Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , [INFO] , на строк шість місяців, яким : заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] , а саме: у квартирі [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатись ближче ніж на 100 м до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатись ближче ніж на 100 м до місця перебування [PERSON] та переслідувати її; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] ведення листування, телефонних переговорів із [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; обмежити спілкування з постраждалою [PERSON] . Заявниця зазначає, що страждає від психологічного насильства з боку колишнього чоловіка [PERSON] , який постійно вчиняє сварки, психологічне, фізичне та сексуальне насильство. Заявниця вказує, що конфлікти, які виникають супроводжуються словесними образами та вживанням ненормативної лексики з боку кривдника. [PERSON] зазначає, що 03.09.2025 р. колишній чоловік з`явився до неї на роботу, почав погрожувати розправою, вчиняв фізичне насильство, хапав за руки, замахувався для удару, погрожував використати бойову гранату, яка знаходилась в його кармані. Заявниця вказує, що доведена до відчаю постійними образами неодноразово зверталась до Полтавського ВП, працівниками якого виданий терміновий заборонний припис. У 2022 році [PERSON] вже був визнаний винним у вчинені домашнього насильства, що підтверджується постановою суду у справі № 554/13908/22. [PERSON] вважає, що є жертвою домашнього насильства , яке відносно неї чинить [PERSON] , та потребує захисту у порядку , передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 04 вересня 2025 року відкрито провадження за вказаною заявою. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримала. Пояснила, що [PERSON] раніше судимий, вживає наркотики, після відбуття ним останнього покарання вона дізналась, що він був на війні, де отримав поранення , після чого повернувся та жив з батьками. Зараз колишній чоловік постійно їй погрожує по телефону, що підірве її та себе. Вона боїться за своє життя та життя дитини. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.12), у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 20.03.2015 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2022 року було розірвано (справа № 554/8721/22) . Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З копії постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2022 р. вбачається, що 13 листопада 2022 року приблизно в 19 годин 50 хвилин [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , а саме: вибивав двері, погрожував фізичною розправою, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї, тобто адміністративне правопорушення передбачене ч. 1\~ст. 173-2 КУпАП. [PERSON] визнано винуватим та звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1\~ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з малозначністю діяння, оголосивши йому усне зауваження, провадження у справі - закрито. З копії термінового заборонного припису складеного 03.09.2025 р. відносно [PERSON] вбачається, що 03.09.2025 р. висловлював образи нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою своїй колишній дружині [PERSON] . Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений на 10 діб з 21 год. 00 хв. 03.09.2025 р. по 21 год. 00 хв. 13.09.2025 р. (а.с.6). Відповідно до ч.1\~ст.350-1 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~. Частиною 1статті 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з положеннями п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборони перебування в місці спільного проживання; обмеження спілкування з постраждалою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та ін. Відповідно до ч. 3 - 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 09.03.2024 у справі № 711/3693/22 визначено, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. У постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 127/9600/22 суд зазначив, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Ураховуючи наведене, наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, котра потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», відтак є підстави для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 6 місяці, який є достатнім на переконання суду, враховуючи наявні ризики. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функції, і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище Законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього. У справі, що розглядається, суд дійшов висновку, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, зокрема копією постанови суду від 21.12.2022 р., якою встановлено, що [PERSON] 13.11.2022 р. вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , копією термінового заборонного припису відносно кривдника складеного відносно [PERSON] 03.09.2025 р. Таким чином, заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, за виключенням вимоги [PERSON] про обмеження спілкування [PERSON] з постраждалою [PERSON] , оскільки така вимога є неконкретизованою та необґрунтованою, а тому у її задоволенні суд вважає за необхідне відмовити. У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial