Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» в особі свого представника, Лебідь Каріни Віталіївни, звернувся до суду із заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №368353-КС-002 від 25.08.2021 у розмірі 25389,57 гривень, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту складає 9892,23 гривень; сума прострочених платежів по процентах складає 15032,01 гривень; сума заборгованості по штрафам складає 0,00 гривень; сума прострочених платежів за комісією складає 465,33 гривень, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень. У позовній заяві представник позивача просить суд розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, без участі позивача, не проти ухвалення заочного рішення суду. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався, що 25.08.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] був укладений кредитний договір №368353-КС-002 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового персонального ідентифікатора G-7848. Відразу після вчинених дій відповідача, ТОВ «Бізнес позика» перерахувало грошові кошти в сумі 10000,00 гривень на платіжну картку відповідача № [NUMBER] безготівковим зарахуванням, тому кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив вимоги статей 526, 527, 530, 1054 ЦК України, тобто ухилився від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 09.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено судове засідання на 07 липня 2025 року. Ухвалою судді від 07.07.2025 відкладено судове засідання на 01.09.2025 та призначено справу судового розгляду повторно. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у порядку п.4 ч.8 ст.128 та п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України засобами поштового зв`язку, проте конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник позивача у позові просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання сторони по справі не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином: позивач у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України, відповідач засобами Електронного суду та засобами поштового зв`язку, однак конверт був повернутий з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Суддя зазначає, що неотримання повідомлення суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи. У разі якщо повідомлення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою відповідно до п.5 ст.272 ЦПК України, і повернуто у зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Відповідно до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суддя вважає, що є підстави для розгляду справи по суті, враховуючи прохання позивача у позовній заяві про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Суддя, у порядку статей 280 та 281 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин. Судом встановлено, що 25.08.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] був укладений кредитний договір №368353-КС-002 у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового персонального ідентифікатора G-7848. Згідно платіжного доручення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №31007 від 25.08.2021, відразу після вчинених дій відповідача ТОВ «Бізнес позика» перерахувало грошові кошти в сумі 10000,00 гривень (десять тисяч гривень нуль копійок) на платіжну картку відповідача № [NUMBER] безготівковим зарахуванням, тому кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі 25389,57 гривень (двадцять п`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят сім копійок), з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту складає 9892,23 гривень (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто дві гривні двадцять три копійки); сума прострочених платежів по процентах складає 15032,01 гривень (п`ятнадцять тисяч тридцять дві гривні одна копійка); сума заборгованості по штрафам складає 0,00 гривень; сума прострочених платежів за комісією складає 465,33 гривень (чотириста шістдесят п`ять гривень тридцять три копійки). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У відповідності до вимог ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як це закріплено вимогами ст. 1055 ЦК України. За правилами ст. 526, ст. 527, ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до п.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів. Положеннями ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з того, що відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що ним належним чином виконувалися умови кредитного договору, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, які свідчать про наявність порушення відповідачем прав позивача за вказаним вище кредитним договором, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес позика» суми заборгованості за кредитом, суми заборгованості по відсотках, сума прострочених платежів за комісією. Відповідач у справі не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки кредитора ТОВ «Бізнес позика», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним в розумінні вимог ст. 516 ЦК України. Таким чином, беручи до уваги наведені вище обставини та вимоги діючого законодавства України, суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повного повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків та комісії матеріали справи не містять, а відтак, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, прострочених платежів по процентах, прострочених платежів за комісією є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, в межах заявлених позовних вимог, оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України. Згідно з платіжної інструкції №7262 від 23.05.2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок). На підставі викладеного,

Outcome: approved