Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

11 серпня 2025 року Фастівським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким позовну заяву [PERSON] залишено без задоволення. Так, від сторони відповідача направлено докази понесення витрат на правову допомогу лише 18 серпня 2025 року, тобто після ухвалення рішення у справі, зробивши до закінчення судових дебатів у справі про це відповідну заяву, а саме зазначено у відзиві на позовну заяву. Таким чином, виникла необхідність в окремому вирішенні даного питання. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України). При цьому, оскільки п`ятиденний термін, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, закінчується 16.08.2025 року, тобто у вихідний день, останній день на подачу даної заяви є наступний робочий, тобто 18.08.2025 року. Ухвалою суду від 22.08.2025 року заяву про розподіл судових витрат призначено до розгляду у судовому засіданні. Сторона відповідача у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином. Позивач в судовому засіданні заперечував проти ухвалення додаткового рішення. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 270 ЦПК України, \~суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. В силу вимог ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, враховуючи строки розгляду даної заяви та те, що неявки сторін не перешкоджає розгляду заяви, суд не вбачає перешкод для розгляду заяви. Суд, повно та всебічно вививши матеріали вищезазначеної справи вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Згідно п.\~3\~ч.1\~ст.\~270\~ЦПК\~України,\~\~суд що\~ухвалив рішення,\~може за\~заявою учасників\~справи чи\~з власної\~ініціативи ухвалити\~додаткове рішення,\~якщо судом не вирішено питання про судові витрати . В п. 20\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~18\~грудня 2009\~року №14\~\~«Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (у редакції 2004 року ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: \~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; \~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про\~надання правничої допомоги на підставі відповідних\~доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З метою отримання професійної правничої допомоги 18.04.2024 року [PERSON] укладено з адвокатом Нейрановським А.О. Договір №1804 про надання правової допомоги. За умовами вказаного договору, адвокат взяв на себе зобов`язання надати необхідну правничу допомогу довірителю, а довіритель зобов`язалася оплатити надання правової допомог та супутні витрати. Адвокатом надано Акт-розрахунок прийому-передачі правової допомоги від 15 серпня 2025 року, що містить детальний обсяг робіт на суму 8\~000,00 грн. та гонорар успіху у сумі 2\~000,00 грн. Таким чином, загальна сума коштів, яка підлягає сплаті Головко О.О. на рахунок адвоката, складає 10\~000,00 грн., що має бути сплачено протягом 30 днів з моменту прийняття судом рішення у справі, про що зазначено у вказаному акті. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: \~1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; \~2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; \~3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; \~4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,\~\~пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналізуючи перелік наданих послуг та матеріали справи суд зауважує, що адвокатом включено підготовка та складання клопотання про проведення письмового опитування учасника справи, клопотання про проведення відеоконференції, які задоволено судом не було. Також адвокат включив підготовку клопотання про витребування доказів, яке було задоволено лише частково. Слід також вказати, що підготовка та подання в суд клопотання про стягнення судових витрат, є процесуальним обов`язком сторони позивача, належне виконання якого матиме наслідок відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок іншої сторони, а тому зазначення цієї роботи окремим пунктом, за яке мають стягуватись додатково кошти, не є доцільним. Крім того, на думку суду, стягненню підлягають лише витрати які мають обґрунтований розмір, є неминучими та ті, які вплинули на вирішення даного спору, якими, серед іншого, так званий «гонорар успіху» не являється. Беручи до уваги вимоги ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні даного позову, дотримуючись принципів розумності, справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача, до 3 000,00 грн. На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони відповідача під час розгляду справи, професійну підготовку представника до її розгляду та значення даної справи для відповідача.

Outcome: approved