Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

29.04.2025 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що дитина [PERSON] , 2010 р.н. з лютого 2020 перебуває на обліку в службі (управлінні) у справах дітей як дитина яка опинилась у складних життєвих обставинах. Матір`ю [PERSON] є [PERSON] , батько відсутній. Відповідачка не займається вихованням та утриманням [PERSON] , ухиляється від покладених на неї батьківських обов`язків. 26.02.2021 подала до відділу органу опіки та піклування письмову згоду на позбавлення її батьківських прав стосовно доньки [PERSON] . На даний час дитина проживає разом з родичкою [PERSON] яка виявила бажання взяти [PERSON] під опіку, дитина не проти. У зв`язку з зазначеними обставинами позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , 2010 року народження, та стягнути з відповідачки аліменти на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитися дитина. Ухвалою суду від 07.05.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче засідання. 11.08.2025 у справі проведено підготовче засідання, справа призначена до розгляду відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву. Суду пояснила, що відповідачка [PERSON] через деякий час після народження дитини [PERSON] покинула її, залишивши у діда та тітки. Дитина [PERSON] була взята під нагляд органів опіки та піклування у 2019 році. Відділом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради було з`ясовано, що мати своєчасно не зареєструвала народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану. За допомогою працівників відділу органу опіки та піклування народження дитини було зареєстровано в органах ДРАЦС у жовтні 2019 року, реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На підставі наказу служби (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради № 156 від 14.02.2020 [PERSON] взята на облік як дитина яка опинилась у складних життєвих обставинах. [PERSON] влаштована до навчального закладу Запорізької ЗОШ № 51 у 2020 році. На даний час неповнолітня дитина [PERSON] за її бажанням та за заявою її родички [PERSON] влаштована до родини останньої. Оскільки [PERSON] не виконує своїх обов`язків по відношенню до [PERSON] , 2010, ухиляється від покладених на неї батьківських обов`язків, з огляду на зазначене, представник позивача просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка в судові засідання 03.07.2025, 11.08.2025, 04.09.2025 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, а також наявність правових підстав відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, неповнолітньої дитини [PERSON] , суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 16.10.2019. Відповідно до листа Оріхівського ВДРАЦС у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса) за №\~1167/32.6-01-26 від 23.05.2024 було виявлено актовий запис № 12 про народження [PERSON] , [INFO] , реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 156 від 04.02.2020, дитина [PERSON] , [INFO] взята на облік як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. З листів директора запорізької загальноосвітньої школи № 51 № 01-35/127 від 27.02.2021, № 01-35/41 від 15.02.2023, № 01-35/95 від 02.02.2024, № 01-35/59 від 06.02.2025 вбачається, що [PERSON] навчається у ЗГ № 51 з першого класу. У вихованні доньки мати [PERSON] участі не бере. В матеріалах, долучених до позову, міститься заява [PERSON] від 26.02.2021, адресована до служби у справах дітей, відповідно до якої відповідачка погоджується з позбавленням батьківських прав відносного [PERSON] , у зв`язку з тим, що вона (відповідачка) мешкає за межами міста і у неї є інша родина. Також суд враховує висновок органу опіки та піклування від 23.04.2025 № 21.01/03-30/406 про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відповідно до якого орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, діючи в інтересах малолітньої дитини, дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Допитана судом [PERSON] пояснила, що їй виповнилося 15 років, вона навчається в шостому класі. Матір ніколи її вихованням та утриманням не займалася, залишивши її на виховання родичам, востаннє дитина бачила матір чотири роки тому, час від часу матір їй телефонує, розповідає про наміри забрати її до себе, водночас свої обіцянки ніколи не виконує, гроші на утримання дитини не передає. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав є законними, обґрунтованими, оскільки досліджені судом обставини переконливо доводять, що відповідачка ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються у судовому порядку. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримання дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Оскільки суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав підлягають задоволенню, суд також вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з неї аліментів на користь особи чи установи, на утриманні якої перебуватиме [PERSON] , в розмірі однієї четвертої частки заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2025. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 2 422,40 гривні. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved