Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

10.04.2025р. [PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою в якій просила встановити: - факт постійного проживання заявниці зі спадкодавицею [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ; - факт родинних відносин між заявницею та [PERSON] , який помер [INFO] , як донькою та батьком; - факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , являються чоловіком та дружиною, шлюб між якими був зареєстрований 21.02.1951 року у с. Велика Кам`янка (свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видано 05 травня 1951 р.) В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя покійному належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька вказане майно успадкувала мати заявниці - [PERSON] , яка проживала , однак нотаріально свої спадкові права не оформила. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла доньці [PERSON] . Після смерті матері в січні 2005 року, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі їй свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив, вказавши на те, що вона не підтвердила проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини та не подала протягом 6 місяців заяву про її прийняття. Також, нотаріусом було звернуто увагу на те, що в правовстановлюючому документі на будинок та в свідоцтві про смерть дані батька зазначені « [PERSON] », а в свідоцтві про одруження батьків - « [PERSON] ». Крім цього, в даному свідоцтві анкетні дані нареченої зазначені « [PERSON] ». В свідоцтві про народження заявниці, в графі «батько» зазначено « [PERSON] », а у графі «мати» зазначено « [PERSON] ». Відтак, нотаріус вказав, що документів, які б підтверджували, що [PERSON] і [PERSON] є подружжям, а також, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є одними і тими ж особами і є батьками заявниці не надано. [PERSON] вказує, що не була зареєстрована в будинку батьків, однак з 1997 року постійно проживала разом з ними до дня їх смерті. Наявність в різних документах описок в анкетних даних батьків створюють заявниці перешкоди в оформленні спадщини, а тому [PERSON] просила встановити заявлені нею факти, оскільки вони дадуть їй змогу отримати свідоцтво про право на спадщину, тобто матимуть для неї юридичне значення. В судовому засіданні 19.06.2025р. представник заявниці [PERSON] заявлені вимоги підтримала та пояснила, що батько [PERSON] помер в 1999році, а мати [PERSON] в 2005р. Обоє батьків склали на доньку заповіти, але після смерті батька заявниця заяву про прийняття спадщини не подавала, а тому його майно успадкувала дружина [PERSON] фактом вступу в управління спадковим майном. Після смерті матері, [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, але отримала відмову нотаріуса, яка обгрунтована відсутністю підтверджень спільного проживання спадкоємиці зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини та розбіжністю анкетних даних батьків в різних документах, що ставить під сумнів родинні відносини між заявницею та її батьком, а також наявність укладеного шлюбу між батьками. Оскільки в інший спосіб виправити описки в документах та підтвердити спільне проживання [PERSON] зі спадкодавицею, змоги не має, представник [PERSON] просила встановити факти, які матимуть юридичне значення. В судове засідання 26.08.2025р. заявниця [PERSON] та її представник не з`явилися, [PERSON] подала до суду письмове клопотання, в якому просила розглянути справу за їхньої відсутності. Заявлені вимоги просила задовольнити з підстав, зазначених в заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. 26.05.2025р. голова П`ядицької сілььської ради Гайдейчук П. подав до суду письмове клопотання, в якому просив проводити розгляду справи за відсутності їхнього представника та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника заявниці, допитавши свідків, а також дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з долучених до справи письмових доказів було встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Велика Кам`янка, Коршівського (на теперішній час Коломийського) району, Станіславської (на теперішній час Івано-Франківської) області. 21.02.151 року в с. Велика Кам`янка був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . [INFO] в с. Велика Кам`янка, Коломийського району, Івано-Франківської області народилася [PERSON] . Її батьками в свідоцтві про народження № [NUMBER] зазначені [PERSON] та [PERSON] . 10 травня 1984 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Великокам`янською сільською радою, актовий запис 6 та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно Свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 05.08.1989р., [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Коломийської районної ради № 125 від 14.06.1989р. На підставі вищевказаного свідоцтва, право власності за [PERSON] було зареєстровано в Коломийському МБТІ в реєстровій книзі № 1 під реєстровим №346, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів. Згідно опису майна, домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 45,2 кв.м., житловою - 35,9 кв.м., літньої кухні літ. «Б», комори літ. «В, Д», гаражу стайні літ. «Г, И», вбиральні стодоли літ. «І; К», навісу літ. «Л», криниці №1, огорожі №2-3, вимощення. В довідці, виданій виконкомом П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 16.01.2025р. № 7/02-32/23 зазначено, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] , (теперішня [ADDRESS] . Господарство відносилося до робітничого двору. Згідно записів в погосподарській книзі, станом на 01.01.1991р. у домоволодінні, яке належить [PERSON] , окрім власника також проживали його дружина [PERSON] , донька [PERSON] та зять [PERSON] . В 1992 році донька та зять виїхали проживати в с. Жукотин, Коломийського району, Івано-Франківської області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 01 серпня 1997 року секретарем Великокам`янської сільської ради був посвідчений заповіт за яким [PERSON] все своє майно, яке буде належати йому на момент смерті деб воно не було та з чого б не складалося заповів своєму онуку [PERSON] , 1984 р.н. Відповідно до довідки, виданій виконкомом П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 16.01.2025р. № 7/02-32/23 встановлено, що заповіт від імені померлого [PERSON] , який посвідчувався виконкомом Великокам`янської сільської ради 01.08.1997р. реєстровий № 71, не змінювався і не скасовувався. У вказаній довідці також зазначено, що на момент смерті [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] ) була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] . В пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В даній справі спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , а тому застосуванню підлягають положення ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1 ст. 549 ЦК УРСР). Згідно ст.. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). В поданій до суду заяві [PERSON] вказувала, що після смерті її батька [PERSON] ніхто зі спадкоємців по закону, а також і її син [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. В управління та володіння спадковим майном фактично вступила дружина спадкодавця - [PERSON] , яка після смерті чоловіка залишилася проживати в тому ж будинку, а тому в розумінні ст. 548 ЦК УРСР, вважається такою, що прийняла спадщину, тобто являється єдиною спадкоємицею майна [PERSON] за законом. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть № 3. Відповідно до заповіту, посвідченого 10.02.2000р. виконкомом Великокам`янської сільської ради реєстровий № 33, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, і взагалі все те на що вона по закону матиме право заповіла своїй доньці [PERSON] . В довідці, виданій виконкомом П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 24.03.2025р. № 100 зазначено, заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчувався та не змінювався. На день смерті [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS] , ніхто зареєстрований не був. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №5/2025, копія яких була надана приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івановичм В.О. на виконання ухвали суду про витребування доказів, 05.02.2025р. [PERSON] подала заяву в якій просила видати їй Свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо майна її матері [PERSON] , а саме домоволодіння по [ADDRESS] . Зі змісту постанови приватного нотаріуса Іванова В.О. від 05.02.2025р. вбачається, що дослідивши надані [PERSON] документи нотаріус встановив, що у правовстановлюючому документі на будинок та у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] зазначено власника та особу померлого - [PERSON] . У свідоцтві про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , яке видано 05 травня 1951р. Великокам`янською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області вказано прізвище, ім`я, по батькові нареченого - [PERSON] та вказано прізвище, ім`я, по батькові нареченої - [PERSON] . У свідоцтва про народження спадкоємця [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) серії [NUMBER] у графі «Батько» вказано прізвище, ім`я, по батькові - [PERSON] , а у графі «Мати» вказано прізвище, ім`я, по батькові - [PERSON] . Документів, які б підтверджували, що [PERSON] і [PERSON] є подружжям, а також, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є одними і тими ж особами і є батьками [PERSON] , спадкоємиця надати не може. В зв`язку з зазначеним, нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , оскільки вона не прийняла спадщину після смерті її матері [PERSON] , так як не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, або не підтвердила факт постійного місця проживання із спадкодавцем, а також вона не може довести факт родинних зв`язків з спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, заявницею за допомогою належних та допустимих письмових доказів було підтверджено, що після смерті батьків та відкриття спадщини вона намагалася оформити свої спадкові права, проте, через виявлені нотаріусом розбіжності в анкетних даних батьків в різних документах, а також через відсутність підтверджень спільного проживання спадкоємиці зі спадкодавцями на момент відкриття спадщини, оформлення спадщини не відбулося. У зв`язку із зазначеними обставинами [PERSON] була змушена звернутися до суду з заявою про встановлення фактів, що мають для неї юридичне значення. Досліджуючи обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, суд виходить з наступних норм права та встановлених обставин. Зміст постанови нотаріуса зокрема доводить, що для підтвердження прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] необхідно встановити факт їхнього спільного проживання на момент відкриття спадщини - [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до Витягу з реєстру Коршівської територіальної громади вбачається, що [PERSON] з 20.08.1987 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, в довідці, виданій Жукотинським старостинським округом Коршівської сільської ради від 24.07.2025р. № 112 зазначено, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає в с. Жукотин з 1997 року. В акті про підтвердження місця проживання від 10.03.2025р., складеному старостою Великокам`янського старостинського округу П`ядицької сільської ради Івантишиним І.М. та депутатом сільської ради Адамським М.Й. вказано, що за інформацією сусідів було підтверджено факт проживання [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] згідно погосподарської книги з 1999р. до дня її смерті - [INFO] [PERSON] утримувала та утримує по теперішній час в належному стані спадкове майно після смерті матері. Крім цього, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази, в яких зазначила, що вона проживає в [ADDRESS] , та знає заявницю, як свою сусідку. Вказала, що [PERSON] проживала в їхньому селі по [ADDRESS] зі своєю матір`ю та батьком. Батько заявниці - [PERSON] , помер в 1999 році, і після його смерті [PERSON] проживала разом з матір`ю аж до смерті останньої в 2005 році. Обох батьків поховала заявниця. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він проживає в [ADDRESS] . Заявниця є його сусідкою, її він знає з дитинства. [PERSON] з кінця 1990 рр. проживала зі своїми батьками: [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] . Після смерті батьків, [PERSON] залишилась проживати в батьківській хаті та зараз там мешкає зі своїми дітьми. Батько [PERSON] помер в 1999р., а мати в 2005р. Донька доглядала за обома батьками, проживала разом ними на момент їхньої смерті, здійснила їх поховання. Також свідок зазначив, що по батькові [PERSON] було « [PERSON] » і в селі всі його так ввічливо і називали. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, дослідивши зібрані у справі письмові докази в сукупності з показами свідків, суд дійшов висновку про підтвердження ними факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини. Щодо встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року (зі змінами) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії. свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родин них відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлювання неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, в наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючою ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат і сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин. Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах. В свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] у графі «Батько» вказано прізвище, ім`я, по батькові - « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] анкетні дані особи, яка померла зазначено « [PERSON] ». Отже, вбачається невідповідність двох букв в зазначені по батькові особи між вищевказаними документами, внаслідок чого заявниці не може довести своє споріднення з [PERSON] . При цьому, варто зазначити, що всі інші анкетні дані [PERSON] між цими ж документами збігаються та сумнівів не викликають. Суд бере до уваги, що в записах в погосподарській книзі та в довідці, виданій виконкомом П`ядицької сільської ради від 16.01.2025р. № 7/02-32/23, [PERSON] значиться як донька [PERSON] . Крім цього, дописані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] також вказували, що [PERSON] була донькою [PERSON] , проживала разом з ним, доглядала його до смерті та здійснила поховання. Відтак, суд вважає, що вказані докази є належними та достатніми для підтвердження наявності кровної спорідненості між заявницею та [PERSON] , як донькою та батьком, а незначні відмінності в написанні по батькові між різними документами були допущені випадково, являються опискою, наявність якої не може спростовувати родинні відносини вказаних осіб. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як донькою та батьком, є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають задоволенню. З подібних міркувань суд також вважає доведеними вимоги [PERSON] про встановлення факту, що [PERSON] та [PERSON] являються чоловіком та дружиною, шлюб між якими був зареєстрований 21.02.1951р. у с. Велика Кам`янка, оскільки відомості про перебування батьків заявниці у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. Суд бере до уваги, що вказані документи містять незначні невідповідності в анкетних даних нареченої та нареченого, однак вважає, що дані невідповідності, як і в інших документах, являються описками, допущеними внаслідок неуважності відповідальних за заповнення осіб. На підставі зазначеного,

Outcome: approved