Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Романенко Михайло Едуардович, який діє в інтересах позивача ТОВ "Діджи Фінанс" звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7836402 від 28.04.2024 в сумі 14840 грн та судового збору в розмірі 2422,40 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 28 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 7836402, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 4000 гривень. 27 листопада 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за договором № 7836402 від 28 квітня 2024 року. Згідно із договором відступлення прав вимоги борг відповідача перед новим кредитором становить 14840 гривні, з яких: за тілом кредиту 4000 грн, за відсотками 7200 грн, заборгованість за пенею 3640 грн. Цю заборгованість відповідач не погасив ні первісному, ні новому кредитору. Просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №7836402 від 28.04.2024 у розмірі 14840 грн, з яких 4000 грн заборгованість за тілом кредиту, 7200 грн - за відсотками, 3640 грн - за пенею, судові витрати у виді судового збору 2422,40 гривень, та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Ухвалою суду від 09 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився. В позові просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 09.09.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 28 квітня 2024 року ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 7836402 (далі Договір), який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора. За умовами Кредитного договору ТОВ "Авентус Україна" надає [PERSON] кредит у розмірі 4000 гривень (п. 1.3 Договору) строком на 360 днів (п. 1.4 Договору). Зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору (п.1.5.1 Договору). З листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» № 20250519-691 від 19.05.2025 вбачається, що ТОВ "Авентус Україна" виконало свої зобов`язання за договором перед відповідачем по справі [PERSON] належним чином, перерахувавши на його картковий рахунок грошові кошти в сумі 4000 грн. Між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "Авентус Україна" 27 листопада 2024 року укладено Договір факторингу № 27.11/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Україна" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" право грошової вимоги, строк зобов`язань яких настав або виникне в майбутньому, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги. Відповідно до умов договору факторингу № 27.11/24-Ф відбулось відступлення права вимоги і за Договором, укладеним між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] . Згідно з витягом з додатку №1 до договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024, заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 14840 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4000 грн., заборгованість за відсотками 7200 грн, заборгованість за пенею - 3640 грн. Представником позивача 08 квітня 2025 року було надіслано відповідачу вимогу про погашення кредитної заборгованості та надано термін для добровільного врегулювання відповідачем зобов`язань. Усупереч умовам Договору відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості за Договором. Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з Кредитного договору. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 509 ЦК\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України. Зокрема, ч. 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 4000 грн, правові підстави для нарахування відсотків у розмірі 7200 грн, що жодним чином не спростовано відповідачем, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за кредитним договором № 7836402 від 28.04.2024 року у розмірі 11200 грн. Разом з цим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, беручи до уваги вищезазначене, слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 3640 грн. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 1828,22 (11200 : 14840 х 2422,40 = 1828,22) грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, укладений між ТОВ "Діджи Фінанс" та адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем; додаткова угода 7836402 від 02.04.2025 до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01 листопада 2024 року; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 31.03.2025, відповідно до якого позивачу було надано правову допомогу на загальну суму 6000 грн. Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі представника позивача. Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням, є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом його діяльності, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, складність справи, яка є нескладною та розглядалась в спрощеному позовному провадженні, а також враховує, що представник позивача не брав участі у судовому засіданні. Виходячи з критерію розумності, реальності таких витрат, суд уважає, що визначений розмір оплати є дещо завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial