Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

20 травня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Шахта №9 "Нововолинська" про стягнення розрахункових та середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових. \~Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що працював\~на ДП "Шахта №9 "Нововолинська" гірником очисного забою, 31 грудня 2021 року його було звільнено із займаної посади відповідно до ст.38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Позивач посилається на те, що в порушення вимог трудового законодавства його роботодавець ДП "Шахта №9 "Нововолинська" не здійснив вчасного розрахунку з ним, а також всупереч вимогам колективного договору не виплатив йому вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними. При звільненні з роботи підприємство повинно було виплатити йому розрахункові в сумі 55036,80 грн. Тому позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 01.10.2024 по 31.03.2025 включно, що становить 123506,50 грн., із розрахунку: 130 (робочі дні) х 950,05 грн. (середньоденний заробіток). Просить стягнути\~з відповідача\~в свою\~користь 55036,80 грн. розрахункових належних при звільненні та 123506,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2024 по 31.03.2025, разом 178543,30 грн., а також 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 929,26 грн. сплаченого судового збору. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, представник позивача Свередюк Ю.А. подала до суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити, не заперечують щодо заочного рішення. Представник відповідача ДП "Шахта №9 "Нововолинська" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином неодноразово через СМС-повідомлення, причину неявки в судове засідання не повідомив, відзив на позов не подав. Слід також зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ст.280, ст.281 ЦПК, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі N 607/14495/16-ц (провадження N 61-42314св18) вказано, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченоїстаттею 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, позивач [PERSON] з 10 лютого 2003 року працював у ДП "Шахта №9 "Нововолинська" з повним робочим днем під землею, 31 грудня 2021 року був звільнений з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю, умов колективного договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку (а.с.8-9). Відповідно до довідки ДП "Шахта\~ №9\~"Нововолинська" №25 від 18.03.2025 станом на день звільнення 31.12.2021 заборгованість по заробітній платі позивача [PERSON] становить 55036,80 грн., станом 18.03.2025 заборгованість по заробітній платі позивача [PERSON] становить 55036,80 грн. (а.с.10). Відповідно до довідки ДП "Шахта\~ №9\~"Нововолинська" №26 від 18.03.2025 середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 950,05 грн. (а.с.11). Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 30 квітня 2025 року заяву Державного\~підприємства "Шахта\~№9\~"Нововолинська"\~задоволено,\~судовий наказ,\~виданий суддею\~Нововолинського міського\~суду Волинської\~області 07\~квітня 2025\~року за\~заявою [PERSON] про\~видачу судового\~наказу про\~стягнення з\~Державного підприємства\~"Шахта\~№9\~"Нововолинська"\~заборгованої заробітної\~плати,\~розрахункових та\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку, скасовано (а.с.12). Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідачем не заперечується та обставина, що позивачеві у день звільнення не було виплачено усіх належних сум. Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. З матеріалів справи вбачається, що розмір заборгованості по заробітній платі становить 55036,80 грн. Відповідно до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тобто сам законодавець чітко передбачив право найманого працівника звертатися до суду про стягнення заробітної плати без обмеження будь-якими часовими межами. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Оскільки, саме з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116\~КЗпП України не були виплачені і не виплачені на даний час, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача Державного підприємства\~"Шахта\~№9\~"Нововолинська" в користь позивача [PERSON] 55036,80 грн. заборгованості розрахункових належних при звільненні та 123506,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2024 по 31.03.2025. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача Державного підприємства\~"Шахта\~№9\~"Нововолинська" в користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення 929,26 грн. сплаченого судового збору щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підтверджується документально (а.с.6) та 550,37 грн. судового збору в дохід держави щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості розрахункових сум при звільненні. Крім того до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені витрати на професійно правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог в розмірі 4000,00 грн., що підтверджені документально (а.с.13-16).

Outcome: approved