Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Темнюкову Марину Ігорівну звернувся до суду з позовом до Мереф`янської міської ради Харківської області, в якому просить визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , мешкає: [ADDRESS] ), право власності за набувальною давністю на 13/40 часток квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 2003 року є власником 27/40 частини квартири що розташована за адресою: [ADDRESS] , у вказаному житлі проживає більше 20 років, добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою утримує її, підтримує в належному стані, сплачує комунальні послуги. Квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] була приватизована згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 05.09.1997 п/н 8047/7/. Власниками приватизованої квартири були: [PERSON] 27/40 та [PERSON] ,13/40, які перебували у незареєстрованому шлюбі. [PERSON] помер [INFO] , після смерті спадкоємцями його частини квартири стали: [PERSON] частка 27/80 та [PERSON] частка 27/80. [PERSON] померла [INFO] . ктом депутата Мереф`янської міської ради, [PERSON] від 08.05.2003 року, встановлено, що на момент обстеження в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає і не прописаний (зареєстрований). Таким чином частина квартири, а саме 13/40 від загальної площі залишилась від умерлої. Враховуючи вищезазначене останній констатував, що після смерті співвласниці квартири, [PERSON] , ніхто в управління успадкованим майном не вступив і в квартирі не був прописаний. 08.05.2003 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування частини квартини, відповідно до умов якого «Дародавці» подарували у рівних долях кожна, 27/40 (двадцять сім сорокових) частин квартири, а «Обдарований» прийняв у дар 27/40 (двадцять сім сорокових) частин квартири, під [ADDRESS] . За договором передається, 27/40 (двадцять сім сорокових) частин квартири, що складається з трьох жилих кімнат. Загальна площа цієї квартири становить 60,90 кв.м. житлова площа становить 39,40 кв.м. Договір Дарування нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. за реєстровим номером 1212. Позивач у вказаному житлі проживає більше 20 років, добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою утримує її, підтримує в належному стані, сплачує комунальні послуги. Також квитанціями та виписками по рахункам підтверджується факт оплати за користування комунальними послугами, а саме: довідкою ОСББ № 23, «Мерефа-Центральн» Харківського району, відповідно до якої [PERSON] є власником квартири в [ADDRESS] , заборгованості по кварт платі не має, рахунком [NUMBER] за «Електроенергію», адреса: [ADDRESS] заборгованість відсутня, рахунком [NUMBER] про спожитий газ за березень 2025 газопостачальна компанія НАВТОГАЗ за адресою: [ADDRESS] заборгованість відсутня, рахунком [NUMBER] за послуги розподілу газу за квітень 2025 заборгованість відсутня. Рух справи. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 14 квітня 2025 року, вищезазначену справу було передано в провадження головуючому судді Омельник М.М. Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 17 квітня 2025 року до суду надійшла позовна заява з виправленими недоліками. Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22 травня 2025 року задоволено клопотання позивача та витребувано з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області інформацію щодо відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 06 червня 2025 року до суду надійшла відповідь з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області на виконання ухвали від 22 травня 2025 року про витребування доказів. Ухвалою суду від 07 серпня 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Темнюкова М.І. до канцелярії суду надала заяву, в якій просить судове засідання по справі проводити за її відсутності. Представник відповідача Мереф`янської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву в якому прохав розглянути позовну заяву за відсутності представника ради, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 05.09.1997 п/н 8047/7/ квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] була приватизована [PERSON] частка 27/40 та [PERSON] частка 13/40, [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями його частини квартири стали: [PERSON] частка 27/80 та [PERSON] частка 27/80. Відповідно до листа Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 29 квітня 2025 року № 1173/01-16 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Актом депутата Мереф`янської міської ради від 08 травня 2003 року, зафіксовано, що на момент обстеження в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає і не прописаний (зареєстрований). Таким чином частина квартири, а саме 13/40 від загальної площі залишилась відумерлої. Після смерті співвласниці квартири, [PERSON] , ніхто в управління успадкованим майном не вступив і в квартирі не був прописаний. 08 травня 2003 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування частини квартини, відповідно до умов якого «Дародавці» подарували у рівних долях кожна, 27/40 (двадцять сім сорокових) частин квартири, а «Обдарований» прийняв у дар 27/40 (двадцять сім сорокових) частин квартири, під [ADDRESS] . За договором передається, 27/40 (двадцять сім сорокових) частин квартири, що складається з трьох жилих кімнат. Загальна площа цієї квартири становить 60,90 кв.м. житлова площа становить 39,40 кв.м. Договір Дарування нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. за реєстровим номером 1212. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 жовтня 2003 року власником 27/40 частини квартири по [ADDRESS] згідно договору дарування від 08 травня 2003 року є [PERSON] . Замовником технічного паспорту на квартиру, яка розташована по [ADDRESS] , є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб від 06 вересня 2008 року виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції Серія 1 ВЛ № 098777 [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за період з 01 грудня 2009 року по 04 листопада 2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Позивач зазначив, що він користується спірною квартирою відкрито, добросовісно та безперервно більше 20 років, утримує її в належному стані та сплачує комунальні послуги, що підтверджується квитанціями та виписками по рахункам підтверджується факт оплати за користування комунальними послугами, а саме: довідкою ОСББ № 23, «Мерефа-Центральна» Харківського району, відповідно до якої [PERSON] є власником квартири в [ADDRESS] , заборгованості по кварт платі не має, рахунком [NUMBER] за «Електроенергію», адреса: [ADDRESS] заборгованість відсутня, рахунком [NUMBER] про спожитий газ за березень 2025 газопостачальна компанія НАВТОГАЗ за адресою: [ADDRESS] заборгованість відсутня, рахунком [NUMBER] за послуги розподілу газу за квітень 2025 заборгованість відсутня. Оцінка суду. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також ч. 4\~ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 ЦК України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч.3\~ст.344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2\~ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~Цивільному кодексі України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно п. 5 ч. 1\~ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, враховуючи, що позивач з 2003 року добросовісно, відкрито, безперервно і тривало володіє спірною квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] , поводиться з нею як власник, на дане майно не претендують інші особи, закон дозволяє таке набуття права власності, як набувальна давність, наявні всі передбачені законом передумови в сукупності, які є підставою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на це нерухоме майно. Щодо судових витрат. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1)\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та адвокатом Темнюковою М.І. 08 квітня 2025 року укладено договір про надання правової (правничої) допомоги. На підтвердження оплати витрат на правову допомогу представником позивача жодного доказу не надано. Згідно із частиною другою статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Таким чином, відсутні підстави про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем 14 .04.2025 сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та згідно квитанції від 17.04.2025 доплачено 130 грн судового збору.

Outcome: approved