Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

В січні 2022 р. [PERSON] як законний представник неповнолітнього позивача [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом, зміненим в процесі розгляду справи, в якому зазначає, що [INFO] помер батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина за законом,до складу якої входить частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом до майна померлого [PERSON] першої черги є його дружина [PERSON] та сини [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Позивач як спадкоємець першої черги за законом, від спадщини батька не відмовлявся, у вересні 2021 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після померлого батька та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Під час нотаріальної процедури дізнався, що державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори були закликані до спадкування лише дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . Так,07 серпня 2021 року державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: на частку квартири за реєстровим № 1255 - на ім`я дружини [PERSON] , на частку житлового будинку за реєстровим № 1257 - на ім`я дружини [PERSON] , на частку квартири за реєстровим № 1259 - на ім`я сина [PERSON] ,на частку житлового будинку за реєстровим № 1261 - е на ім`я сина [PERSON] ,без урахування права неповнолітнього [PERSON] на частку у спадщині батька,чим порушені його майнові права. Посилаючись на те,що в інший, позасудовий спосіб, захистити майнові права спадкоємця неможливо, законний представник позивача просить суд : визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані 07 серпня 2021 року державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області Зайцевою А.С. у спадковій справі № 172/2021 (зареєстровані в реєстрі за номерами 1255, 1257, 1259, 1261) в частині визначення кола спадкоємців, а саме, доповнити коло спадкоємців ще одним спадкоємцем [PERSON] , [INFO] , який є сином померлого [PERSON] , 1978 р.н., який помер [INFO] , частини квартири за адресою: [ADDRESS] та частни житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/10 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та на 1/10 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , 1978 р.н., який помер [INFO] , стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.01.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 р.,12.05.2023 р.справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за підсудністю. Ухвалою від 15.05.2023 р.справа прийнята до провадження суддею Галущенко Ю.А.та призначено підготовче судове засідання. 29.08.2023 року від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Железняка А.В. через канцелярію суду надійшов відзив, в якому відповідачі зазначили про часткове визнання позову ,з урахуванням наявності у спадкодавця [PERSON] іншого спадкоємця за законом першої черги [PERSON] (мати померлого),яка прийняла спадщину.За таких обставин існують підстави для визнання вказаних вище свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 07.08.2021 р. [PERSON] та [PERSON] , недійсними в частині визначення часток у спадковому майні, на які державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Зайцевою А.С. було видано ці свідоцтва, оскільки відповідачі мають право на отримання в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] кожен по 1/5 частині (а не по частині) від спадкового майна. 24.10.2023 року через канцелярію суду надійшла заява від представника позивача адвоката Ратушної О.В. про збільшення позовних вимог, в якій, окрім позовних вимог, зазначених у раніше поданій заяві, представник позивача також просила суд визнати за [PERSON] , 2006 р.н., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на спадкове майно: на 1/10 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та на 1/10 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 16.11.2023 року від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Железняка А.В. надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому заперечував проти задоволення вказаної вище позовної вимоги, обґрунтовуючи тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надавали згоди на внесення зміни до виданих свідоцтв про право на спадщину за законом, а лише визнали право на спадкування [PERSON] частини спадкового майна після смерті його батька [PERSON] та згодні на визнання недійсними виданих їм свідоцтв в частині визначення успадкованих часток, [PERSON] не відмовлено в оформленні спадщини батька в порядку нотаріальної процедури. 11.12.2023 р. ухвалою судді частково задоволено заяву про забезпечення позову. 26.12.2023 р. від представника позивача,адвоката Ратушної О.В. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог від 23.10.2023 р., в якій зазначається, що на момент смерті [PERSON] фактично було 5 спадкоємців за законом,що визнається відповідачами, позовні вимоги, викладені у заяві про збільшення позовних вимог від 23.10.2023р. про визнання за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] , право власності на спадкове майно: на 1/10 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та на 1/10 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є повністю законними та підлягають задоволенню. 26.11.2024 р. від представника позивача, адвоката Ратушкої О.В. через систему «Електронний суд» надійшла заява про зміну предмету позову, в якій просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані 07 серпня 2021 року державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області Зайцевою А.С. у спадковій справі № 172/2021 (зареєстровані в реєстрі за номерами 1255, 1257,1259, 1261) в частині визначення кола спадкоємців, а саме, доповнити коло спадкоємців ще одним спадкоємцем - [PERSON] , [INFO] , який є сином померлого [PERSON] (1978 року народження), який помер [INFO] , а також в частині розміру частки спадкоємців у спадковому майні, яка помилково зазначена як 1/4 кожному замість вірного розміру частки 1/5 кожному від об`єктів спадкового майна, а саме частки квартири за адресою: [ADDRESS] та частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/10 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та на 1/10 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON] (1978 року народження), який помер [INFO] . 03.12.2024 р. представник позивача адвоката Ратушкої О.В. через систему «Електронний суд» подала заяву про зміну предмета позову, в якій зазначено, що оскільки встановлено 5 спадкоємців після смерті [PERSON] , що не заперечується відповідачами, позивач, також як й інші спадкоємці за законом першої черги, має право на спадкування після смерті батька - [PERSON] (1978 року народження), який помер [INFO] , в розмірі 1/5 (однієї п`ятої) частки від усіх об`єктів спадкового майна: від 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] та від 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Оскільки право позивача на спадкування було порушено, а Оріхівська державна нотаріальна контора, якою видані оскаржувані свідоцтва про право на спадкування за законом, знаходиться в зоні активних бойових дій та не вчиняє нотаріальних дій, позивач вимушений просити в судовому порядку визнати за ним право власності на 1/10 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та на 1/10 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON] 05.12.2024 р. від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Железняка А.В. через систему «Електронний суд» надійшла заява про визнання в повному обсязі позовних вимог,викладених у заяві від 03.12.2024 р. про зміну предмета позову. Ухвалою судді від 14.03.2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - [PERSON] . Відповідачем [PERSON] відзиву на позов не подано. Ухвалою суду від 16.06.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні у вступному слові представник позивача підтримала позов з урахуванням його змін та просила задовольнити у повному обсязі з обґрунтуванням підстав позову,викладених вище. Представник відповідачів [PERSON] у вступному слові підтримав позицію своїх довірителів про визнання позовних вимог, просив задовольнити. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Як передбачено ст.223 ч.1 ЦПК України,неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови,що його належним чином повідомлено про дату,час і місце цього засідання,не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі\~викладеного,суд\~розглянув справу\~за відсутності\~ співвідповідач [PERSON] та представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено та перевірено доказами, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 27.05.2021 р. Оріхівським раіонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 376 від 08.12.2020 року. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, спадкоємцями першої черги є дружина спадкодавця [PERSON] , діти [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] (який помер) та мати [PERSON] . Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно ст.1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ,яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2005 р. виданого Оріхівською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 3657,а також частки квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2020 року, виданого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської обл., Дрябловою Н.Ф., серія та номер 274. Після смерті [PERSON] ,його дружина [PERSON] та син [PERSON] прийняли спадщину на підставі ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, 021 в Оріхівській державній нотаріальній конторі за заявою про прийняття спадщини від відповідачки [PERSON] було заведено спадкову справу № 172/2. 07 серпня 2021 року державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину [PERSON] за законом на спадкове майно, а саме: - 1/4 частку від частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстровий № 1255, видане на ім`я дружини [PERSON] ,право власності згідно вказаного свідоцтва було зареєстроване за [PERSON] 07.08.2021 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 269510602 від 07.08.2021 року, номер запису про право власності: 43378800; -1/4 від частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстровий № 1257, видане на ім`я дружини [PERSON] ,право власності згідно вказаного свідоцтва було зареєстроване за [PERSON] 07.08.2021 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 269512115 від 07.08.2021 року, номер запису про право власності: 43379010; -1/4 частку від 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстровий № 1259, видане на ім`я сина [PERSON] ,право власності згідно вказаного свідоцтва було зареєстроване за [PERSON] 07.08.2021 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 269510626 від 07.08.2021 року, номер запису про право власності: 43378823; -1/4 частку від частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстровий № 1261, видане на ім`я сина [PERSON] ,право власності згідно вказаного свідоцтва було зареєстроване за [PERSON] 07.08.2021 року, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 269512154 від 07.08.2021 року, номер запису про право власності: 43379020. Зі змісту заяви про прийняття спадщини вбачається, що відповідачка [PERSON] не вказала про те, що у її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , є рідний син, [PERSON] , 2006 р.н., який на час відкриття спадщини був неповнолітньою особою та, згідно ч. 1 ст. 1266 та ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України,має право на спадщину батька як спадкоємець за законом першої черги. Внаслідок цього,державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори були закликані до спадкування після смерті [PERSON] лише дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] . За зверненням представник за позивача до Відділу з питань нотаріату у Запорізькій області Управління нотаріату Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про роз`яснення порядку отримання свідоцтва про право на спадкування [PERSON] , Південним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції (м. Одеса) у листі за вих. № 39803/08.5-24 від 0310.2023 р. було надано відповідь щодо діяльності Оріхівської державної нотаріальної контори та поінформовано, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих російською федерацією» Оріхівська державна нотаріальна контора розташована на території, де ведуться активні бойові дії, реальна можливість для внесення змін до свідоцтв про право на спадщину наразі відсутня. Відтак,на час розгляду справи, внести зміни до оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом від 07.08.2021 р. за місцем відкриття спадщини, як це встановлено приписами ст. 1300 ЦК України, через органи нотаріату неможливо. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Оскільки позивач звернувся до суду у зв`язку з неможливістю оформлення права на спадщину в порядку нотаріальної процедури,до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, що регулюють питання спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення. Відповідно до вимог діючого законодавства спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (статті 1216-1218 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Крім того порядок здійснення спадкоємцями права на спадщину визначено нормами глави 87 книги VI Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пп.4.18 п.4 Глави 10 Розділу II зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у т.ч. зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 183/4406/16 зроблено висновок, відповідно до якого частина четвертої статті 1268 ЦК України встановлює додаткові гарантії охорони спадкових прав малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб з обмеженою дієздатністю. Зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування (частини друга-четверта статті 1273 ЦК України). Вказані норми закону не вимагають вчинення неповнолітньою особою або її представниками дій щодо прийняття спадщини, у зв`язку із чим правові підстави для визначення неповнолітнім додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні. З урахуванням викладеного вище, позивач з незалежних від нього причин наразі позбавлений права звернутися за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом (на 1/5 частку спадкового майна) за місцем відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Внесення змін до свідоцтв про право на спадщину наразі неможливе, встановивши, що ця перешкода пов`язана з успадкуванням майна іншою особою, позивач просить захистити порушене право в судовому порядку. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частиною 4 вказаної статті визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Оскільки сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину, однак лише відповідачі отримали свідоцтва про право на все спадкове майно в цілому, чим було порушене право позивача на спадщину, наявні правові підстави для визнання такого свідоцтва про право на спадщину недійсним. (Постанова ВС від 18 травня 2022 року справа № 138/1735/20 (№ 61-7244св21) Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС від 18 травня 2022 року справа № 138/1735/20 (№ 61-7244св21). Таким чином, аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець за правом представлення, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Вказана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17, від 29 червня 2022 року у справі № 383/258/21. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, тому такі вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved