Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 8 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем, [PERSON] , укладеного договір про споживчий кредит № 3434069. Згідно умов договору Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в сумі 5000 грн. із сплатою процентів в розмірі 3 % на день на строк 15 днів. Зазначив, що вказаний договір укладено на підставі вимог ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». 26 липня 2024 року укладено договір № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3434069. В подальшому відповідач, всупереч умовам Кредитного договору; ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610; 612 ЦК України, порушив вищевказані умови Кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредити Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами Кредитного договору. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом за Договором № 3434069 від 8 грудня 2021 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 23 700 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 5000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 17250 грн., заборгованість за комісіями - 1450 грн. Позивач також просив суд стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн., з урахуванням укладення договору про правову допомогу з Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» 1 липня 2024 року. До початку розгляду справи по суті від представника відповідача 2 квітня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що позовні вимоги позивача відповідач не визнає. Ствердив суду, що позивачем не доведено обов`язку у відповідача щодо повернення коштів. Зазначає, що належним доказом здійснення банківських операцій з грошовими коштами клієнтів чи наявність кредитної заборгованості є виписка з особового рахунку клієнта. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості можуть виключно документи первинної бухгалтерської документації. Надані позивачем документи, в тому числі розрахунок заборгованості, за змістом яких відсутні відомості про здійснення зарахування кредитором на користь відповідача грошових коштів, не доводять факт наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки не є документами первинного бухгалтерського обліку. Матеріали справи не містять належних та беззастережних доказів, що номер банківської картки, який вказаний як номер картки позивача, належить саме відповідачу. Позивач жодним належним і допустимим доказом не довів факт передачі відповідачу грошових коштів та наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором. Оскільки позивачем не доведено наявності заборгованості у відповідача перед позивачем в розмірі, зазначеному в позовній заяві, тому ця обставина свідчить про відсутність порушеного права позивача. Стверджує, що позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують підписання договору про надання кредиту електронним цифровим підписом, зокрема позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим із урахуванням положень ч..ч 6, 12 п. 1 ст. 3, ст.. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» , ч. 1 ст. 205 ЦК України. З долучених позивачем документів неможливо встановити те, що саме відповідачем були застосовані будь-яким способом ідентифікатори (коди підписання договору), зокрема, відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах кредитора. Відсутні доки й щодо ідентифікації за номером телефону, який би належав позичальнику. Також зазначив, що позивачем не доведено факту наявності у позивача права вимоги до відповідача та факту переходу права вимоги до позивача. На адресу суду від представника позивача 8 квітня 2025 року надійшла відповідь на відзив (а.с. 74-83). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2025 року зобов`язано Акціонерне Товариство «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д) надати суду: 1. Інформацію, чи видавалася АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] ( [INFO] ; [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка [NUMBER] . 2. Докази зарахування 8 жовтня 2021 року на картку № [NUMBER] кредитних коштів в сумі 5 000 грн., а саме: виписки по рахунку [PERSON] ( [INFO] ; [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період з 8 жовтня 2021 року по 8 листопада 2021 року. 3. Ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адресу електронної пошти) та інші відомості про власника вказаної картки. 4. Інформацію щодо номеру телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 8 жовтня 2021 року по 8 листопада 2021 року. 5. Інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) (а.с. 97-99). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2025 року зобов`язано Акціонерне Товариство «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д) надати суду: 1. Докази зарахування 8 грудня 2021 року на картку № [NUMBER] кредитних коштів в сумі 5 000 грн., а саме: виписки по рахунку [PERSON] ( [INFO] ; [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період з 8 грудня 2021 року по 8 січня 2022 року (а.с. 205-207). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач має заборгованість за укладеним кредитним договором, у зв`язку із чим, позов підлягає задоволенню. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи зам відсутності відповідача та його представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити. Судом встановлено, що 8 грудня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 3434069. Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 грн. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2250 грн., які нараховуються за ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. п. 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Ця обставина підтверджується копією договору про споживчий кредит № 3434069 від 08.12.2021 р., паспортом споживчого кредиту та анкетою-заявою на кредит (а.с. 123-136). Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] ідентифікований ТОВ «МІЛОАН», а саме: 8 грудня 2021 року на номер телефону відповідача [NUMBER] відправлено одноразовий ідентифікатор [NUMBER] (а.с. 146). Відповідно до довідки (відомість про щоденні нарахування та погашення) ТОВ «МІЛОАН» станом на 21 лютого 2022 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «МІЛОАН» становить: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 17 250 грн., заборгованість по комісії - 1450 грн., а всього - 23 700 грн. (а.с. 46, 148-149). Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» станом на 7 березня 2025 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем з 26 липня 2024 року на загальну суму 23 700 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 17 250 грн., заборгованості по комісії - 1450 грн. (а.с. 47, 150). Листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 8 липня 2025 року на виконання ухвали суду від 23.06.2025р. підтверджується та обставина, що на ім`я [PERSON] в банку емітовану карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Згідно виписки за договором № б/н за період з 08.12.2021р. по 08.01.2022р. на карту [PERSON] № [NUMBER] 8 грудня 2021 року від ТОВ «МІЛОАН» надійшли грошові кошти в сумі 5 000 грн. (ID платежу 1646085123) - а.с. 213-215. 26 липня 2024 року було укладено договір факторингу № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3434069. Ця обставина підтверджується копією договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024р., копією платіжної інструкції № 448090005 від 26.07.2024 р., копією реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року, копією акту приймання-передачі реєстру боржників за договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024р., копією реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024р., копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024р., (а.с.151-178). Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3434069. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 зазначив, що: «З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення». Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором. Твердження представника відповідача у відзиві про те, що позивачем не доведено факт перерахування відповідачу грошових коштів та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за кредитним договором, суд до уваги не бере та відхиляє. Так, перерахування відповідачу грошових коштів в сумі 5 000 грн. відповідно до умов кредитного договору № 3434069 від 08.12.2021р. первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» підтверджується належним і допустимим доказом, яким є виписка по особовому рахунку відповідача [PERSON] , яка надана суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), а 8 грудня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» перерахувало відповідачу 5 000 грн. Ця обставина підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08.07.2025 р. (а.с. 213-215). Наявність заборгованості зав кредитним договором у відповідача перед позивачем підтверджується належними і допустимими доказами, якими є: розрахунок заборгованості ТОВ «МІЛОАН» станом на 21 лютого 2022 року (а.с. 46) та розрахунок заборгованості відповідача, що наданий ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» станом на 26 липня 2024 року (а.с. 47). Доводи представника відповідача про те, що не доведення позивачем факту наявності заборгованості відповідача в розмірі, зазначеному в позовній заяві, свідчить про відсутність порушеного права позивача, суд розцінює критично. Так, позивачем надані суду належні і допустимі докази, які свідчать про порушене право позивача, а саме: копія кредитного договору, копія договору факторингу, копія розрахунку заборгованості, довідка банку про перерахування грошових коштів відповідачу. Зокрема, розрахунки заборгованості відповідачем не оскаржувалися, а власні розрахунки відповідачем не надано. Посилання представника відповідача про те, що позивачем не надано суду жодних доказів, що підтверджують підписання договору про надання кредиту електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, суд не бере до уваги. Так, підписання відповідачем договору про споживчий кредит № 3434069 8 грудня 2021 року електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора підтверджується довідкою ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію, згідно якої на номер телефону відповідача ( [NUMBER] ) 8 грудня 2021 року відправлений одноразовий ідентифікатор [NUMBER] (а.с. 146). Твердження представника відповідача про те, що позивачем не доведено права вимоги до відповідача, а також позивачем не надано доказів повної оплати права вимоги за договором факторингу, суд вважає необґрунтованими. Так, судом встановлено, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №3434069, що підтверджується копією договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024р., копією реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року, копією акту приймання-передачі реєстру боржників за договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024р., копією реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024р., копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024р., а згідно копії платіжної інструкції № 448090005 від 26.07.2024 р. ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» сплатило ТОВ «МІЛОАН» 3 310 395, 81 грн. за договором факторингу № 26-07/2024 від 26 липня 2024 року (а.с.151-178). Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У позові представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав: - договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 2 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 187-189); - прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 190-191); - заявка на надання юридичної допомоги № 357 від 1 лютого 2025 року, згідно якої сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг АО клієнту по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації, кількість - 2 години, вартість 1 години - 1500 грн., ціна - 3000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, кількість - 2 години, вартість - 3000 грн. за 1 годину, ціна - 6000 грн. (а.с. 21, 192); - витяг з акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28 лютого 2025 року, згідно якого сторони погодили надання наступних правових послуг АО Клієнту у відповідності до Заявки на надання юридичної допомоги (а.с. 22, 193). У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Так, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про надання правничої (правової) допомоги партнерами (адвокатами) АО «Лігал Ассістанс» ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» по цивільній справі № 689/490/25 про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором. Зокрема, до матеріалів справи не долучено документів, які б підтверджували повноваження партнерів (адвокатів) АО «Лігал Ассістанс» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України). Судом встановлено, що позовну заяву, відповідь на відзив, клопотання про витребування доказів, заяву на виконання вимоги суду підписано директором ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Ярославою Сердійчук (а.с. 1-5, 74-84, 86-91, 120-121), в матеріалах справи відсутні адвокатські запити щодо підготовки до стягнення заборгованості із [PERSON] тощо. Заяву про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції та приймала участь в судовому засіданні адвокат 20 травня 2025 року і 23 червня 2025 року адвокат Васюта К.С. (а.с. 107-108, 117-118, 204-207). Отже, в порушення припису п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України представником позивача не надано суду доказів того, що партнери (адвокати) АО «Лігал Ассістанс» надавали усні консультації позивачу, а також докази підготовки, складання та подачі позовної заяви до суду. Відсутні докази того, що адвокати АО «Лігал Ассістанс» збирали докази по зазначеній цивільній справі. У зв`язку із зазначеним, суд визнає неналежними доказами щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн.: договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 2 липня 2024 року, укладений між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 357 від 1 лютого 2025 року, витяг з акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28 лютого 2025 року. Таким чином, оскільки представником позивача не надано доказів надання АО «Лігал Ассістанс» позивачу правової (правничої) допомоги по даній справі, а також дійсність понесених витрат на правничу (правовому) допомогу в розмірі 9000 грн., тому у задоволенні стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову (правничу) допомогу необхідно відмовити. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ; [INFO] ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (03150, м. Київ, вулиця Гедройця Єжи, 6 , офіс 521; Код ЄДРПОУ 42640371) заборгованість за Договором про споживчий кредит № 3434069 від 8 грудня 2021 року в розмірі 23 700 грн. (двадцять три тисячі сімсот гривень), з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 5000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 17 250 грн., заборгованість за комісіями - 1450 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, оскільки позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved