Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУД АГРО ТРЕЙД» про розірвання трудового договору та внесення запису про звільнення до трудової книжки. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що [PERSON] , [INFO] , працює з травня 2021 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю "ВУД АГРО ТРЕЙД", що підтверджується інформацією в довідці форми ок-5 від 05.03.2025 року. З квітня 2022 року позивачка перебувала у декретній відпустці, відповідно її страхувальником згідно довідки форми ок-5 є Управління соціального захисту населення Вараської районної державної адмінстрації. Післяя досягнення дитиною 3 років відпустка по догляду за дитиною закінчилася і позивачка фактично вийшла на роботу. Однак відповідач не створив їй умов для виконання її обов`язків, не виплачує їй заробітну плату, не виходить з нею на зв`язок з грудня 2024 року, також він не подає звітності до органів Пенсійного фонду України та податкових органів. Позивачка звернулася до відповідача з письмовою заявою про звільнення від 18.03.2025 року. Дану заяву було надіслано засобами поштового зв`язку через підприємство Укрпошта на офіційну адресу юридичної особи: вул. Київська, 11, с. Воронки Вараського району Рівненської області (згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.03.2025 року). Лист із заявою про звільнення повернувся позивачці, оскільки одержувач відсутній за вказаною адресою. Також скановану заяву про звільнення було надіслано на електронну пошту, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань [INFO], однак надійшла відповідь, що це вже не пошта даного підприємства. Трудову книжку позивачу надіслати поштою, проте без відповідного запису про звільнення. Позивачка вважає, що оскільки відповідач не розриває трудовий договір з працівником добровільно, то іншого варіанту крім звернення до суду у неї не має, оскільки позивач не може працевлаштуватися на іншу роботу. Вказаний позов [PERSON] , надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 03.04.2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 05.06.2025 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивачки адвокат Карпач О.М., не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУД АГРО ТРЕЙД» будучи належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про перенесення часу судового засідання не клопотав, відзиву на позов або будь-яких заперечень проти позову, а також доказів на підтвердження таких заперечень не надав. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] , має трудові відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВУД АГРО ТРЕЙД», що підтверджується записом у трудовій книжці серія [NUMBER] та довідкою форми ок-5 від 05.03.2025 року. Укладений трудовий договір є безстроковим. Також судом встановлено, що з квітня 2022 року позивачка перебувала у декретній відпустці, відповідно її страхувальником згідно довідки форми ок-5 є Управління соціального захисту населення Вараської районної державної адмінстрації. Однак після досягнення дитиною 3 років відпустка по догляду за дитиною закінчилася і позивачка фактично вийшла на роботу. Однак відповідач не створив їй умов для виконання її обов`язків, не виплачує їй заробітну плату, не виходить з нею на зв`язок з грудня 2024 року, також він не подає звітності до органів Пенсійного фонду України та податкових органів. Після чого [PERSON] , звернулася до відповідача з письмовою заявою про звільнення за власним бажанням з посади, що підтверджується копією відповідної заяви від 18.03.2025 року. Дану заяву було надіслано засобами поштового зв`язку через підприємство Укрпошта на офіційну адресу юридичної особи: вул. Київська, 11, с. Воронки Вараського району Рівненської області. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.03.2025 року юридичною адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУД АГРО ТРЕЙД», зазначено, вул. Київська, 11, с. Воронки Вараського району Рівненської області. Лист із заявою про звільнення повернувся позивачці, оскільки одержувач відсутній за вказаною адресою, що підтверджується роздруківка з сайту Укрпошта щодо відстеження відправлення за трекером. Також скановану заяву про звільнення позивачкою [PERSON] , було надіслано на електронну пошту, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань [INFO], однак надійшла відповідь, що це вже не пошта даного підприємства. В свою чергу трудову книжку позивачці [PERSON] , було надіслано представником відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУД АГРО ТРЕЙД», поштовим відправленням, проте без відповідного запису про звільнення. Позивачка [PERSON] , бажає розірвати трудовий договір з ТОВ «ВУД АГРО ТРЕЙД», однак відсутність будь-яких засобів зв`язку з представником товариства позбавляє позивачку можливості розірвати трудові відносини з останніми у спосіб, передбачений КЗпП України. Таким чином, позивачка не може у встановленому законом порядку припинити трудові відносини з відповідачем, а тому наявні усі підстави визнані припиненими трудові відносини між сторонами у судовому порядку оскільки трудове законодавство передбачає можливість звільнення працівника за його ініціативою. Відповідно до норм ст.46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996 (ратифікована Україною 14.09.2006). Так, ст. 1 Хартії визначає що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та, підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Отже, трудовий договір - це юридично оформлені відносини між працівником і роботодавцем. Змістом трудових відносин є взаємні права та обов`язки сторін, а предметом таких відносин є робота, яку працівник зобов`язується виконувати за плату. При цьому, невиконання протягом тривалого часу працівником з тих або інших причин своїх трудових обов`язків свідчить про відсутність реальних трудових відносин між роботодавцем та працівником. Належні трудові відносини існують одразу у двох площинах - фактичній та юридичній. Відсутність роботи, яка фактично виконується працівником на умовах, передбачених трудовим договором, при юридично оформлених трудових відносинах, не відповідає нормам чинного законодавства та є підставою для розірвання трудового договору на вимогу працівника. У законодавстві про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст. 36 та інших статтях КЗпП Україний залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: -припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); -розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України); -розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України); -розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45КЗпП України та ін.). Таким чином, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін. Припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору: 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч. 3 ст. 38 КЗпП України). Відповідно до п. п. 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Отже, чинне трудове законодавство передбачає можливість звільнення працівника за його ініціативою. При цьому, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник та внести відповідні записи до трудової книжки працівника. Позивачка, яка бажає звільнитися з ТОВ «ВУД АГРО ТРЕЙД», не може цього зробити через фактичну відсутність Товариства за його місцезнаходженням, а також відсутність будь-яких засобів зв`язку з його керівництвом, то позивачка позбавлена можливості розірвати трудові відносини з відповідачем у спосіб, передбачений КЗпП України Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України), як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 377/169/20. У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 233/2529/18 Верховний Суд, встановивши, що відповідач ні після отримання заяви позивача про розірвання трудового договору, ні після відкриття провадження у справі, не вчинив жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, дійшов висновку, що відповідно до вимог частини другої статті 5ЦПК України та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем і відповідачем, ефективним і таким, що не суперечить закону буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Викладене свідчить, що за обставин, коли працівник позбавлений можливості розірвати трудовий договір з роботодавцем у порядку, передбаченому КЗпП України, то ефективним способом захисту порушеного права працівника буде ухвалення судом рішення про визнання трудових відносин між сторонами припиненими. Отже, права позивача підлягають захисту шляхом визнання трудових відносин з відповідачами припиненими за рішенням суду.

Outcome: approved