Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 30 жовтня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано на підставі заочного рішення Путивльського районного суду Сумської області від 2 вересня 2021 року, і вони є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 9 вересня 2021 року з нього стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки малолітній [PERSON] на даний час проживає разом з позивачем в будинку, де створені належні умови для виховання, навчання та відпочинку дитини, а малолітні [PERSON] та [PERSON] , проживають з матір`ю, позивач просить визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком, зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання дітей на 1/3 частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути зі [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, в якій вона просила визначити місце проживання дітей [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~разом з\~матір`ю \~ [PERSON] \~по [ADDRESS] ,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що на\~початку червня\~2024\~року діти\~приїхали на\~канікули до\~відповідача,\~в кінці\~червня 2024\~року [PERSON] \~та [PERSON] \~разом з\~нею повернулися\~додому,\~а [PERSON] \~за їх\~домовленістю залишився\~з батьком\~до кінця\~серпня 2024\~року,\~однак [PERSON] \~з того\~часу створює\~перешкоди з\~повернення сина(а.с.34-37). Відповідачем за\~зустрічним позовом\~подано відзив\~на зустрічну\~позовну заяву,\~в якому\~він зустрічні\~позовні вимоги\~не визнав\~в повному\~обсязі,\~та зазначив, що їх спільна дитина [PERSON] не бажає проживати з матір`ю, оскільки, як зазначає відповідач, матір`ю ігнорувались потреби дитини, і те, що [PERSON] добре навчався у колишньому навчальному закладі та брав активну участь у спортивних заходах, не є заслугою лише матері дитини. Крім того, зазначив, що він не має заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей, проте останні не забезпечені [PERSON] всім необхідним. Також зазначив, що спору щодо приживання інших дітей [PERSON] та [PERSON] між ним та позивачем немає, у зв`язку з чим позовні вимоги, щодо визначення їх місця проживання разом з матір`ю є безпідставними (а.с.94-96). Суд, заслухавши позивача за первісним позовом та його представника, які первісний позов підтримали, зустрічний позов не визнали в повному обсязі, відповідача за первісним позовом та її представника, які первісний позов не визнали в повному обсязі, зустрічний позов підтримали, представника третьої особи, який вважав, що слід визначити місце проживання малолітніх дітей сторін згідно з рекомендаціями органів опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено, що сторони з 30 жовтня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі заочного рішення Путивльського районного суду Сумської області від 2 вересня 2021 року (а.с.10). Крім того, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких [PERSON] , на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 9 вересня 2021 року, сплачує аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.9,60,61,11-12). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №2-н/584/386/21 від 22 жовтня 2021 року, станом на 1 вересня 2024 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 4449 грн. 21 коп. (а.с.18). [PERSON] зареєстрована про [ADDRESS] , однак взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , разом із дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.8,66,67,69). Відповідно до довідки-характеристики №6/1-01/537 від 5 листопада 2024 року [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , і разом з нею зареєстрований [PERSON] , а також проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с.40). Згідно з характеристикою [PERSON] , яка працює на посаді начальника поштового відділення №17130 Володькова Дівиця АТ «Укрпошта» з жовтня 2024 року, і за місцем роботи добре характеризується (а.с.38). Відповідно до довідки КЗСОР «Путивльський мистецький ліцей» №01-19/230 від 2 вересня 2024 року за наявності всіх необхідних документів та медичної довідки [PERSON] , [INFO] буде зарахований до 5 класу КЗСОР «Путивльський мистецький ліцей» (а.с.13). Згідно із заявою [PERSON] від 27 серпня 2024 року на ім`я директора Володьководівицького ліцею вона просить не висилати особову справу її сина [PERSON] батьку [PERSON] без її згоди (а.с.14). 6 вересня 2024 року [PERSON] звернувся із заявою до Володьководівицького ліцею для отримання особової справи сина [PERSON] для переведення до «Путивльського мистецького ліцею» (а.с.15). Крім того, 23 вересня 2024 року [PERSON] звернувся із заявою до Служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області для встановлення контролю за цільовим витрачанням аліментів, які він сплачує на утримання дітей, оскільки син [PERSON] , з липня 2024 року проживає з ним, однак аліменти на його утримання [PERSON] продовжує отримувати. Крім того, просив вирішити спірне питання щодо отримання ним особової справи [PERSON] для переведення в інший навчальний заклад (а.с.16). Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання №01-22/151 від 17 вересня 2024 року в будинку [ADDRESS] проживають батько [PERSON] , син [PERSON] та дід [PERSON] . У будинку створені належні житлово-побутові умови для проживання, виховання та розвитку дитини (а.с.17). Згідно з листом Служби у справах дітей виконавчого комітету Путивльської міської ради №01-22/191 від 1 листопада 2024 року [PERSON] повідомлено, що 25 жовтня 2025 року було обстежено житлово-побутові умови проживання [PERSON] по [ADDRESS] , де створено належні умови для виховання, навчання та розвитку малолітнього [PERSON] . Крім того, згідно з довідкою КЗ СОР «Путивльський мистецький ліцей» від 28 жовтня 2024 року №01/19-307 [PERSON] навчається у 5 класі вказаного закладу (а.с.39). Відповідно до довідки КЗ СОР «Путивльський мистецький ліцей» №01-19/327 від 12 листопада 2024 року [PERSON] , на прохання батька, з метою отримання якісних знань та недопущення пропусків уроків з 1 вересня 2024 року відвідував дистанційні уроки у 5 класі, але до списків здобувачів освіти ліцею (при наданні пакету документів) був зарахований з 3 жовтня 2024 року (а.с.56). 24 вересня 2024 року представник [PERSON] адвокат Латишева В.О. звернулася із запитом до Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області щодо надання інформації про складання відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.19). Згідно з довідкою Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області №23749/124/45-2024 від 4 жовтня 2024 року відносно [PERSON] 9 червня 2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП вчинене відносно [PERSON] , і вказані матеріали направлені до Носівського районного суду (а.с.33). Відповідно до листа ВП №2 (м.Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області №С-8а/з-60/01-2024 від 14 листопада 2024 року відносно [PERSON] не складалися адміністративні протоколи про невиконання або неналежне виконання батьківських обов`язків. (а.с.57). Крім того, відповідно до довідок ВП №2 (м.Путивль) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області від 3 липня 2024 року та 10 вересня 2024 року за результатами проведеної перевірки за повідомленням [PERSON] щодо конфлікту з колишнім [PERSON] та повідомленням [PERSON] про те, що колишній чоловік [PERSON] не повертає спільну дитину прийнято рішення про припинення подальшого розгляду звернення (а.с.58-59). Відповідно до характеристики Ніжинської гімназії №15 «Основа» Ніжинської міської ради Чернігівської області №01-22/609 від 5 листопада 2024 року [PERSON] за час навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень, товариський, комунікабельний, неконфліктний, емоційно врівноважений. Батьки учня відповідально ставляться до навчання, виховання та всебічного розвитку дитини (а.с.45). Крім того, [PERSON] брав активну участь у фізкультурно-оздоровчих заходах та прослуховував навчальні курси у інноваційному освітньому центрі (а.с.46-49). 3 листопада 2023 року [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON] , і взяла собі шлюбне прізвище [PERSON] (а.с.62). 22 серпня 2024 року [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] (а.с.63-65). Як убачається з відповіді на запит служби у справах дітей Носівської міської ради №01-17/552 від 15 листопада 2024 року, відомості про складання відносно [PERSON] протоколів про невиконання чи неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей за 2024 рік відсутні, службою у справах дітей про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] не попереджалась, скарги на [PERSON] не надходили (а.с.89). Згідно з актом обстеження умов проживання від 22 листопада 2024 року по [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У вказаному будинку проводяться ремонтні роботи, діти забезпечені одягом, продуктами харчування, гаджетами та комп`ютерною технікою (а.с.91). Відповідно до висновків за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дітей [PERSON] та [PERSON] від 13 лютого 2025 року діти забезпечені всім необхідним (а.с.130-133). Згідно з актом оцінки потреб сім`ї/особи, яка проводилась з 5 березня 2025 року по 11 березня 2025 року за місцем проживання [PERSON] , дитина [PERSON] проживає за вказаною адресою разом з батьком, дитина забезпечена усім необхідним для повноцінного росту, розвитку та навчання (а.с.140-143). Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] , батько здатний задовольняти потреби дитини (а.с.144). Згідно з висновком виконавчого комітету Путивльської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , рекомендовано: 1) визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; 2) [PERSON] не чинити перешкоди матері [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] ; 3) у прийнятті рішення щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , покладаються на розсуд суду (а.с.146-147). Дитина - [PERSON] під час з`ясування судом його думки висловив бажання проживати з батьком [PERSON] , при цьому вказавши, що регулярно спілкується з матір`ю. Свідок [PERSON] суду показала, що є свекрухою [PERSON] . У останньої є троє дітей від попереднього шлюбу, до яких вона та її чоловік [PERSON] добре відносяться, діти забезпечені всім необхідним. [PERSON] ніколи не чинила перешкод у спілкуванні дітей з батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показала, що є знайомою [PERSON] . Остання після розірвання шлюбу з [PERSON] переїхала разом з трьома дітьми до с.Володькова Дівиця Ніжинського району Чернігівської області, де у подальшому зареєструвала шлюб зі [PERSON] . До дітей [PERSON] відноситься добре, діти забезпечені всім необхідним для виховання, навчання та розвитку. [PERSON] перешкод у спілкуванні дітей з батьком [PERSON] не чинить. Згідно з висновком Носівської міської ради Чернігівської області про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.164-169). Згідно з ч.ч.7,8\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3\~ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ\~(далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом\~ст.31 ЦК України\~малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч.12\~ст.160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В силу ч.1\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення положень\~ст.161 СК України\~свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої\~статті 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, а також - висновки органів опіки та піклування, з огляду на сталість соціальних зв`язків дитини та батьків, ступінь виконання батьками своїх обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність негативного впливу на їх виховання і розвиток, суд вважає розумним визначити місцем проживання дитини [PERSON] , разом з батьком [PERSON] . В той же час суд вважає за необхідне визначити місце проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Посилання позивача [PERSON] на відсутність спору з цього приводу є непереконливими. Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Зважаючи на правовий висновок Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20), суд розцінює таку позицію позивача [PERSON] як часткове визнання зустрічного позову. Також, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181, ст.ст.183, 184\~СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.п.17, 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, підставою для звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів відповідно до положень ст.192\~СК України є зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення, або поліпшення стану здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України\~\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, та на положення ч.5 ст.183 СК України, суд дійшов висновку про доцільність зменшення розміру аліментів, стягуваних з [PERSON] , до 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи те, що позивач сплачує аліменти за виконавчим листом, виданим на підставі попереднього судового рішення, цей виконавчий лист необхідно відкликати за відсутності заборгованості в зв`язку з ухваленням нового рішення. Що стосується вимог про стягнення аліментів, то в силу\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.\~\~Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі 3196 гривні. [PERSON] на даний час працює на посаді начальника поштового відділення №17130 Володькова Дівиця АТ «Укрпошта». Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що домовленості щодо способу участі в утриманні дітей сторонами у добровільному порядку не досягнуто, відповідач є особою працездатного віку, відомості про отримання ним доходів у суду відсутні. З урахуванням вищенаведених обставин в сукупності, визначеного ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років, положень ч.2\~ст.182 СК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення зі [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Outcome: partial