Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , Надвірнянської міської ради про визнання недійсним державного акту про право власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки. Позовні вимоги мотивує тим, що вона разом з сім`єю з 1981 року проживали у багатоквартирному будинку на [ADDRESS] . Поруч з будинком знаходяться земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які були розподілені між мешканцями будинку та використовувались для городництва. Вони користувались земельною ділянкою площею 0,0895 га, яку чоловік позивачки [PERSON] приватизував на підставі рішення Надвірнянської міської ради від 24.12.1997 за № 491 та отримав Державний акт на право приватної власності на землю за №І-ІФ №020085. 18.03.2003 [PERSON] подарував їй вказану земельну ділянку, про що між ними було укладено договір дарування земельної ділянки. Згідно Державного акта земельній ділянці присвоєно кадастровий № 2624010100:07:001:0042, площа - 0,0895 га, ділянка знаходиться на [ADDRESS] . Цю земельну ділянку вона продовжувала використовувати для городництва, сплачувала земельний податок за неї, жодних спорів щодо її використання ні з ким не виникало. Для внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий № 2624010100:07:001:0042 позивач замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки кадастровий №2624010100:07:001:0042 в натурі (на місцевості). Рішенням № РВ-7100199132024, винесеним 12.12.2024 державним кадастровим реєстратором управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру в зв`язку з перетином її ділянки з ділянкою № 2624010100:07:001:0560, площа співпадає на 92.0332. Згідно інформації, ТзОВ «Інформаційно-консультаційний центр «Інформ-Ініціатива» виготовило технічну документацію їх землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно наданого відповідачами Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ № 004425, виданого громадянину України [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] на підставі рішення Надвірнянської міської ради від 22 грудня 1993 року № 354 про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га на [ADDRESS] без номера в м. Надвірна для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю по Надвірнянській міській раді за № 545 від 24.12.1996. Право власності на земельну ділянку кадастровий № 2624010100:07:001:0560 зареєстровано 09.08.2024 за [PERSON] приватним нотаріусом Вірстюком Тарасом Васильовичем на підставі договору купівлі-продажу, виданим 09.08.2024 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу. Отже, [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ІФ №004425 зареєстрував земельну ділянку кадастровий № 2624010100:07:001:0560 та 09.08.2024 уклав договір купівлі-продажу з [PERSON] , в результаті чого [PERSON] став власником земельної ділянки, яка на 92.0332 співпадає з ділянкою позивачки. Разом з тим, [PERSON] ніколи не користувався земельною ділянкою кадастровий № 2624010100:07:001:0560, і не отримував її у власність. На адвокатський запит архівний відділ Надвірнянської райдержадміністрації повідомив, що в рішенні Надвірнянської міської ради від 22 грудня 1993 року №354 «Про передачу земель у приватну власність» запис про виділення земельної ділянки [PERSON] за адресою на [ADDRESS] без номера не знайдено. Отже Надвірнянська міська рада не приймала рішення про надання [PERSON] у власність земельної ділянки на [ADDRESS] без номера та не реєструвала і не видавала Державний акт на право приватної власності [PERSON] про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га на [ADDRESS] без номера землю щодо цієї земельної ділянки. У зв`язку із чим просить визнати недійсним державний акт про право власності на землю, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки,а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.02.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.03.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази. Ухвалою від 02.06.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Гандзюк І. Р. у судовому засіданні уточнені позовні [PERSON] підтримала та просила її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належно шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації. Судові повістки повернуті без вручення із зазначенням причини "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні ... відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належно шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації. Судові повістки отримував особисто, про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Надвірнянської міської ради у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні даної справи поклався на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області у судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення, де зазначив, що відомості про державний акт на право приватної власності на землю серії II-ІФ № 004425, згідно із наявними книгами реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, на право приватної власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі на території Надвірнянського району Івано-Франківської області станом на 01.01.2013 у відділі № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління - відсутні відомості про реєстрацію вказаного державного акту. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9952779282024 від 06.11.2024, місце розташування земельної ділянки з кадастровим номером2624010100:07:001:0403 [ADDRESS] , категорія земель: землі житлової та громадської забудови; вид цільового призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дата державної реєстрації земельної ділянки 30.12.2013. Опису меж: від А до Б [PERSON] , від Б до В [PERSON] , від В до Г землі міської ради (вулиця Кармелюка), від Г до А землі міської ради (охоронна зона потічка) (а.с. 9-14). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 402637146 від 06.11.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 2624010100:07:001:0560 на праві власності належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 09.08.2024 (а.с.15). Відповідно до відповіді Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 27.12.2024, за [PERSON] обліковано земельні ділянки загальною площею 0,1659 га, а саме: 0,0895 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2624010100:07:001:0042, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та 0,0764 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.16). Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 02.01.2025 зазначено, що у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель відділу обліковується документація із землеустрою, а саме "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд". Стосовно видачі державного акту на право приватної власності на землю серією ІІ-ІФ № 004425, то станом на 01.01.2013 відсутні відомості про реєстрацію запитуваного державного акту (а.с.17). На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ № 020085 від 03.03.1998, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,1659 гектарів. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] . Землю передано для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення підсобного господарства. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 748 (а.с.21-22). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 030642, [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 18.03.2003 є власником земельної ділянки площею 0,0895 га, яка розташована на [ADDRESS] (а.с.23-24). Згідно договору дарування від 18.03.2003 [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0,1659 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території [ADDRESS] (а.с.25). 18.11.2024 було складено договір на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] (а.с.26-27). Архівний відділ Надвірнянської районної державної адміністрації за № Б-207/01-15 від 20.11.2024 повідомив, що в рішенні Надвірнянської міської ради від 22.12.1993 № 354 "Про передачу земель у приватну власність" запис про виділення земельної ділянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не знайдено (а.с.29). Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 26.12.2024 надало інформацію, що згідно книги записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю по Надвірнянській міській раді за № 545 від 24.12.1996, зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії III-ІФ № 032545, який виданий [PERSON] на підставі рішення Надвірнянської міської ради народних депутатів від 28.11.1996 № 405, площею 0,0054 для гаражного будівництва, земельна ділянка розташована на території Надвірнянської міської ради по [ADDRESS] (а.с.31-32). Рішенням № РВ-7100199132024 від 12.12.2024 [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку із тим, що електронний документ не відповідає установленим вимогам з рекомендацією усунути перетин з ділянкою 2624010100:07:001:0560, площа співпадає на 92.0332 (а.с.35-36, 37-38, 39). Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.08.2024, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 2624010100:07:001:0560, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відчужуване майно належить на праві особистої приватної власності [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ІФ №004425, виданого Надвірнянською міською радою 24.12.1996 на підставі рішення Надвірнянської міської ради від 22.12.1993 за № 354. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 545 (а.с.100). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю № 004425, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] (а.с.101). Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, 31.01.2025 за № 12025096200000019 зареєстроване кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 31.01.2025 до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла ухвала Надвірнянського районного суду за зверненням [PERSON] про те, що на думку заявниці [PERSON] підробив державний акт на право приватної власності на землю (а.с.106). Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, 14.03.2025 за № 12025096200000078 зареєстроване кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення:13.03.2025 до чергової частини Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області поступив рапорт т.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про те, що в ході проведення досудового розслідування, гр. [PERSON] незаконно, злочинним шляхом, зареєстрував земельну ділянку гр. [PERSON] на себе, чим заволодів майном останньої та в подальшому перепродав вказану земельну ділянку іншій особі. В діях [PERSON] вбачається ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (а.с.107). ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] (а.с.108-126). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] , у 1981 році [PERSON] та її сім`ї видали квартиру і земельну ділянку, у цьому будинку три квартири і у кожного своя земельна ділянка,в 1991 році вони викупили квартиру. [PERSON] завжди користувалася цією земельною ділянкою, вона є огородженою, ніхто на неї не претендував. У 2022 році позивач виїхала до доньки за кордон, вирішила виготовити документацію на земельну ділянку і потім з`ясувалося, що є проблема. На даний час ніхто цю земельну ділянку не обробляє. Відповідача [PERSON] не знає і ніколи про нього не чула. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є племінницею позивача. Земельна ділянка [PERSON] огороджена, на даний час її ніхто не обробляє. Відповідача [PERSON] не знає. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно із положеннями статей 91,96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Крім того, відповідно до вимог ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей. Вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки (державного акту на земельну ділянку), а також усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи (висновки у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 243/8040/17 (провадження № 61-273св20), від 01 червня 2022 року у справі № 453/222/19 (провадження № 61-2024св21), на яку містяться посилання в касаційній скарзі, від 26 жовтня 2022 року у справі № 158/1788/20 (провадження № 61-2998св21)). За змістом частини 1 статті 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з пунктами статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, а також викуп земельних ділянок для суспільних потреб. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Підстави виникнення права на земельну ділянку та порядок оформлення речових прав на земельну ділянку передбачені ст. 125 і 126 Земельного кодексу України. За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (п.29 Постанови Великої Палати ВС від 11 грудня 2019 року, справа № 265/5040/13-ц, п.81 Постанови Великої Палати ВС від 18.12.2019 справа № 522/1029/18). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, при ухваленні рішення Надвірнянської міської ради від 22.12.1993 № 354 "Про передачу земель у приватну власність" питання про виділення земельної ділянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не приймалося. За № 545 в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зареєстрований зовсім інший державний акт на [PERSON] .. Відомості про реєстрацію державного акту II-ІФ № 004425, який був наданий приватному нотаріусу Вірстюку Т.В. при посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки, відсутні. Згідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання недійснимДержавного акт на право приватної власності на землю Серія ІІ-ІФ №004425, виданого громадянину України [PERSON] про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га на [ADDRESS] без номера в м. Надвірна для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № 2624010100:07:001:0560, укладеного 09.08.2024 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 3083, посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Тарасом Васильовичем, оскільки судом не встановлено підстав набуття права приватної власності [PERSON] на відчужувану ним земельну ділянку. Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: … скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;… . Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). В постанові від 20.03.2024 у справі № 731/264/23 ВС зазначив, що У справі спір виник внаслідок накладання (площа співпадіння 98,9703 %) належної позивачу земельної ділянки із земельною ділянкою, власником якої є [PERSON] на підставі оспорюваного рішення Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 17 червня 2021 року № 288.Тобто предметом спору є не одна й та ж земельна ділянка, яка могла б витребовуватися у порядку статей 387 і 388 ЦК України, а різні земельні ділянки, що накладаються, внаслідок чого порушені права [PERSON] , який набув право власності на земельну ділянку раніше.Апеляційний суд не врахував, що при частковому накладанні земельних ділянок власник однієї з них може, зокрема, оспорювати відповідне рішення органу місцевого самоврядування й державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку іншого власника. У цьому випадку вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння не є належним способом захисту права, адже позивач не є власником тієї частини земельної ділянки відповідача, що не накладається на його землю. Отже, з метою реального відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2624010100:07:001:0560 з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки, у зв`язку із чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач просила стягнути з відповідача судові витрати, а саме: судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3875,84 грн, сплачений останнім при зверненні до суду. Щодо судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу в сумі 35000 грн, суд зауважує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано договір про надання правничої допомоги (юридичних послуг), платіжні інструкції про сплату судових витрат на ім`я [PERSON] в сумі 10050 грн, 10050 грн, 10050 грн та 5025 грн (а.с.139-141). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому суд звертає увагу на те, що справа не є малозначною та є достатньо складною. За таких обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 35000 грн не є завищеними, належним чином обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та не становлять надмірний тягар для відповідачів. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35000 грн та судового збору в сумі 3875,84 грн з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача в рівних частинах. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved