Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що 27.02.2024 року фінансова установа ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» уклала з [PERSON] електронний договір №4425048 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору позичальнику надано кредит в сумі 11 000 грн., строком на 360 днів з 27.02.2024 року по 21.02.2025 року. Встановлено періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 11 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № [NUMBER] . 25.10.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/2024, на підставі якого до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вищенаведеним кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором відповідача склала 109\~175,00 грн., з яких: сума кредиту 11 000 грн., сума процентів за користування кредитом 66 550 грн., штрафні санкції 5 500 грн. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 83\~050 грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 2422 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу 10000 грн. 00 коп. Через систему "Електронний суд" представник позивача подав заяву, в якій зазначив, що рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування на нове - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». На підтвердження до заяви додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб\~підприємців та громадських формувань та рішення №251124/1. Суд враховує, що зміна назви юридичної особи не передбачає правонаступництва, у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних правовідносин. Сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється\~організаційно-правова форма такої особи. Організаційно правова форма залишилась тією самою (товариство з обмеженою відповідальністю), а тому суд здійснює розгляд з урахуванням зміни назви позивача і відповідна заява підлягає задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі та до суду направив відзив на позов, просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором 86321, укладено електронний договір №4425048 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору [PERSON] надано кредит у сумі 11 000 гривень, строком 360 дні, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка встановлена у розмірі 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: 99\~923,40% річних за стандартною ставкою за весь строк кредиту (п.1.5.1). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 110\~000,00 грн. за стандартною ставкою (п.1.6.1). Мета отримання кредиту на споживчі (особисті) потреби (п.1.8). Відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту, де також наведені дані умови кредитування. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконував. В період з 27.02.2024 року до 25.10.2024 року утворилася заборгованість в сумі 11000 (тіло кредиту) та заборгованість за відсотками. Заборгованість нарахована в межах строку дії кредитного договору 360 днів. Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Судом також встановлено, що 25.10.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25/10/2024, згідно якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 р., ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 83 050,00 грн. Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст УКРАЇНА» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Однак, суд не погоджується з розміром нарахованих позивачем відсотків за користування відповідачем кредитними коштами у зв`язку з таким. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, доповнено\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про надання кредиту № 4425048 був укладений 27.02.2024 року, тобто, після внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~не поширюється на вказаний кредитний договір. Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо встановлення денної процентної ставки у 2,5% в порядку ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~є нікчемною. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальної денної процентної ставки 1%. Як вбачається із розрахунку позивача, останнім були нараховані проценти за користування кредитом по дату виготовлення розрахунку заборгованості, тобто по 21.02.2025 року. Строк кредитування становить 360 днів, з 27.02.2024 року по 21.02.2025 року. Позивач просить стягнути відсотки за користування кредитними коштами нараховані попереднім кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за 242 дні та відсотки нараховані теперішнім кредитором ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (позивачем у справі) за 115 днів, оскільки грошове зобов`язання на момент відступлення права вимоги за ним залишилося не виконаним. Отже, сума процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 26\~620 грн. (11\~000 грн. х 1% х 242 дні) та 12 650,00 грн. (11 000,00 грн. х 1% х 115 днів), всього 39\~720 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтранс Капітал» підлягають частковому задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання кредиту у загальному розмірі 50 270,00 грн., з яких: 11 000,00 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 39 270,00 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., суд виходить з наступного. Положеннями статті 59\~Конституції\~України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 1\~Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Вимоги до форми та змісту договору про надання правової допомоги, закріплено статтею 27 зазначеного Закону. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги. Згідно положень п.1 ч.3 ст.133\~ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною третьою статті 137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої\~статті 137 ЦПК України розмір\~витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 10 000 грн., які підтверджуються договором про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, актом прийому-передачі виконаних робіт від 17.02.2025, рахунком на оплату. З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу в сумі 10\~000,00 гривень є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу не надходило. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов задоволено частково у загальному розмірі 50 270,00 грн., що складає 46,04% від заявленого розміру 109 175,00 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовним вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1\~115,39 грн. Судові витрати витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (10\~0008Х46,04%) у сумі 4\~604,00 грн.

Outcome: partial