Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить: - встановити факт непроживання [PERSON] та [PERSON] разом із мамою [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; - встановити факт неприйняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивуючи свої вимоги, заявник вказує, що він був чоловіком нині покійної [PERSON] . Останній за життя на праві власності належала квартира [ADDRESS] та в якій вони проживали разом із своїми синами [PERSON] та [PERSON] . Після досягнення повноліття діти переїхали проживати у м. Львів, де навчалися і залишилися працювати, а згодом переїхали на постійне проживання закордон. Син [PERSON] з 2008 року переїхав на постійне проживання у США, а син [PERSON] з 2014 року постійно проживає у Італії. [INFO] дружина [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Відповідно до вимог цивільного кодексу України, спадкоємцями після смерті [PERSON] стали він та сини, які не мають претензій до спадкового майна, однак із певних об`єктивних причин не могли подати заяву до нотаріуса про відмову від спадщини. Оскільки сини [PERSON] та [PERSON] не претендують на спадкове майно, проживають за кордоном, і не вчиняли ніяких дій щодо прийняття спадщини, тому він, чоловік, має намір прийняти спадщину. Звернувшись до нотаріуса із заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, що належало спадкодавцю, отримав відмову, оскільки в матеріалах спадкової справи міститься інформація щодо наявності ще двох спадкоємців за законом (синів), які на час смерті спадкодавця були зареєстровані разом із нею за однією адресою. Заявник зазначає, що реєстрація синів за місцем проживання спадкодавця, в даному випадку, не є свідченням прийняття спадщини, оскільки відсутній факт постійного їх проживання разом із спадкодавцем. Встановлення в судовому порядку такого факту, що має юридичне значення є необхідним для юридичного оформлення спадщини після смерті дружини. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами окремого провадження. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року витребувано у завідувача Долинської державної нотаріальної контори Ігнатової Т.О. докази по справі. Ухвалою суду від 04 липня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса нотаріальної контори Ільків М.М. спадкову справу, що заведена після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону заінтересованими особами. Заявник в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги, викладені у заяві, підтримує. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився. На електронну адресу суду направив заяву, в якій вказав, що проти вимог заявника не заперечує, підтверджує, що не проживав на час смерті із своєю мамою, оскільки протягом 17 років проживає в США, а тому не прийняв спадщину після її смерті. Претензій не має до спадкового майна (а.с.27-30). Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій вказав, що проти вимог заявника не заперечує та підтверджує, що не проживав на час смерті [INFO] із своєю мамою, оскільки з 2014 року проживає в Італії, а тому не прийняв спадщину після її смерті. Претензій не має до спадкового майна, не заперечує щодо задоволення заяви (а.с.41-43). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів (постанова Верховного Суду від 06.12.2023 в справі № 754/6885/22). Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.03.2021 в справі № 643/14592/18. Так, судом установлено, що згідно договору від 12 лютого 1993 року [PERSON] за життя належала квартира [ADDRESS] (а.с.8). [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] по день смерті. На день смерті останньої в квартирі були зареєстровані та проживали в період з 01 грудня 2024 року по 14 травня 2025 року: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). [INFO] [PERSON] , померла (а.с.9-10). Факт родинних відносин між сторонами та спадкодавцем підтверджується свідоцтвами про народження та одруження (а.с.5-7). В установлений законом термін заявник [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом на все майно, що належало спадкодавцю (а.с.56-59). Інші особи із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Проте в матеріалах спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Долинського нотаріального округу Ільків М.М., міститься інформація щодо наявності ще двох спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , а саме її синів [PERSON] та [PERSON] , які на час смерті спадкодавця були зареєстровані за однією адресою. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживає - [PERSON] сам, оскільки сини [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані у вказаній квартирі, тривалий час проживають закордоном (а.с.13). На вимогу суду Державної прикордонною службою України надано з бази даних витяг про осіб які перетнули державний кордон України, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] . 28.01.2018 року виїхав до Стамбула , а [PERSON] , [INFO] 15.02.2022 року виїхав до Франкфурта. Інформація про їх в`їзд до України відсутня. Вказане також підтверджується копіями закордонних паспортів, які були надані суду заінтересованими. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. У даній справі, судом встановлено з спадкової справи, що на день смерті спадкодавця [PERSON] , з нею у квартирі були зареєстровані: чоловік [PERSON] та сини: [PERSON] , [PERSON] . Однак, фактичне місце проживання заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] було закордоном, що підтверджено матеріалами справи. Отже, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані, проте не проживали, а сама по собі реєстрація не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому останні, як спадкоємці не прийняли своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері [PERSON] . Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заявник проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вчасно, водночас, заінтересовані особи не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, тому наявні підстави для задоволення заявлених вимог. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved