання нею кредитних коштів, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" слід стягнути заборгованість у розмірі 34970,00 грн (що становить 82% від заявленої до стягнення суми), з яких заборгованість за кредитом - 13000,00 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками - 20670,00 гривень, заборгованість за комісією - 1300,00 гривень, а позовні вимоги задовольнити частково. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 21). Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1986,37 грн (2422,40 грн*82%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного, ст. 205, 207, 526, 610, 626, 628, 629, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 п. 18 Перехідних положень ЦК України, ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", ст. 8, п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", ч. 1 ст. 81 ЦПК України,

Outcome: partial