Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 26.07.2024 о 22:53 годині, [PERSON] , керуючи автомобілем BMW 535, н/з [NUMBER] , за адресою: м.Одеса, вул.Дмитра Донського кут вул..Ромашкової, 4, при зустрічному роз`їзді, не розрахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки Ford Fiesta, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась назустріч, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м.Одеса від 09.10.2024 у справі №947/24915/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тобто у вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була забезпечена за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водночас потерпіла особа [PERSON] звернувся до Моторного(транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди. Моторне (транспортне) страхове бюро України визначило розмір заподіяного збитку та здійснило потерпілій особі регламентну виплату у розмірі 116 573.98 грн. Загальний розмір з урахуванням понесених витрат з визначення такої шкоди та збору документів складає 120 933.98 грн. Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано відповідача, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тому позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу. Оскільки в досудовому порядку даний спір з відповідачем не вирішено, тому позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в клопотанні просив про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання у встановленому законом порядку, а саме відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи про розгляд справи. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що постановою Київського районного суду м.Одеса від 09.10.2024 у справі №947/24915/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адмінстративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тобто у вчиненні ДТП. Зі змісту постанови встановлено, що 26.07.2024 о 22:53 годині, [PERSON] , керуючи автомобілем BMW 535, н/з [NUMBER] , за адресою: м.Одеса, вул.Дмитра Донського кут вул..Ромашкової, 4, при зустрічному роз`їзді, не розрахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем Ford Fiesta, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась назустріч, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дана постанова набрала законної сили 22.10.2024. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи,стосовно якої ухвалений вирок,ухвала або постанова суду, лише в питанні,чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була забезпечена Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власник транспортного засобу «Ford Fiesta", д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, про що свідчить заява від 29.07.2024. МТСБУ визначило розмір заподіяного збитку, власнику транспортного засобу Ford Fiesta, д.н.з. [NUMBER] , який на підставі звіту автотоварозначвого дослідження про визначення вартості матеріального збитку №08-006 від 17.08.2024, склав 164425.73 грн. Позивач, виконуючи вимоги ст. 41 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі довідки №1 від 23.01..2024 та Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, прийняв рішення про відшкодування шкоди потерпілому в загальному розмірі 116573.98 грн., які було сплачено 27.01.2025 відповідно до платіжної інструкції №675595. Також позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди у загальному розмірі 4360грн., що підтверджено платіжними інструкціями №№925455 , 926923. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2.ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Статтею 38 підпункт 38.2.1 Закону передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи без діяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, і володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved