Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», про зобов`язання не перешкоджати в проведення робіт з капітального ремонту. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31.07.2025 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», про зобов`язання не перешкоджати в проведення робіт з капітального ремонту залишено без розгляду, внаслідок задоволення однойменної заяви представника позивачів [PERSON] . До суду 05.08.2025 надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] про розподіл судових витрат, згідно якої просить стягнути з позивачів на користь відповідача судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 40\~000 грн, по 20\~000 грн з кожного з позивачів. Заява мотивована тим, що адвокатським об`єднанням «Ю-Райт» надано правову допомогу [PERSON] у суді першої інстанції у розмірі 40\~000 грн, що є більшим зазначеного попереднього (орієнтованого) розміру судових витрат у сумі 29\~400 грн. Збільшення суми витрат пов`язано з великою кількістю судових засідань, які призначалася у зв`язку з не поданням позивачами усіх необхідних доказів разом з позовом. Звернення представника відповідача з заявою ґрунтується на ч.5 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з чим представник відповідача вказує, що неможливість подальшого розгляду справи позивачем пояснювалася неможливістю доведення порушеного права та отримання необхідних доказів вже на стадії розгляду справи по суті, у зв`язку з чим представник позивачів заявив клопотання про залишення позову без розгляду. Позивачі всупереч вимог закону не зібрали всі необхідні докази на підтвердження своєї правової позиції до подання позову, необґрунтовано подали позовну заяву до відповідача, який змушений був укладати договір про надання правничої допомоги та нести фінансові витрати. Тому, відповідач розцінює поведінку позивачів як недобросовісну. До суду 12.08.2025 надійшло клопотання представника позивачів [PERSON] про відкладення розгляду справи у якій наводить заперечення щодо заяви про стягнення витрат на правову допомогу. Представник позивача вказує, що справа не розглядалася по суті та не є складною. Твердження про велику кількість засідань вважає безпідставним, адже у разі продовження розгляду справи їх було б ще більше. Сплата податків адвокатським об`єднанням є обов`язком та не впливає на розмір гонорару. Сторона позивача вважає цілком співмірним розміру гонорару адвоката за участь у справі суму, яка не перевищує 10\~000 грн. У зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією всіх співробітників і відвідувачів з приміщення суду, розгляд справи у судовому засіданні 12.08.2025 відкладено на 04.09.2025. Тривалий час відкладення розгляду справи пов`язаний з перебуванням головуючого у відпустці у період з 15.08.2025 по 03.09.2025 включно. У судовому засіданні 04.09.2025 представник позивачів [PERSON] вважав за можливе стягнути судові витрати понесені відповідачем у розмірі 10\~000 грн. Суд перейшов до стадії ухвалення рішення та повідомив, що проголошення судового рішення відбудеться 08.09.2025 о 11:45 год. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши вимоги заяви та проаналізувавши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У зв`язку з тим, що судом не вирішено питання про розподіл витрат на правову допомогу під час залишення позову без розгляду, підлягає ухваленню додаткове рішення. Відтак, частиною 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Водночас ЦПК України не містить правових норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача. Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які доводять зловживання процесуальними правами. Така позиція викладена у постанові Верховного суду у постанові від 29.03.2023 при розгляді справи №712/15541/18 Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Саме факт подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Для стягнення на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Такий висновок викладений Верховним Судом, зокрема в постановах від 26 вересня 2018 року в справі № 148/312/16-ц, від 12 листопада 2022 року в справі № 359/9512/17, від 14 січня 2021 року в справі № 521/3011/18. Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. У заяві про розподіл судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою, заявник мотивує необґрунтованість дій позивачів тим, що не були зібрані докази необхідні для розгляду справи, а пропуск строку на подання клопотання про витребування доказів вплинуло на з`явлення представником позивача вимоги про залишення позову без розгляду. Однак, суд вважає, що відсутні підстави для визнання дій позивачів необґрунтованими, оскільки не подання всіх необхідних доказів представником позивачів хоча і не відповідає вимогам ЦПК України, однак само по собі не є зловживанням процесуальними правами. Звернення представника позивачів до суду із заявою про залишення позову без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість позову та також самостійно не є зловживанням процесуальними правами. Отже, у справі не встановлено, що позивачі пред`явили завідомо безпідставний позов чи вчиняли будь-які умисні дії на затягування розгляду справи, не подання необхідних доказів та пропуск строку на звернення з заявою про витребування доказів, що стало підставою для позивачів в особі представника клопотати про залишення позову без розгляду не може вважатися необґрунтованим. Отже, з огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Outcome: dismissed