Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~У травні\~2024\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з позовом, уточненим у подальшому до [PERSON] посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді частини однокімнатної квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, площею 16,6 кв.м., кухні, площею 5,5 кв.м., туалету, площею 1,9 кв.м., загальною площею 24,0 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2001 року. \~ \~ \~ \~11 травня 2001 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в ОМБТІ. Оскільки квартира [ADDRESS] була придбана померлим у період шлюбу з [PERSON] , то інша частка квартири [ADDRESS] належить останній на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 14 липня 2021 року. 14 липня 2021 року право власності [PERSON] на частку квартири [ADDRESS] була зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 10 березня 2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка в 2015 році його покинула. \~ \~ \~ \~Вказував, що у квітні 2017 року [PERSON] досяг пенсійного віку та став непрацездатним, оскільки захворів на атеросклеротичну хворобу серця, яка загострилася у процесі його одруження з відповідачкою. \~ \~ \~ \~Стверджував, що відповідачка знаючи про хвороби [PERSON] , не вчиняла ніяких дій для допомоги останньому, не робила нічого що могло покращити стан його здоров`я, не надавала ні якої допомоги йому, покинула його та стала проживати окремо з іншим чоловіком [PERSON] . На звернення батька про допомогу, відповідачка йому відмовила. \~ \~ \~ \~Оскільки [PERSON] хворів, то він, його син надавав йому допомогу, сплачував борги померлого за комунальні послуги, за свій рахунок сплатив усі розходи з поховання. \~ \~ \~ \~ Позивач зазначав, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , є він, [PERSON] , рідний син померлого та відповідачка [PERSON] , дружина померлого, які прийняли спадщину, шляхом звернення до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі яких була заведена спадкова справа №81/2021. 13 серпня 2021 року [PERSON] , мати померлого звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу з заявою про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на його, [PERSON] користь. 14 липня 2021 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ставнійчук А.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцями після смерті [PERSON] , є [PERSON] , рідний син померлого та [PERSON] , дружина померлого, то видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , та провести державну реєстрацію немає можливості, тому рекомендовано звернутися до суду. Вказував, що [PERSON] внаслідок тяжкої хвороби не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, яку надав йому саме він, [PERSON] , оскільки відповідачка від допомоги чоловіку самоусунулась та відвернулась від нього. Посилаючись на вимоги ст. 1224 ЦК України, позивач просив суд усунути [PERSON] , дружину померлого, від права на спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 12 червня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.95). Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року по справі витребувано копію спадкової справи (а.с.127). Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 211). Ухвалою суду від 12 червня 2025 року по справі задоволено заява позивача про виклик свідків (а.с.229). Представник позивача, діюча за довіреністю від 24 липня 2024 року в судове засідання не з`явилась, надала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.213,241). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 105, 122, 198, 199, 200, 205, 222, 226, 231). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. \~ \~ \~ Відповідно\~до постанови\~Касаційного Цивільного\~Суду Верховного\~Суду від\~10\~травня 2023\~року №\~755/17944/18\~(61-185св23)\~довідка поштового\~відділення з\~позначкою про\~неможливість вручення\~судової повістки\~у зв`язку\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою» вважається\~належним повідомленням\~сторони про\~дату судового\~розгляду,\~зазначене свідчить\~про умисне\~неотримання судової\~повістки. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено,\~що \~рідними батьками\~позивача [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.13). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 вересня 1981 року Малиновським відділом РАДС м. Одеса, актовий запис №856, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.34). 17 січня 2003 року [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові (а.с.14). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.35). Встановлено, що 13 квітня 2001 року [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2001 року квартиру [ADDRESS] (а.с.33). 11 травня 2001 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в ОМБТІ (а.с.33 звор.). Встановлено, що10 березня 2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.75). [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.23). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частини однокімнатної квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, площею 16,6 кв.м., кухні, площею 5,5 кв.м., туалету, площею 1,9 кв.м., загальною площею 24,0 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2001 року. Оскільки квартира [ADDRESS] була придбана померлим у період шлюбу з [PERSON] , то інша частка квартири [ADDRESS] належить останній на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 14 липня 2021 року (а.с.36,170 звор.). 14 липня 2021 року право власності [PERSON] на частку квартири [ADDRESS] була зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.37). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , є [PERSON] , рідний син померлого та відповідачка [PERSON] , дружина померлого, які прийняли спадщину, шляхом звернення до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі яких була заведена спадкова справа №81/2021 (а.с.146-187,147 звор. -148,148 звор.-149). Встановлено, що батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.24). 13 серпня 2021 року [PERSON] , мати померлого звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу з заявою про відмову від спадщини після смерті [PERSON] та не заперечує проти оформлення спадщини на ім`я сина померлого, [PERSON] (а.с.38). Постановою державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ставнійчук А.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 липня 2021 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , оскільки спадкоємцями після смерті [PERSON] , є [PERSON] , рідний син померлого та [PERSON] , дружина померлого, тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , та провести державну реєстрацію немає можливості (а.с.16). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №4531 від 30 грудня 2020 року причиною смерті [PERSON] була атеросклеротична хвороба сердця (а.с.30). \~ \~ З\~матеріалів справи\~вбачається,\~що позивач\~здійснив поховання [PERSON] що підтверджується договором замовлення на організацію та проведення поховання, свідоцтвом на поховання, довідкою на одержання та підпоховання праху (а.с.25,26,27,28,29). Встановлено, що [PERSON] проживав та був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрацію (а.с.32). Відповідачка [PERSON] , [INFO] була зареєстрована до 08 січня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , але з 08 січня 2024 року значиться знятою з реєстрації без подальшої реєстрації на території м. Одеси, що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 29 травня 2024 року (а.с.94). Згідно інформації Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації від 26 червня 2024 року [PERSON] , [INFO] з 20 червня 2024 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.102). \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] сплачував позивач, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с.45-71). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що позивач [PERSON] є її онуком. Її син [PERSON] хворів, так як зірвав спину, а відповідачка за ним не доглядала, бросила його. До сина приходили його колишня дружина та його син. Коли син помер, його дружина на поховання не прийшла (а.с.235). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що з колишнім чоловіком у неї були нормальні відносини. Померлий дуже нервував із-за відповідачки (а.с.233). \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що з померлим, вони були сусідами. Він був веселим чоловіком, у його другої дружини була старша донька, з якою дружила моя донька. Коли я до нього заходила, то він лежав (а.с.237). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред`явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 1224 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6\~Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Суд вважає, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав суду жодного доказу того, що [PERSON] , який помер [INFO] , перебував в безпорадному стані і потребував допомоги відповідачки, а остання ухилялась від її надання. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] при житті перебував у безпорадному стані, оскільки відсутні медичні документи та докази його звернення до лікарів, докази перебування в медичному закладі на обліку у зв`язку з якимось захворюванням. Також, відсутні докази того, що він не міг самостійно пересуватись та не міг за собою доглядати. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що [PERSON] звертався до відповідачки з проханням надати йому допомогу, а остання ухилялась від її надання. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю і відсутністю належних доказів на їх підтвердження. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 1211,20 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с. 1). \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed