Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа КП «Верхньодніпровське БТІ» про визнання права власності, в якому просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що за життя [PERSON] вона уклала з ним усну угоду про передачу останній належної [PERSON] квартири [ADDRESS] та стала там вести господарство. Повний розрахунок за квартиру був проведений. Проживає в квартирі по цей час. Володіє вказаною квартирою безперервно, добросовісно та відкрито, утримує квартиру, оплачує комунальні послуги та проводить ремонтні роботи. Декілька разів намагалась оформити договір купівлі-продажу квартири, але власник завжди ухилявся. Провела підготовку документів для вчинення нотаріальної дії виготовила технічний паспорт на квартиру, але переоформити квартиру не встигли. Внаслідок смерті [PERSON] вона позбавлена можливості належним чином оформити своє право власності на квартиру, якою користується фактично. За даний час ніхто будь-яких претензій щодо незаконного володіння даною квартирою до неї не пред`являв. У померлого дітей та дружини не було. Наданий час виникла необхідність оформити право власності на квартиру, але правовстановлюючих документів на нерухоме майно вона не має, у зв`язку з чим вимушена звернутись з вказаною позовною заявою до суду. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Пояснила, що в 2011 році домовилася про придбання будинку з [PERSON] , та сплатила останньому кошти, а саме 5 тисяч доларів. Будинок розділений на дві житлові частини, в одній проживала позивач, в іншій [PERSON] зі своєю матір`ю, яка являлася власником 1/2 будинку, про що позивач дізналася лише в 2015 році. Позивач робила в будинку ремонт та давала кошти у позику, для того, щоб привести житло у належний вигляд. Представник третьої особи «КП Верхньодніпровське БТІ» в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки, яка розповідала їй, про факт сплати коштів за житло [PERSON] , проте власник несподівано помер та документи оформити не встигли. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в іншій половині будинку, в якій проживала позивач, батько останньої робив ремонт. Покійний [PERSON] регулярно брав кошти у позивачки, які входили в рахунок вартості будинку та обіцяв продати будинок [PERSON] , після того як помре його мати, яка мала у власності 1/2 будинку. Представник відповідача Верхньодніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, що відображена в інформаційній довідці №423678376 від 22.04.2025 року, [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ради народних депутатів 29.12.1998 року. У вказаному реєстрі значиться, що власником спірної квартири є [PERSON] , яка померла у 2016 році. З цього слідує, що предметом купівлі продажу могла бути лише 1/3 частина спірної квартири, оскільки станом на 2011 рік власником іншої частки була [PERSON] . Крім того, на підтвердження того, що [PERSON] купила у [PERSON] квартиру надано акт депутата №б/н від 01.07.2024, який складено зі слів сусідів, інших доказів, які б свідчили, що позивачка придбала спірну квартиру, що перебувала у спільній частковій власності, не надано. Звернув увагу суду, що позивачкою зазначено про відсутність спадкоємців щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , однак стверджувати про вказані обставини можливо тільки після отримання інформації зі спадкової справи та/або з установ реєстрації актів цивільного стану. Враховуючи викладене, вважає, що позовна заява є безпідставною. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків та вивчивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Як вбачається з пояснень позивачки між померлим [PERSON] та нею у 2011 році було укладено усну угоду про продаж спірної квартири, нею був проведений повний розрахунок за квартиру, однак нотаріально даний договір вони оформити не встигли, оскільки власник ухилявся від даних дій, а згодом раптово помер у лікарні. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . До матеріалів позовної заяви на підтвердження права власності [PERSON] на спірну квартиру позивачем долучено свідоцтво про право власності на житло від 29.12.1998 року відповідно до якого спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.03.2000 року на 1/6 частину квартири на ім`я [PERSON] , а також два витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2021 року, що є ідентичними, відповідно до яких [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка спірної квартири. Тобто, відповідно до вказаних документів [PERSON] має право власності лише на 1/3 частину спірної квартири, яке було зареєстроване 20.09.2021 року. На замовлення позивача КП Верхньодніпровське БТІ виготовлено технічну документацію на спірну квартиру, що підтверджується звітом про незалежну оцінку вартості майна від 25.03.2025 року та технічним паспортом, від 10.05.2024 року. Відповідно до акту від 01.07.2024 року складеного депутатом Верхньодніпровської міської ради на підставі опитування сусідів та очевидців, зі слів останніх, зазначено, що [PERSON] за усною домовленістю та без оформлення правовстановлюючих документів, у 2011 році придбала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в якій постійно проводить ремонти для поліпшення умов помешкання, здійснює благоустрій прилеглої території. Аналогічні відомості підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні. Згідно відповіді Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області №198/01-16 від 07.04.2025 року спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті\~202\~ЦК\~України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею\~204\~ЦК\~України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею\~203\~ЦК\~України. У частинах першій, третій, четвертій вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно зі ст. 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину,якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону (ч. 1, ч. 3\~ст. 206 ЦК України) Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Пунктом 12\~Постанови пленуму\~Верховного Суду\~України №9\~від 06.11.2009\~року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними передбачено, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини третьої\~статті 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зі змісту ч. 1 ст. 638\~ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України\~договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч.1 ст. 318 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.\~328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи, що відповідно до\~статті 328 цього Кодексу\~набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статтею 392 ЦК України\~(аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі №907/310/18). Відповідно до п.5 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному\~посвідченню,\~виникає у\~набувача з\~моменту такого\~посвідчення або\~з моменту\~набрання законної\~сили рішенням\~суду про\~визнання договору,\~не посвідченого\~нотаріально,\~дійсним.\~ Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Позивачка стверджує, що між нею та померлим [PERSON] у 2011 році було укладено усну угоду про продаж спірної квартири та виконано розрахунок за неї. Договір не оформлений, оскільки власник ухилявся від цього, а потім помер. В той же час, належних письмових доказів, щодо виконання істотних умов такої угоди суду не надано. Крім того, суд зауважує, що позивачка не надає належних доказів про те, що на момент усної домовленості між нею та [PERSON] , останній був власником всієї спірної квартири. Також суду не надано доказів наявності перешкод, які б свідчили про неможливість нотаріального укладення договору, укладеного в усній формі, зокрема ухилення власника від його оформлення та нотаріального посвідчення. Аналізуючи матеріали справи та надані докази, суд вважає, що правочин між позивачкою та померлим [PERSON] не укладений в порядку, передбаченому законодавством, а тому не є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, а фактичне проживання та утримання спірної квартири, про яке зазначає позивачка, а також виготовлення технічної документації не свідчить про виникнення у позивачки права власності на дану квартиру. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування(частина\~перша\~статті\~80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина\~шоста\~статті\~81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті\~89 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи вищевикладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги не\~підлягають задоволенню,\~оскільки позивачкою\~не доведено\~належними та\~допустимими доказами\~факту виникнення\~у неї\~права власності\~на спірну\~квартиру,\~а тому\~відсутні підстави для звернення до суду за захистом цього права, у тому числі шляхом його визнання. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed