Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

15 липня 2025 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі\~позивач, АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) в якому просив стягнути з останнього заборгованість по оплаті за надану послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2016 по 30.04.2025 у розмірі 27557,54 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 9207,67 гривень, 3% річних у розмірі 2619,13 гривень, плату за абонентське обслуговування у розмірі 339,00 гривень, пеню у розмірі 412,49 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, не здійснює оплату за отриману послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення), у зв`язку із чим виникла заборгованість за період 01.11.2016 по 30.04.2025. Оскільки відповідач не здійснює оплату за отримані послуги з централізованого опалення, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 31 липня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, який в подальшому було відкладено. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.\~4\~ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на обслуговуванні у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», на яку відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення. Квартира є приватною власністю. Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року,\~Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV\~та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Згідно\~статті 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.\~67,\~68,\~162\~Житлового Кодексу\~України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 року № 630(із змінами) (надалі - Правила надання послуг) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст. 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановленийст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Приписами частини першої\~статті 714 ЦК України\~встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм\~глави 54 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в\~Законі України «Про теплопостачання»\~(в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті\~Закону України «Про теплопостачання»\~(в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31). Як свідчить тлумачення\~статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.11.2016 по 30.04.2025 по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] за послугу з опалення, заборгованість станом на 01.05.2025 року складає 27557,54 грн, плата за абонентське обслуговування в розмірі 339,00 грн. Щодо строку позовної давності суд зазначає наступне. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За правилами\~статті 256\~ЦК України, позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами частини четвертої\~статті 267\~ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261\~ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2"(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 N 215, від 20.03.2020 N 242, від 25.03.2020 N 239, від 29.03.2020 N 241, від 02.04.2020 N 255, від 08.04.2020 N 262, від 15.04.2020 N 284, від 22.04.2020 N 291, від 29.04.2020 N 313, від 04.05.2020 N 332) установлено з 12 березня 2020 року до 11 травня 2020 року на всій території України карантин. Законом України від 30.03.2020 N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"розділ "Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~Цивільного кодексу\~України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257, 258, 362, 559, 681,\~728, 786, 1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину." З огляду на приписи ст.\~256,\~258,\~549, п. 12\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, п. 32.3.2ст.\~32\~Закону України\~"Про\~платіжні системи та переказ коштів в Україні", а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду - 30.09.2021, та періоду нарахування позивачем до стягнення коштів, строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. Таким чином у спірних правовідносинах, в частині стягнення плати за послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) поставлену з квітня 2017 року, строк позовної давності в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві\~та перехідні положення» ЦК\~України на момент подання позов не сплив та продовжився на строк дії карантину. Подібна правова позиція щодо застосування ст.\~257\~ЦК України та п. 12розділу «Прикінцеві\~та перехідні положення» ЦК\~України викладена, зокрема, у Постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20,\~від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість повинна бути стягнута з квітня 2017 року по квітень 2025 року включно, що становить 23985,58 грн., плата за абонентське обслуговування 339,00 грн. Згідно з частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання(підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). У\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, наявні правові підстави для стягнення на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило суд стягнути з відповідачів інфляційні втрати за період 01.11.2016 по 30.04.2025 у сумі 9207,67 грн., три відсотки річних 2619,13 грн. та пеня в розмірі 412,49 грн з врахуванням заявленої у позовній заяві суми боргу у розмірі 27557,54 грн., при цьому позивачем на підтвердження цих сум був наданий детальний розрахунок із визначенням інфляційних витрат та 3% річних за кожний період із зазначенням суми заборгованості за кожен місяць. Однак, оскільки судом визначена до стягнення заборгованість з квітня 2017 у розмірі 23985,58 грн., то і суми інфляційних витрат,та 3% річних та пені підлягають стягненню за цей же період у розмірі 6597,51 грн, 1933,21 грн та 412,49 грн відповідно. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення у розмірі 23985,58 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 6597,51 гривень, 3% річних у розмірі 1933,21 гривень, плату за абонентське обслуговування 339,00 гривень, пеню у розмірі 412,49 гривень, всього 33267,79 гривень Згідно ст. 141 ЦПК України,оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 2509,85 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial