Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.01.2019 між акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №2022388874, відповідно до умов якого надано грошові кошти на придбання товару. Пунктом 2 кредитного договору визначено умови укладення заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2022388874_CARD від 12.01.2019, що є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, інформаційного листка, Тарифів Банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку. На підставі заяви-анкети банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб. Емітована картка отримана відповідачем, що підтверджується його підписом на розписці. Відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту, з якого вбачається інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача. Підписавши заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» №2022388874_CARD від 12.01.2019, відповідач безумовно прийняв пропозицію банку та погодився із тим, що анкета-заява разом із Правилами, тарифами, паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг / кредитний договір. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме надав відповідачу кредитні кошти, яким деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості. Однак, останній порушив умови укладеного кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на день відступлення права вимоги 24.03.2023 визначено як 35767,88 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 20300 грн.; за відсотками - 15467,88 грн. Останній платіж відповідачем здійснено 27.01.2022. 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та позивачем укладено договір факторингу №24/03/23, відповідно до якого ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників, зокрема, за кредитним договором №2022388874 від 12.01.2019, укладеним між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] 15.05.2025 позивачем направлена вимога відповідачу про погашення кредитної заборгованості, яка повернута з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги, викладені в позові, підтримує та просить їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Крім того, представником позивача у відповідності до положень ч.1 ст.276 ЦПК України подано письмове клопотання про розгляд справи про стягнення кредитної заборгованості в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі та судову повістку про виклик до суду. Однак, 22.07.2025 на адресу суду повернувся конверт із відміткою на довідці Укрпошти про причини\~повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується рекомендованими повідомленнями №0610267760198. Відповідач вдруге повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання рекомендованого поштового відправлення. 13.08.2025 на адресу суду повернувся конверт із відміткою на довідці Укрпошти про причини\~повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується рекомендованими повідомленнями №0610272001890. Окрім того, повторно про дату, час і місце судового засідання відповідача повідомлено шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи згідно з положеннями частин 7 та 8 статті 128 ЦПК України, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про розгляд справи судом. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ухвали Чернівецького районного суду Вінницької області від 01.09.2025 постановлено про проведення заочного розгляду даної справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2019 між АТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №2022388874, відповідно до пункту 1.1. якого відповідачу надано кредит в сумі 15097 грн. на придбання товару, 350,00 грн. - додаткова послуга банку «СМС+Довідка», що в загальному розмірі складало 15447 грн.; дата остаточного повернення кредиту - 12.01.2021. Згідно з п.1.2 договору, протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 0,01 % річних. Згідно з п.1.3 договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у додатку № 1 до кредитного договору. Шляхом підписання кредитного договору/заяви-анкети відповідач підтвердив, що банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, передбачену законодавством, що захищає права споживачів; позичальника/клієнта перед укладенням договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення договору та отримання кредиту на сприятливих для клієнта умовах; з договором, Правилами, інформаційним листком, Тарифами Банку/Тарифним пакетом приватного банківського обслуговування, що розміщені на офіціальному сайті банку, ознайомлений і згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати; отримав свій примірник заяви-анкети, інформаційний листок та іншу документацію, на розсуд банку, яка необхідна клієнту для користування банківськими послугами. Згідно з даними паспорту споживчого кредиту (інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) від 12.01.2019, підписаного відповідачем, визначені основні умови кредитування: сума/ліміт кредиту 15097 грн.; строк кредитування - 24 місяці (кредит), 36 місяців з правом пролонгації (кредитна лінія); мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб надання кредиту - безготівково, шляхом перерахування коштів на придбання товару у строк, визначений кредитним договором; процентна ставка у пільговий період 0,01% річних; процентна ставка поза межами пільгового періоду 5 % (в місяць); тип процентної ставки фіксована. 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено договір факторингу №24/03/23, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрований в реєстрі за №265, у відповідності до умов якого ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (фактор) прийняв право грошової вимоги, що належить банку (клієнту) і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Згідно з п.1.3, 7.1, 7.2 цього договору фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами. Сторони домовились, що ліміт фінансування по Реєстру боржників №1 та по Реєстру боржників № 2 становить 7155000,00 грн., станом на дату підписання сторонами цього договору. Фактор здійснює фінансування клієнта шляхом одноразового перерахування суми, що вказана в п. 7.1 договору протягом одного банківського дня з дати підписання сторонами цього договору. 24.03.2023 року ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» здійснило АТ «ОТП Банк» сплату згідно з договором факторингу 24/03/23 від 24.03.2023 в сумі 7155000,00 грн., про що зазначено в платіжному дорученні № 46. Відповідно до витягу з Додатку №1 до договору факторингу № 24/03/23 від 24.03.2023 року, позивач набув право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №2022388874 від 12.01.2019 на загальну суму заборгованості 35767,88 грн. (за тілом кредиту - 20300 грн.; за відсотками - 15467,88 грн. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог\~ст.516 ЦК України. Згідно з наданим розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором №2022388874 від 12.01.2019 станом на день відступлення права вимоги, тобто, станом на 24.03.2023 визначена в сумі 35767,88 грн. З матеріалів справи встановлено, що позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про погашення кредитної заборгованості та дострокове повернення кредиту №0515/29 від 15.05.2023, однак, враховуючи подальше пред`явлення позову, заборгованість в добровільному порядку не погашена. У частинах 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1049 вказаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.1077, ч.1 ст.1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Оскільки судом встановлено, що відповідач уклав кредитний договір, та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на які набув позивач за укладеним між ним та кредитодавцем відповідача договором факторингу, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення кредитної заборгованості. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення суми кредиту, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборговану суму відповідно до кредитного договору. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При вирішенні питання про стягнення із відповідача на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» судових витрат, судом враховується те, що відповідачем не подано до суду відзиву (зокрема, щодо визнання позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, що виключає можливість вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, як те передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» від 19.11.2025, №4059-IX встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028 гривень 00 копійок. Відтак, сума судового збору, що підлягає до сплати за звернення юридичної особи до суду із позовною заявою майнового характеру становить не менше 3028 гривень та не більше 1059800 гривень. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 2422 гривень 40 копійок, про що свідчить платіжна інструкція №662 від 04.07.2025, оскільки, позовну заяву подано ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому позивачем сплачено судовий збір у відповідності до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті; Закону України «Про судовий збір» (1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімумум для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та розраховано з урахуванням положень ч.3 ст.4 вище вказаного Закону, тобто із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8 (3028,00 грн. х 0,8=2422,40 грн.). З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вище викладене дає суду підстави для задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» понесених ним при зверненні до суду судових витрат, зокрема, судового збору. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову\~на відповідача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Так, 01.05.2023 між адвокатським бюро «Юлії Чміль» та товариством з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» укладено договір про надання правової допомоги №01/05-23. У розділі 3 вказаного вище договору передбачено, що вартість наданих послуг бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, відповідно до тарифів вказаних у додатку №1 до договору та виставляє клієнту відповідний рахунок. За результатами надання юридичної допомоги співробітником (адвокатом) бюро складається акт, що підписується представником кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту бюро факсимільним зв`язком або поштою. Представником позивача також подано до суду додаток №1 до вказаного вище договору в якому наведено тип правової допомоги та її вартість у розрахунку «грн/год». Відповідно до акту про надання правової допомоги №02/07-22/05 від 22.07.2025 до вказаного вище договору, сторони погодили, що вартість послуг адвоката становить 8500,00 грн. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 (провадження 61-4683св23). Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України такі витрати покладаються на відповідача. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, а також те, що окрім позовної заяви та заяви про стягнення витрати на правничу допомогу стороною позивача більше жодних заяв, клопотань чи заперечень суду подано не було, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн. є завищеними та недостатньо обґрунтованими. З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 3500,00 гривень, що відповідає критеріям розумності та співмірності. На підставі ст., ст.525, 526, 538, 549- 551,611, 614, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved