Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 25.01.2020 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3193217650/471498, підписаний електронним підписом через одноразовий ідентифікатор. За кредитним договором ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» надало [PERSON] кредит у розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за його користування. Приймаючи умови кредитного договору [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з його змістом. На виконання умов кредитного договору позичальнику було перераховано грошові кошти на рахунок відповідача. 20.08.2021 р. між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група»та ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» було укладено Договір факторингу № 1-20/08/2021, за яким первісний кредитор передав ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» належні йому права вимоги до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до такого Договору факторингу ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 6902 грн., з яких 2000 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 4902 грн. сума боргу за відсотками. 25.08.2021 року між ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК АЙКОНС» було укладено Договір факторингу № 1-25/08/2021, за яким первісний кредитор передав ТОВ «ФК АЙКОНС» належні йому права вимоги до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до такого Договору факторингу ТОВ «ФК АЙКОНС» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 6902 грн., з яких 2000 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 4902 грн. сума боргу за відсотками. Так після відступлення позивачу права грошової вимоги відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК АЙКОНС» заборгованість за кредитним договором № 3193217650/471498 в сумі 6902 грн., яка складається з: 2000 грн. заборгованість по кредиту; 4902 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 10500 грн. Ухвалою суду від 04 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Представник позивача, Пархомчук С.В., у позовній заяві просив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач, [PERSON] , будучи повідомленим про наявність позову ТОВ «ФК АЙКОНС» до нього про стягнення суми боргу за кредитним договором, своїми правами на подання відзиву на позов не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 25.01.2020 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено договір про надання фінансового кредиту № 3193217650/471498, за умовами якого кредитор надав боржнику позику в сумі 2000 грн. строком на 30 днів, з кінцевою датою повернення 23.02.2020, за яким нараховується 1,9 % на день за кожен день користування кредитом, що підтверджується Договором про надання фінансового кредиту № 3193217650/471498. З довідки про ідентифікацію ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» вбачається, 25.01.2020 року на мобільний телефон [NUMBER] було відправлено одноразовий ідентифікатор [NUMBER]. Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 25.01.2020 року був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Підписуючи договір про надання фінансового кредиту № 3193217650/471498 [PERSON] зазначав свій банківський рахунок № [NUMBER]. Згідно листа ТОВ «Платежі онлайн» від 09.07.2025 №2025-ПО/209 грошові кошти в сумі 2000 грн. були перераховані 25.01.2020 на рахунок № [NUMBER]. Судом також було встановлено, що 20.08.2021 р. між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група»та ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» було укладено Договір факторингу № 1-20/08/2021, за яким первісний кредитор передав ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» належні йому права вимоги до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до такого Договору факторингу ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 6902 грн., з яких 2000 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 4902 грн. сума боргу за відсотками. 25.08.2021 року між ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК АЙКОНС» було укладено Договір факторингу № 1-25/08/2021, за яким первісний кредитор передав ТОВ «ФК АЙКОНС» належні йому права вимоги до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до такого Договору факторингу ТОВ «ФК АЙКОНС» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 6902 грн., з яких 2000 грн. сума боргу за основною сумою заборгованості та 4902 грн. сума боргу за відсотками.. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредиту № 3193217650/471498 від 25.01.2020 року, укладеним [PERSON] із ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», з рештою перейшло до ТОВ «ФК АЙКОНС». Суд при цьому встановив, що [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку наразі він повинен сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, суд вказує, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно п. 1.2 Договору про надання фінансового кредиту № 3193217650/471498 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23.02.2020 року. Строк дії договору 30 днів. Згідно п. 1.3 Договору про надання фінансового кредиту № 3193217650/471498 за користування кредитом клієнт сплачує товариству 693,50 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,9% на добу. Тип процентної ставки -фіксована. Згідно додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 3193217650/471498 вбачається, що сума наданого кредиту складає 2000 грн., строк кредитування 30 днів, процентна ставка -1,9 % в день. Загальна сума, яка підлягає поверненню, становить 3140 грн. Таким чином суд відхиляє посилання ТОВ «ФК АЙКОНС» на доведеність розміру боргу відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості. Отже, суд зазначає, що нарахування [PERSON] відсотків за межами дії укладеного відповідачем кредитного договору суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Таким чином суд встановив наявність боргу [PERSON] перед позивачем за договором № 3193217650/471498 саме в сумі 3140 грн., з яких 2000 грн. - борг за кредитом, 1140 грн. - борг з відсотків, що повністю узгоджується із умовами кредитного договору № 3193217650/471498, яким визначено, що відсотки на суму боргу нараховуються від дати видачі кредиту та протягом 30 днів у розмірі 1,9 % (2000х 30 х 1,9 % = 1140). Підсумовуючи, суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК АЙКОНС», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу за договором кредиту від 25.01.2020 року ТОВ «ФК АЙКОНС» в сумі 3140 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені ТОВ «ФК АЙКОНС» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 10500 грн. підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги від 16 червня 2025 року з переліком видів послуг адвоката, актом отримання правової допомоги від 22.08.2025 року, яким визначено вартість години роботи адвоката та визначена вартість юридичних послуг, наданих адвокатом Пархомчуком С.В., в загальній сумі 10500 грн., а також кількість часу витраченого на надану правову допомогу з детальним переліком проведеної роботи, рахунком 22.08.2025-7, платіжною інструкцією №11952 за якою ТОВ «ФК АЙКОНС» перераховувало [PERSON] оплату за правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 16.06.2025 року в сумі 10500 грн. Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 10500 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Натомість, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10500 грн. підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК АЙКОНС» пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 4776,88 (3140/ 6902х 10500 = 4776,88) грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «ФК АЙКОНС» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 1102,05 грн. (3140/ 6902х 2422,40 = 1102,05).

Outcome: partial