Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування усиновлення, посилаючись на те, що 07.06.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 604. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у цивільній справі №712/6138/16-ц від 06.06.2016 року, вирішено усиновити [PERSON] малолітню [PERSON] . Відповідно було внесено зміни до актового запису про її народження №196, записано його батьком усиновленої дитини, змінено її прізвище [PERSON] на [PERSON] , по батькові [PERSON] на [PERSON] . Вказує, що починаючи з червня 2015 року, колишня дружина - [PERSON] вмовляла його стати усиновлювачем її доньки від першого шлюбу з [PERSON] , який є біологічним батьком дитини. Відповідачка запевняла, що усиновлення її дитини для нього буде виключно формальністю, що ніяких батьківських обов`язків відносно [PERSON] йому нести де-факто не потрібно, й не прийдеться. При цьому відповідачка неодноразово наголошувала, що виключно вона та її мати [PERSON] будуть займатися вихованням дитини, а такий крок (усиновлення) необхідний від нього для того щоб усунути участь її колишнього чоловіка [PERSON] з її життя та життя [PERSON] , а також щоб дитина мала однакове з ними прізвище - « [PERSON] ». Як на час усиновлення, так і на даний момент, вважає, що між ним та [PERSON] не виникло відносин, які б хоча б мали натяк на ознаки відносин батька та доньки. Він ніколи не мав з нею взаємозв`язку, який має з власними двома біологічними доньками від попереднього шлюбу. Зазначає, що робив спроби налагодити стосунки з усиновленою дитиною. До 13 років ці відносини були добрі, товариські, але їх все одно не можна було назвати відносинами «батька-дитини», дитина ставши дорослішою взагалі не бажала слухати його. При цьому, коли він робив дитині будь-які зауваження щодо її поведінки, [PERSON] не дозволяла йому приймати участь у вихованні [PERSON] (робити зауваження, застосовувати заходи батьківського впливу). Вона та її мати [PERSON] , як і сама [PERSON] , починаючи з 14-го віку, постійно наголошували йому на тому, що він формально записаний її батьком, а виховувати та повчати її будуть і можуть виключно: мати та бабуся. [PERSON] неодноразово вказувала йому, що її справжній батько - [PERSON] , а він записаний її батьком формально, бо так хотіла її мати [PERSON] . Також вказує, що у вересні 2021 року він дізнався про подружню зраду [PERSON] . Після неодноразових розмов з колишньою дружиною, він всіляко намагався врятувати сім`ю та остання прийняла рішення розірвати шлюб. У зв`язку з цим він змушений був переїхати з їхньої спільної квартири [ADDRESS] на орендовану квартиру, оскільки проживати разом було неможливо, він мав постійні конфлікти з відповідачкою та [PERSON] , більш того як відповідачка так і [PERSON] постійно наполягали на його окремому проживанні від них. 01.02.2022 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.06.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 604 - розірвано. На даний час [PERSON] перебуває в шлюбі вже з третім чоловіком - [PERSON] , з яким і проживає в їхній спільній квартирі, за яку, на сьогодні, тривають судові спори. Крім цього, відповідачка, яка є здоровою, працездатною особою, маючи власне житло, нову сім`ю, маючи постійний заробіток, отримуючи аліменти від колишнього чоловіка та біологічного батька [PERSON] , відправила дитину на постійне проживання і навчання за кордон до невідомих осіб та бажає отримувати на свою користь аліменти на її дитину, у тому числі і від нього. При цьому, жодних батьківських обов`язків щодо утримання власної доньки [PERSON] особисто не виконує. Про такі обставини йому стало відомо із поданої [PERSON] позовної заяви про стягнення з нього аліментів. Після фактичного припинення подружніх стосунків з відповідачкою (вересень 2021 року), як і на даний час, усиновлена ним дитина відповідачки з ним не спілкується, бо цього не бажає, а їй наразі є повних 17 років. У цьому році вона була випускницею 11-го класу Черкаської спеціалізованої школи №3, його на випуск дитини не запрошували, через спільних знайомих відповідачка передала йому її прохання та прохання дитини - не приходити на випускний [PERSON] . З моменту усиновлення дитини, остання виявляла бажання спілкуватися та прихильність до матері та бабусі, справжнім батьком завжди вважала свого біологічного батька ніж його. Тому він, як усиновитель позбавлений можливості виконувати свої батьківські права та обов`язки відносно усиновленої дитини не з його волі. Зазначає, що він не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення і з самого початку погодився на це виключно на прохання відповідачки. Він намагався створити нову повноцінну сім`ю, проте відповідачка та усиновлена дитина, яка досягши свідомого віку, щиро цього - не бажали. Наведене дає підстави для висновку про те, що усиновлення в цьому випадку суперечить найвищім інтересам самої дитини, оскільки вказані обставини не сприяють усвідомленню перш за все дитиною сімейного оточення та родинного затишку. У зв`язку з цим, просить скасувати усиновлення неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , усиновителем [PERSON] , громадянином України, [INFO] , яке було здійснено на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у цивільній справі №712/6138/16-ц від 06.06.2016 року; внести зміни до актового запису за №196 від 14.02.2006 року про народження [PERSON] , змінити прізвище дитини « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », запис по батькові « [PERSON] » змінити на « [PERSON] », змінити запис про батька « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я, дату та місце народження дитини - залишити без змін. Ухвалою від 25 вересня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його адвокат Сененко К.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її адвокат Топор І.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради в попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала, в подальшому до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, думку адвокатів, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 07.06.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 604. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у цивільній справі №712/6138/16-ц від 06.06.2016 року, вирішено усиновити [PERSON] малолітню [PERSON] . Відповідно було внесено зміни до актового запису про її народження №196, записано його батьком усиновленої дитини, змінено її прізвище [PERSON] на [PERSON] , по батькові [PERSON] на [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що починаючи з червня 2015 року, колишня дружина - [PERSON] вмовляла його стати усиновлювачем її доньки від першого шлюбу з [PERSON] , який є біологічним батьком дитини. Відповідачка запевняла, що усиновлення її дитини для нього буде виключно формальністю, що ніяких батьківських обов`язків відносно [PERSON] йому нести не потрібно. При цьому відповідачка неодноразово наголошувала, що виключно вона та її мати [PERSON] будуть займатися вихованням дитини, а такий крок (усиновлення) необхідний від нього для того щоб усунути участь її колишнього чоловіка [PERSON] з її життя та життя [PERSON] , а також щоб дитина мала однакове з ними прізвище - « [PERSON] ». Позивач вказав, що як на час усиновлення, так і на даний момент, вважає, що між ним та [PERSON] не виникло відносин, які б хоча б мали натяк на ознаки відносин батька та доньки. Він ніколи не мав з нею взаємозв`язку, який має з власними двома біологічними доньками від попереднього шлюбу. Зазначає, що робив спроби налагодити стосунки з усиновленою дитиною. До 13 років ці відносини були добрі, товариські, але їх все одно не можна було назвати відносинами «батька-дитини», дитина ставши дорослішою взагалі не бажала слухати його. При цьому, коли він робив дитині будь-які зауваження щодо її поведінки, [PERSON] не дозволяла йому приймати участь у вихованні [PERSON] (робити зауваження, застосовувати заходи батьківського впливу). Вона та її мати [PERSON] , як і сама [PERSON] , починаючи з 14-го віку, постійно наголошували йому на тому, що він формально записаний її батьком, а виховувати та повчати її будуть і можуть виключно: мати та бабуся. [PERSON] неодноразово вказувала йому, що її справжній батько - [PERSON] , а він записаний її батьком формально, бо так хотіла її мати [PERSON] . Також позивач вказав, що у вересні 2021 року він дізнався про подружню зраду [PERSON] . Після неодноразових розмов з колишньою дружиною, він всіляко намагався врятувати сім`ю та остання прийняла рішення розірвати шлюб. У зв`язку з цим він змушений був переїхати з їхньої спільної квартири [ADDRESS] на орендовану квартиру, оскільки проживати разом було неможливо, він мав постійні конфлікти з відповідачкою та [PERSON] , більш того як відповідачка так і [PERSON] постійно наполягали на його окремому проживанні від них. 01.02.2022 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.06.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 604 - розірвано. На даний час [PERSON] перебуває в шлюбі вже з третім чоловіком - [PERSON] , з яким і проживає в їхній спільній квартирі, за яку, на сьогодні, тривають судові спори. Крім цього, позивач вказав, що відповідачка відправила дитину на постійне проживання і навчання за кордон до невідомих осіб та бажає отримувати на свою користь аліменти на її дитину, у тому числі і від нього. При цьому, жодних батьківських обов`язків щодо утримання власної доньки [PERSON] особисто не виконує. Про такі обставини йому стало відомо із поданої [PERSON] позовної заяви про стягнення з нього аліментів. Позивач стверджує, що після фактичного припинення подружніх стосунків з відповідачкою (вересень 2021 року), як і на даний час, усиновлена ним дитина відповідачки з ним не спілкується, бо цього не бажає. З моменту усиновлення дитини, остання виявляла бажання спілкуватися та прихильність до матері та бабусі, справжнім батьком завжди вважала свого біологічного батька ніж його. Тому він, як усиновитель позбавлений можливості виконувати свої батьківські права та обов`язки відносно усиновленої дитини не з його волі. Позивач під час розгляду справи також пояснив, що він не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення і з самого початку погодився на це виключно на прохання відповідачки. Він намагався створити нову повноцінну сім`ю, проте відповідачка та усиновлена дитина, яка досягши свідомого віку, щиро цього - не бажали. Наведене дає підстави для висновку про те, що усиновлення в цьому випадку суперечить найвищим інтересам самої дитини, оскільки вказані обставини не сприяють усвідомленню перш за все дитиною сімейного оточення та родинного затишку. Тому просить скасувати усиновлення неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , усиновителем [PERSON] , громадянином України, [INFO] , яке було здійснено на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у цивільній справі №712/6138/16-ц від 06.06.2016 року; внести зміни до актового запису за №196 від 14.02.2006 року про народження [PERSON] , змінити прізвище дитини « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », запис по батькові « [PERSON] » змінити на « [PERSON] », змінити запис про батька « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я, дату та місце народження дитини - залишити без змін. Представник відповідача проти скасування усиновлення заперечував, пояснив, що позивач самостійно виявив бажання усиновити дитину та йому при усиновленні було роз`яснено всі права та обов`язки, що виникають внаслідок усиновлення. Під час розгляду справи Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради надано висновок від 23 січня 2024 року № 410-01-21 щодо недоцільності скасування усиновлення щодо [PERSON] , [INFO] , оскільки скасування усиновлення істотно порушить інтереси дитини. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження 61-8871св21) зроблено висновок, що: «в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах». З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключений перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків (частина перша статті 238 СК України). Частиною другою статті 238 СК України встановлено, що скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття. Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї. Указана обставина є виключною підставою для скасування усиновлення після досягнення дитиною повноліття. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 13 указаної постанови встановлено, що усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2022 року у справі №343/1092/20 (провадження № 61-7355св21). Отже одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом доказування при розгляді судом справ цієї категорії є доведення того, що незалежно саме від волі усиновлювача між ним і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Звертаючись до суду з позовом, позивач як на підставу скасування усиновлення посилався на те, що погіршення стосунків з відповідачем, окреме проживання з усиновленою дитиною та відсутність спілкування унеможливлюють подальше виконання ним обов`язків усиновлювача, відтак усиновлення суперечить інтересам дитини, оскільки не забезпечує їм сімейного виховання. Крім цього, вказав, що між ним не виникло відносин як між батьком та дочкою. Суд вважає, що посилання позивача на сварки, конфлікти з відповідачкою, що в подальшому призвело до їхнього розірвання шлюбу, а також перебування відповідачки у стосунках з іншим чоловіком, перебування дитини за кордоном, не доводять обставин існування між позивачем та дитиною стосунків, які роблять неможливими виконання позивачем своїх батьківських обов`язків та не свідчить про невідповідність усиновлення інтересам дитини. В рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2016 року зазначено, що [PERSON] відчуває духовну спорідненість з дитиною, займається її вихованням, дитина ділиться з ним своїми думками та хвилюваннями, бачить в ньому друга та наставника. На той час неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні також підтвердила згоду на своє усиновлення, вказала, що називає заявника своїм батьком, усвідомлює факт свого усиновлення, між ними склалися теплі, дружні стосунки. [PERSON] з правами та обов`язками усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення був ознайомлений (а.с. 12, Т.1). На час усиновлення [PERSON] була неповнолітньою, однак розуміла факт усиновлення, на час звернення до суду з вимогою про скасування усиновлення [PERSON] досягла 17 річного віку, та на час винесення даного рішення вже є повнолітньою. Указане свідчить, що у цьому випадку усиновлення може бути скасовано лише у разі, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї. Протиправна поведінка як з боку усиновлювача, так і з боку усиновленого для скасування усиновлення повинна бути наявна, доведена. Крім цього, основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновлених дітей, незабезпечення їм сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. Аналізуючи пояснення сторін, покази свідків [PERSON] , та [PERSON] , а також досліджені у ході судового розгляду докази, суд констатує, що стосунки між позивачем та відповідачем, дійсно, погіршились та є конфліктними, що має безпосередній вплив на відношення між усиновлювачем та усиновленою дитиною. Про що підтвердила і сама [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні. Остання вказала, що до конфлікту, що виник між батьками, відносини з [PERSON] у неї були добрі, вона називала його батьком. Оцінюючи надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та достатніми доказами не доведено існування обставин, встановлених статтею 238 СК України, а тому судом не встановлено і підстав для скасування усиновлення. Суд звертає увагу на те, що погіршення стосунків між сторонами, відсутність спілкування та окреме проживання не доводять обставин існування між позивачем та дітьми стосунків, які роблять неможливими виконання позивачем своїх батьківських прав та не свідчить про невідповідність усиновлення інтересам дитини. Розірвання шлюбу між сторонами не може бути підставою для скасування усиновлення, оскільки разом з усиновленням позивач набув права та взяв на себе обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у тому ж обсязі, який мають біологічні батьки щодо дітей. Розірвання шлюбу з матір`ю усиновленої дитини не звільняє позивача від виконання таких обов`язків. Доказів, які б підтверджували, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, позивачем суду не надано, що є його процесуальним обов`язком. Не містять таких доказів і матеріали справи. Отже позивачем не доведено наявність підстав, передбачених статтею 238 СК України, для скасування усиновлення. За указаних обставин скасування усиновлення суперечитиме інтересам дитини, у зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed