Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

08.05.2025 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.05.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем укладено кредитний договір № 140017 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладення Договору перевірило особисті дані Відповідача з метою ідентифікації та приналежність платіжної картки позичальнику. Електронний підпис одноразовий ідентифікатор с825а434 було відправлено на номер телефону [NUMBER] відповідача та ним введено 12.05.2024 о 11:50:20. Відповідно до умов Кредитного договору, сума кредиту становить 10667,00 грн., надається не пізніше наступного дня після укладення договору та надається в наступному порядку: 8000.25 грн. на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , та у розмірі 2666.75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією. Строк договору складає 84 дні з 12.05.2024 року по 04.08.2024 року; проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390.0 % річних; тип процентної ставки - фіксована. Всупереч умовам договору, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 17412,72 грн., яка складається з наступного: 10667,00 грн. - заборгованість по кредиту; 6244,72 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 комісія за кредитним договором. 10.10.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «КРЕДІПЛЮС» та позивач уклали договір факторингу №10102024, згідно якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «КРЕДІПЛЮС» відступило право вимоги за кредитними договорами до позичальників позивачу, включаючи право вимоги до відповідача за кредитним договором № 140017 від 12.05.2024 року у сумі 17412,72 грн. Підтримуючи вище викладене, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 17412,72 грн., що складається з 10667,00 грн. - заборгованість по кредиту; 6244,72 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 501,00 грн. - комісія та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Хотинського районного суду від 12 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просить суд проводити розгляд справи у відсутності представника та щодо заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 140017, який складається з індивідуальної та публічної частин. Індивідуальна частина договору містить персональні умови кредитування, а саме: -п. 2.1. кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором та в строк визначений п. 2.6. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 2.2.1. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше остаточного погашення заборгованості, згідно п. 2.6 договору та виконати інші зобов`язання, визначені договором; -п. 2.2. кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника та інші не заборонені законом цілі. Типом кредиту є кредит; - п. 2.2.1. сума кредиту становить 10667.00 грн. (десять тисяч шісток шістдесят сім гривень 00 копійок), надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 8000.25 грн. на № картки/рахунку позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 2666.75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини; - п. 2.3. проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних; тип процентної ставки - фіксована; - п. 2.4. знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень; стандартний (базовий) тариф за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн.; -п. 2.5. комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини; -п.2.6. загальний строк кредитування за цим договором складає 84 дні з 12.05.2024 (дата надання кредиту) по 04.08.2024; -п. 2.6.1. строк на який надається кредит встановлюється графіком платежів; періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні; -п. 2.7. загальні витрати позичальника за кредитом складають 8917.47 грн.; -п. 2.7.1. денна процентна ставка складає 8917.47 грн./10667.00 грн./84 днів*100%=0,9952%/день; - п. 2.8. орієнтована реальна річна процентна ставка складає 48115,15% річних. Договір про споживчий кредит та графік платежів підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором с52с3fd0, що свідчить про ознайомлення з істотними умовами договору та їх прийняття відповідачем. Як вбачається з публічної частини договору про споживчий кредит, затвердженого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» наказом №14-од від 29.03.2024, в редакції, яка діє з 01.04.2024 року, позичальник приймає умови публічної частини, як невід`ємної його частини, шляхом підписання індивідуальної частини. З паспорту споживчого кредиту слідує, що між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» в особі кредитодавця/кредитного агента [PERSON] та [PERSON] укладений договір, згідно якого тип кредиту - кредит, сума/ліміт кредиту - 10667.00 грн., строк кредитування - 84 дні, спосіб та строк кредитування - кредит надається не пізніше наступного дня з моменту укладення договору в наступному порядку: у розмірі 8000.25 грн. на № картки/рахунку позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 2666.75 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини; процентна ставка, відсотків річних - 390,00%, тип процентної ставки - фіксована, комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн., загальні витрати за кредитом -7270.70 грн., орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 8917.47 грн., реальна річна процентна ставка - 48115,15% річних. Копією довідки №11 від 26.12.2024 року вих.№1603/26-12 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» підтверджується, що «Фінансова компанія «Кредіплюс» перерахувала кошти 12.05.2024 року [PERSON] на картку № [NUMBER] у сумі 8000,25 грн., призначення платежу: Видача кредиту №140017 від 12.05.2024. 10 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю» «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу №10102024, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрах прав вимоги. Згідно витягу з додатку №1 до договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] за кредитним договором №140017 від 12.05.2024 року в сумі 17412,72 грн. Відповідно до копії виписки з особового рахунка [PERSON] за кредитним договором №140017 від 12.05.2024, заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» за період з 10.10.2024 по 05.03.2025 (включно) складає 17412,72 грн.: - заборгованість за кредитом - 10667,00 грн.; - заборгованість за комісією - 501,00 грн.; - заборгованість за відсотками - 6244,72 грн. Як встановлено з відповіді АТ КБ «Універсал банк» від 27.06.2025 року, [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] , а також випискою по рахунку № [NUMBER] за період 12.05.2024-17.05.2024 підтверджується зарахування на вказаний рахунок грошових коштів у сумі 8000.25 грн. 12.05.2024 року. Також зазначено, що номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером телефону за картковим рахунком № [NUMBER] та знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Повний номер рахунку за картою № [NUMBER] , що належить [PERSON] , на який зараховано кошти: [NUMBER] . Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору, що також не оспорюються відповідачем. Розрахунок заборгованості підтверджує існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Договір був укладений шляхом його безпосереднього підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором с52с3fd0. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір №140017 від 12.05.2024 року підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), згідно зі статтею 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Положеннями Цивільного кодексу України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб`єктів господарювання. Відповідно до статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною першою статті 1082 ЦК України передбачено зобов`язання боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд вважає, що копія договору факторингу та реєстру права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення, а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідач погодився із вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язаний його виконувати в повному обсязі. Жодних порушень нарахувань чи неправильності вказаного розміру заборгованості щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, судом не встановлено. Доказів того, що [PERSON] сплатив заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 7000 гривень. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 року, укладеного між Адвокатським Бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»; копію протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 року; копію додаткової угоди №14 до договору №04/02/25-01 від 04.02.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025. Таким чином, представником позивача підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Зважаючи на те, що позов задоволено на користь позивача, суд, на підставі ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати та витрати на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved