Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 18.06.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 772. Позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинились, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, різні погляди на життя. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам. Крім того, у позовній заяві позивач зазначила, що категорично заперечує проти збереження шлюбу та строк на примирення просить не надавати. Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справа передана на розгляд судді [PERSON] . Ухвалою суду від 12.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі розпорядження № 907/25 від 27.05.2025 «Щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи» на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 06.05.2025 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку», відповідно до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду для розподілу судових справ та матеріалів між суддями в Приморському районному суді м. Одеси, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 522/21971/24 провадження № 2/522/630/25. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою суду від 06.06.2025 прийнято до провадження цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання 04.07.2025. У судове засідання 04.07.2025 сторони не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, клопотання та заяви не подавали. Розгляд справи відкладено на 15.08.2025. 07.07.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі. У судове засідання 15.08.2025 сторони не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи судом. 15.08.2025 позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог у повному обсязі, судові витрати просила залишити за позивачем. Відповідач подав до суду заяву, у якій зазначив, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення, просив розглянути справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. З метою недопущення затягування строків розгляду справи судом, з урахуванням подання позивачем та відповідачем заяв про розгляд справи за відсутності сторін та підтримання позовних вимог позивачем, визнання позовних вимог відповідачем, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, повідомлених про дату, час і місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі\~ч.\~1\~ст.\~244\~ЦПК України 15.08.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового\~рішення та\~відклав ухвалення та проголошення\~судового рішення\~до 26.08.2025. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 18.06.2013 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що 18.06.2013 складено відповідний актовий запис № 772. Шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 04.09.2024 Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] (а. с. 11). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.06.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, вбачається, що у шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , про що 16.06.2014 складено відповідний актовий запис № 5858, місце державної реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а. с. 8). Позивач [PERSON] виявила бажання розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] . Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог та відсутність заперечень проти їх задоволення. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються, відповідно до ч. 3 ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Приписами ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 2-4 ст. 56 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановив суд, позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідач позовні вимоги визнав. Суд вважає, що бажання й право кожного із подружжя на розірвання шлюбу не може бути порушено. З огляду\~на викладене,\~наявні підстави\~для задоволення\~позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу,\~зареєстрованого 18.06.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що 18.06.2013 складено відповідний актовий запис № 772. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). Відповідно до\~ч.\~ч.\~2,\~3\~ст.\~115\~СК України\~рішення суду\~про розірвання\~шлюбу після\~набрання ним\~законної сили\~надсилається судом\~до органу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану за\~місцем ухвалення\~рішення для\~внесення відомостей\~до Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян та\~проставлення відмітки\~в актовому\~записі про\~шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved