Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТзОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024 в розмірі 38\~000,00 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 25.04.2024 між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір №24.04.2024-100002327. Згідно з умовами кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у сумі 10000 грн, строком на 210 днів. Умовами кредитного договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Позивач зазначив, що він належним чином виконав умови кредитного договору надавши відповідачу кредит у розмірі 10000 грн строком на 210 днів, які отримані відповідачем 25.04.2024. Водночас, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором за №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024 у розмірі 38\~000,00 грн, яка складається з: 10\~000,00 грн тіло кредиту; 21\~000,00 грн проценти; комісії у розмірі 2000,00 грн та неустойки у розмірі 5000,00 грн. Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. 16.05.2025 представником відповідача подано письмові пояснення, в яких відповідач не погоджується із позовом, вважає його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки не визнає розміру заборгованості, та вказує, що позивачем не доведено його надання, оскільки до позову не долучено жодних первинних бухгалтерських документів, які можуть слугувати належними доказами у справі, а тому, на думку сторони відповідача неможливо встановити розмір такої заборгованості. Крім того, сторона відповідача стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем грошових коштів за оспорюваним кредитним договором. В сою чергу довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №24.04.2024 -100002327 від 25.04.2024 на яку покликається позивач, не є первинним документом, в розумінні чинного законодавства, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Розрахунок є виключно внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум. Сторона відповідача вважає, що жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024, користування відповідачем кредитними коштами, позивач не надав. Також сторона відповідача вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за комісією не підлягає до задоволення, оскільки в кредитному договорі №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024, Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту, а тому положення вказаного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію (без зазначення переліку дій банку, які входять до її складу) є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2, статті 11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином сторона відповідача вважає, що нарахування відповідачу заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 2000 грн. є безпідставним. Також сторона відповідача вважає, що нарахування позивачу неустойки суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних Положень ЦК України, а тому у цій частині позову просить відмовити. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позові представник позивача просив розгляд справи без його участі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про місце та час розгляду справи. Представник відповідача адвокат Шелудько О.О. 07.07.2025 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, за наявними в матеріалах справи документами. Заслухавши учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено, що 25.04.2024 позивач направив [PERSON] пропозицію (оферту) укласти кредитний договір та останній акцептував оферту щодо укладення вказаного кредитного договору. Згідно умов вказаної пропозиції (оферти), дата видачі кредиту, сума кредиту, тип кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом та графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. 25.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено електронний договір про надання кредиту за №24.04.2024-100002327, шляхом підписання заявки за допомого одноразового ідентифікатора Е767. Згідно умов п. п. 1, 2, 3, 4, 5 Кредитного договору, дата надання/видачі кредиту 25.04.2024. Сума кредиту становить 10000 грн. Строк, на який надається кредит становить 210 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 20.11.2024. Процентна ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Згідно п. 6 Договору, денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту, розрахунок денної процентної ставки 0,88%=(18521,74 / 10000)/210 х 100%. У пункті 8 договору сторони передбачили, що Комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 20% від суми кредиту та дорівнює 2000 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується у день видачі кредиту. Окрім того, заявка кредитного договору №24-04.2024-100002327 (кредитної лінії) містить інформацію про реквізити належного Позичальнику електронного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами : 5168-74ХХ-ХХХ-6327. Така ж інформація мітиться у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №24.04.2024-100002327 (кредитної лінії) від 25.04.2024. Відповідно п. 12 Договору, орієнтовна річна процентна ставка за кредитом становить 3834,77%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 28\~521,74 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 18\~521,74 грн. Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні положення щодо розміру, порядку та строку надання кредиту, які містяться в заявці Позичальника. Крім того, відповідачем було підписано електронним цифровим підписом Інформаційне повідомлення позивальника [PERSON] , як додаток до кредитного договору №24.04.2024-1000002327 від 25.04.2024 в якому зазначено свою особисту інформацію про місце роботи та дані контактних осіб, а також номери телефонів. Як слідує з квитанції LIQPAY, ID операції 2454197631 від 25.04.2024, завіреної печаткою АТ КБ «Приватбанк», у рахунок виконання зобов`язань за договором №24.04.2024-100002327 на рахунок зазначений відповідачем у заяві та відповіді позивальника про прийняття акцепту кредитного договору, здійснено переказ коштів в сумі 10 000 грн., де зазначено призначення платежу: видача за договором №24.04.2024-100002327, маска картки [NUMBER] . Таким чином, судом установлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувавши відповідачу суму обумовлену ним. Проте, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором та коштів кредиту у встановлений строк не повернув. Як вбачається з наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором за №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 38\~000,00 грн, з яких: 10000 заборгованість за тілом кредиту, 21\~000,00 грн заборгованість за відсотками; 2000 грн заборгованість за комісією; 5000 грн неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період з 25.04.2024 по 20.11.2024. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як вбачається із матеріалів справи відповідачем [PERSON] 25.04.2024 підписано кредитний договір за №24.04.2024-100002327, шляхом підписання заявки за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е767. В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до вимог абз. 1 ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно абз. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). У силу ч. 3 ст.\~18\~Закону України\~«Про електронні\~довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронний кредитний договір за №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В силу вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, суд оцінивши та дослідивши докази, а також у їх сукупності вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024 підлягають до задоволення у частині стягнення із відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10\~000 грн. та нарахованих у межах строку кредитування (з 25.04.2024 по 20.11.2024) процентів у розмірі 21\~000 грн., із розрахунку 1 відсоток в день, що складає 100 грн. від суми наданого кредиту (210 *100 =21000, де 210 кількість днів за які нараховано відсотки; 100 грн. сума відсотків у день, обумовлених договором). Щодо вимоги позивача про стягнення комісії за договором №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024, суд зазначає наступне. Як вбачається із довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024, сума заборгованості [PERSON] за комісією становить 2000 грн. Однак, на думку суду, відсутні законні підстави для стягнення із відповідача заборгованості за комісіями з огляду на наступне. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Умови укладеного договору не містять інформації переліку додаткових та супутніх банківських послуг, пов`язані із отриманням та поверненням кредиту, які включає у себе комісія. Відтак, враховуючи наведене, суд вважає, що зазначені вимоги позивача у частині стягнення із відповідача нарахованої суми комісії у розмірі 2000 грн. не підлягають Також, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача в користь позивача неустойки в сумі 5000 грн з огляду на наступне. Відповідно до вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, враховуючи, що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання відповідачем умов кредитного договору в період дії воєнного стану, вказані суми в силу вимог пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення»\~ЦК України\~підлягають списанню позивачем, як новим кредитором, а тому відсутні підстави для стягнення таких сум з відповідача. Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за договором про надання кредиту за №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024 в розмірі 31 000 грн., із яких 10000 грн. по тілу кредиту, 21000 грн. нараховані відсотки відповідачу у межах строку кредитування, частково задовольнивши позовні вимоги. При цьому, суд вважає, що позивачем надані належні та допустимі докази, які підтверджують отримання суми кредиту відповідачем на виконання умов укладеного ним кредитного договору за №24.04.2024-100002327 від 25.04.2024. Окрім того, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1976,17 грн (31000 * 2422,40 / 38000), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial