Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

25.04.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області (як орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Позов мотивований тим, що він, [PERSON] , з 18.04.2013 по 29.08.2016 перебував перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29.08.2016 року (справа № 636/2673/16-ц). З 2016 року син став проживати з ним (позивачем) у м. Чугуєві, а з початком повномасштабного російського вторгнення - в смт. Клевань Рівненської області, а згодом вони переїхали до - м. Житомир, де проживають й на цей час. Позивач зазначає, що вихованням та утриманням сина займається тільки він, мати дитини не бере участі в житті сина, зловживає наркотичними речовинами, не приймає участі в матеріальному забезпеченні сина, жодного разу не привітала дитину з днем народження та жодним іншим святом, ніколи не відвідувала батьківські збори. Син навчається в 5-б класі Чугуївського ліцею №1, але у зв`язку з ситуацією в країні наразі переведений на онлайн форму навчання. Відповідачка не цікавиться здоров`ям сина, успіхами у навчанні, повністю самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків щодо виховання дитини та забезпеченні здобуття ним повної загальної середньої освіти, що негативно впливає на фізичний розвиток сина як складову виховання. Крім того, дитина взагалі не вважає відповідачку членом своєї сімї та не відчуває прихильності до неї. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що поведінка відповідачки та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно сина. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області [PERSON] від 07 травня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17 жовтня 2024 року замінено третю особу - Службу у справах дітей Чугуївської міської ради Харківської області на Служба у справах дітей та сім`ї при виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку зазначена справа була розподілена судді Чугуївського міського суду Харківської області Карімову І.В., ухвалою якого від 26 березня 2025 року цивільна справа прийнята до провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.05.2025 року. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 30травня 2025 року закінчено підготовче провадження у справі, розгляд якої призначено по суті. До суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] адвоката Черкес Т.А. про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, клопотань або додаткових пояснень не мають. Відповідачка [PERSON] була повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, до суду не з`явилась повторно, не скористалась правом мати свого представника та надати відповідь на позовну заяву. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї при виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району до суду не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки не повідомив. Відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи на підставі наданих доказів, ухваливши у справі заочне рішення, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.07.2013 року виконавчим комітетом Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, відповідно до якого [PERSON] народився [INFO] в селищі Малинівка, Чугуївський район, Харківська область, Україна, про що зроблений відповідний актовий запис за №32. Батьки: батько - [PERSON] , громадянин України, мати - [PERSON] , громадянка України. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 29.08.2016 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області (справа №636/2673/16-ц, провадження № 2/636/1558/16). Згідно копії довідки відділу державної реєстрації Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 29.04.2022 за № 0201-27/601 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та має склад сім`ї - син [PERSON] [INFO] , який фактично проживає з батьком, але зареєстрований по [ADDRESS] . Як вбачається з копії довідок про тимчасове місце проживання особи в Клеванській громаді за реєстраційними відомостями про внутрішньо переміщених осіб до Клеванської селищної територіальної громади, Центр надання адміністративних послуг Клеванської селищної ради повідомляє наступну інформацію про внутрішньо переміщену особу: місце тимчасового проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] . Як вбачається з висновку органу опіки і піклування Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 15 квітня 2025 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , предметом розгляду органу опіки та піклування було звернення [PERSON] щодо надання висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Висновок наданий після вивчення матеріалів, що надійшли до органу опіки та піклування, у тому числі: акту обстеження умов проживання ССД Житомирської міської ради від 30.05.2024 року, відповідно до якого умови проживання задовільні, створені усі необхідні умови для проживання та виховання дитини; характеристики КЗ «Чугуївський ліцей №1 ім. І.Ю. Рєпіна» [PERSON] , який навчається в 6-Б класі, і у зв`язку з ситуацією в країні наразі переведений на онлайн форму навчання. У висновку зазначено, що зі слів батька [PERSON] у вихованні сина та в його матеріальному забезпеченні участі не приймала з 2016 року та не приймає по теперішній час, не цікавиться здоров`ям сина, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує, повністю самоусунулась від виконання своїх материнських обов`язків, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток сина як складову виховання. Крім того, дитина взагалі не вважає відповідачку членом своєї сімї та не відчуває прихильності до неї. Також у висновку органу опіки і піклування міститься інформація, що згідно вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 06.12.2024 (справа № 636/3792/24, провадження № 1-кп/636/967/24) [PERSON] засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 309 та ч.1ст. 263 КК України, до позбавлення волі та відбуває покарання у ДУ «Качанівська виправна колонія (№54). У зв`язку із зазначеним та з метою захисту прав та інтересів дитини служба у справах дітей та сім`ї при виконавчому комітеті Малинівської селищної ради Чугуївського району Вважає, що існують підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Однак суд на підставі ч.6 ст. 19 СК України не може погодитись з вищевказаним висновком органу опіки і піклування, оскільки він є необґрунтованим, так як на його підставі не можна встановити фактичні обставини справи. Даний висновок за своїм змістом лише констатує факт «свідомого ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини: не піклується про її життя та здоров`я, матеріально не допомагає, не цікавиться розвитком» без його належної перевірки, і грунтується лише на поясненнях [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. У разі спору передусім повинні бути визначені інтереси дитини й тільки потім - права батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 04 квітня 2018 року у справві №756/2109/16-ц, провадження № 61-5487св18. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21). Крім того, при вирішенні цього спору суд враховує висновки Верховного суду, викладені в постанові від 8 червня 2022 року у справі № 362/4847/20., в якій зроблений правовий висновок про те, що факт взяття одного з батьків під варту є об`єктивною причиною, яка унеможливлює виконання ним батьківських обов`язків. У такому разі позбавлення батька чи матері батьківських прав буде порушенням забезпечення найкращих інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). При цьому суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19), про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідачки, зловживання наркотичними засобами, ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та її винної поведінки. При цьому суд зазначає, що відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за недоведеності позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав.

Outcome: dismissed