Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог вказує, що квартира за адресою: [ADDRESS] під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло-та постачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте, відповідачі не сплачували за отримані послуги, допустили заборгованість з їх оплати, яка станом на 31.01.2025 складає заборгованість у загальному розмірі 228106,46 грн, яка складається з наступного: заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6420,36 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 764,02 грн, три відсотки річних у розмірі 177,84 грн; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 13707,88 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1631,24 грн, три відсотки річних у розмірі 379,69 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 91905,92 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 10936,80 грн, три відсотки річних у розмірі 2545,67 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 31481,37 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2874,62 грн, три відсотки річних у розмірі 662,04 грн, пеню у розмірі 455,78 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 53944,95 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 5835,47 грн, три відсотки річних у розмірі 1331,04 грн, пеню у розмірі 927,81 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1277,79 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 665,50 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 180,67 грн. Ухвалою Оболонського районного суд м. Києва від 01.04.2025 відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. 24.04.2025 представник відповідача [PERSON] - адвокат Щелков П.С. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування поданого відзиву зазначає, що з наданого представником позивача розрахунку заборгованості не можна встановити чи існувала заборгованість, яка виникла станом на травень 2018 року. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що підтверджують наявність заборгованості та права позивача на стягнення цієї заборгованості. Позивачем не доведено з якого та по який період виникла заборгованість, на підставі чого, якими документами вона підтверджується та яким чином розраховувалася. Також зазначає, що позивачем не надано доказів надсилання відповідачам рахунків на оплату комунальних послуг. Стверджує, що розрахунок заборгованості є неправомірним. У поданому відзиві представник відповідача клопоче залучити до справи співвідповідачів, а саме дієздатних осіб, які зареєстровані у квартирі [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони є споживачами комунальних послуг. Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання 18.06.2025 залучено до справи відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 13.06.2025 за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] - адвокат Слівінський В.О. надіслав до суду клопотання, в якому зазначає, що відповідач [PERSON] з 04.10.2017 не проживає за адресою: [ADDRESS] , оскільки працює в ПСП «Сокільча» та проживає разом зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] із своєю сім`єю, а батько [PERSON] помер [INFO] . 17.06.2025 за допомогою документа сформованого у системі «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] - адвокат Слівінський В.О. надіслав до суду клопотання, в якому просить відмовити у солідарному стягненні з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги, оскільки він не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Заборгованість має бути стягнення з відповідача [PERSON] , оскільки вона разом зі своєю сім`єю проживає за вказаною адресою. 03.09.2025 представник позивача надав до суду позовну заяву у новій редакції, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 228106,46 грн та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки він не є споживачем послуг, так як не проживає у квартирі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та пояснили, що не сплачували вартість за надані житлово-комунальні послуги, оскільки не могли визначитися хто саме і яку суму кожен з них має сплати, врахуючи кількість осіб проживаючих у квартирі. Також зазначили, що не подавали показники лічильників, оскільки батько [PERSON] , який являвся власником квартири помер у грудні 2022 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріал справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до Додатку № 1 та/або додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, за адресою: [ADDRESS] у загальному розмірі 20128,24 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введений в дію з 01.05.2019, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10.06.2018). Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України 2Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі в свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися. Крім того, постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 року (справа 6-2951цс15) містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Мешканцям будинку, в якому розташована квартира за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] (з 15.07.1989), [PERSON] (з 14.12.1991), [PERSON] (з 28.04.1989), [PERSON] (з 28.04.1989), [PERSON] (з 27.09.1994), [PERSON] (з 30.04.1996), [PERSON] (з 18.07.2000), [PERSON] (з 29.08.2006) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва, а отже є споживачами послуг, які надає споживач. Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 640/18143/16-ц). У своїй постанові від 07.02.2018 у справі № 521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акту-претензії. Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які отримували вказані послуги і користувався ними за адресою: [ADDRESS] , у відповідачів виник обов`язок оплатити ці послуги. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачі користуються послугами, але не виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги. Свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження, відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Отже, за приписами пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати вартості комунальних послуг з постачання теплової енергії за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні. Посилання представника відповідача що відповідач [PERSON] не є споживачем наданих позивачем послуг, так як фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживанням, суд вважає неприйнятим, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач як особа, місце проживання якої зареєстровано у вказаній квартирі, звертався до позивача щодо документального оформлення не проживання у квартирі, також відповідач не знімався з реєстрації у вказаній квартирі протягом спірного періоду. Відповідно до положень законодавства України та усталеної судової практики, відповідне документальне оформлення не проживання у квартирі обов`язково здійснюється безпосередньо перед виконавцями комунальних послуг, а зменшення вартості послуг можливе лише з часу звернення. Звернень щодо уточнення фактичної кількості зареєстрованих/фактично проживаючих осіб у квартирі до позивача, відповідних заяв та заяв щодо документального оформлення не проживання в квартирі, матеріали справи не містять. Крім того, право на неоплату вартості комунальних послуг не застосовується до постачання теплової енергії. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідачів, позивач надав суду у тому числі, розрахунки заборгованості за надані послуги, з яких вбачається, що станом на 31.01.2025 за особовим рахунком № [NUMBER] (адреса: [ADDRESS] ) наявна заборгованість у загальному розмірі 228106,46 грн, яка складається з наступного:заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 6420,36 грн, інфляційна складову боргу - 764,02 грн, три відсотки річних - 177,84 грн; заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання - 13707,88 грн, інфляційна складова боргу - 1631,24 грн, три відсотки річних - 379,69 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води - 91905,92 грн, інфляційна складова боргу - 10936,80 грн, три відсотки річних - 2545,67 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії - 31481,37 грн, інфляційна складова боргу - 2874,62 грн, три відсотки річних - 662,04 грн, пеня - 455,78 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води - 53944,95 грн, інфляційна складова боргу - 5835,47 грн, три відсотки річних - 1331,04 грн, пеня - 927,81 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії - 1277,79 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води - 665,50 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення - 180,67 грн. Наведений розрахунок відповідачами в ході розгляду справи спростовано не було. З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про необхідність стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача зазначену заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 5096,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 22024,15 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, згідно з розрахунком заборгованості за надані послуги, який відповідачами не спростований, у зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачами житлово-комунальних послуг заявлені позивачем до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 5096,38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 22024,15 грн. Щодо стягнення пені на загальну суму 1383,59 грн нарахованої за період з серпня 2024 по січень 2025, у розмірі, встановленому Законом України «Про житлово-комунальні послуги», то суд вважає, що її нарахування також є правомірним та проведений з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у редакції постанови від 29.12.2023 № 1405. Розрахунок пені відповідачами не спростовано. Разом з тим, під час розгляду по суті представником відповідача було заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3-5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 до 31.07.2020. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з відповідних постанов Кабінету Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами спору, виходячи з вимог п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд уважає, що строки позовної давності позивачем не пропущено. Беручи до уваги наведене та те, що відповідачі не виконували своїх зобов`язань щодо сплати грошових коштів за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 228106,46 грн. Інші доводи учасників справи не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3421,60 грн, а саме по 427,70 грн з кожного. Враховуючи вищенаведене, ст. 319, 322, 509, 525, 526, 625 ЦК України та

Outcome: approved