Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 36 322,10 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18 вересня 2024 року на вул. Криворізькій, 1 у м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Audi A4 (д.н.з. [NUMBER] ) під керуванням власника [PERSON] та транспортного засобу Citroen (д.н.з. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно з полісом ОСЦПВ № 221891378. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року (справа № 204/9292/24), яка набрала законної сили 14 жовтня 2024 року, водія [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок зазначеної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, а Позивачу було завдано матеріальних збитків. З метою компенсації збитків адвокат Негробов О.В. в інтересах Позивача звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування від 20 вересня 2024 року (вх. № 200924-03/В). Згідно з висновком експерта № 3010/24 від 18 жовтня 2024 року, ринкова вартість автомобіля Audi A4 до ДТП складала 235 885,35 грн, а вартість транспортного засобу в аварійному (пошкодженому) стані 41 063,29 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту (481 876,10 грн) значно перевищує ринкову вартість авто, ремонт є економічно недоцільним. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», матеріальний збиток, заподіяний власнику, розраховується як різниця між ринковою вартістю авто та вартістю залишків, що становить 194 822,06 грн. Додатково Позивачем понесені витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 1 500,00 грн та оплату послуг експерта в розмірі 5 300,00 грн. Зазначений висновок експерта № 3010/24 відповідає вимогам ст. 102 та 106 ЦПК України, а експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах від 18.12.2019 (справа № 522/1029/18) та від 16.11.2022 (справа № 335/2566/18). Оскільки сума страхового відшкодування не покриває повною мірою завдані збитки, на підставі ст. 1194 ЦК України та правових позицій Великої Палати Верховного Суду (постанови від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та від 14.12.2021 у справі № 147/66/17), обов`язок з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою покладається на Відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 36 322,10 грн, що включає різницю між загальним розміром збитку та страховим покриттям, а також невідшкодовану страховиком франшизу в розмірі 3 200,00 грн. Не погодившись з позовними вимогами, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. Відповідно до Висновків про правильне застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Вважаємо, що об`єктивний розмір збитку не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому саме страховик повинен бути належним відповідачем за цим позовом. Позовні вимоги Позивача є суперечливими та незрозумілими. Наявна інформація в наданих документах викликає обґрунтований сумнів у законності дій Позивача та створює уяву про бажання вирішити свої фінансові питання чи питання своїх контрагентів у вигляді судового експерта та адвоката за рахунок Відповідача без належних на те підстав. Позивач зазначає загальну суму позову 41 322,10 грн, при цьому витрати на оплату послуг експерта та правничу допомогу складають 21 300 грн. Таким чином, витрати на судовий процес є майже рівними сумі нібито матеріальних збитків, що робить дійсні наміри Позивача незрозумілими за відсутності належних доказів. Крім того, Відповідач не запрошувався Позивачем ні на огляди автомобіля оцінювачем, ні на дефектування, що передбачено п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Через це Відповідач вважає, що не всі зафіксовані пошкодження виникли внаслідок ДТП. На думку сторони Відповідача, деякі дефекти мали місце раніше і були приписані з метою завищення вартості ремонту. Відповідно до положень ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є реальні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. Відповідно до роз`яснень у п. 14 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 01.03.2013 року, ухвалюючи рішення про стягнення відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, суд одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна особі, відповідальній за шкоду. Враховуючи, що предметом позову є відшкодування збитків, суд має врахувати зношеність майна. У разі задоволення позову Відповідач заявляє про вирішення судом питання про передачу йому пошкоджених деталей та вузлів автомобіля Позивача з урахуванням стягнутої частки відшкодування. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, необхідно врахувати, що зазначені Позивачем побутові незручності не можуть бути порівняні з тими стражданнями, які переживає Відповідач у зв`язку з загибеллю її чоловіка Захисника України [PERSON] , який загинув [INFO] під час оборони держави. Відповідач залишилась одна з двома малолітніми доньками. Позивачу та його представнику відомо про цей статус, проте вони продовжують вимагати відшкодування моральної шкоди та значних витрат на правничу допомогу з вдови загиблого воїна. Оскільки страхова компанія виплачує відшкодування моральної шкоди у межах закону, а наведені Позивачем обставини не підтверджені належними медичними документами про тривале лікування чи психологічні травми, вважаємо ці вимоги безпідставними. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з відшкодуванням шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01жовтня 2024 року постановленою у справі № 204/9292/24 встановлено, що 18 вересня 2024 року о 10:00 водій [PERSON] за адресою: м. Дніпро, вул. Криворізька, 1 (Чечелівський район), керуючи автомобілем «Citroen C4 Х», державний номер [NUMBER] , по вул. В.Регея при виїзді на нерегульоване перехрестя із вул. Криворізька, не надала переваги в русі транспортному засобу «Audi A4», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїла з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. Указаною постановою суду від 01 жовтня 2024 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. Відтак з урахуванням положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд вважає, що обставини щодо порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль марки «Audi A4», державний номер [NUMBER] , який на праві власності належить позивачу, отримав механічні пошкодження, доказуванню не підлягають. При цьому сторонами у справі не оспорюються обставини дорожньо-транспортної пригоди та наявність вини відповідача у її вчиненні. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі ст. 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент дорожньо-транспортної пригоди або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 28 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону). У постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18, від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17, від 22.04.2021 у справі № 759/7787/18, від 11.08.2021 у справі № 554/8473/19. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що унаслідок протиправних дій відповідачем позивачеві завдана, зокрема, матеріальна шкода у розмірі 36 322,10 грн. Позивачем долучено висновок експерта Дроздова Ю.В. № 3010/24 від 18 жовтня 2024 року, зі змісту якого вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль «Audi A4», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, складає: 235 885 грн. 35 коп. Ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіль «Audi A4», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП, складає: 41 063 грн. 29 коп. Крім цього, згідно з п. 8.2 Методики вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість; б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ; в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника. Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Audi A4», реєстраційний номерний знак [NUMBER] , без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить 235885,35 грн, що є більше середньої ринкової вартості вказаного транспортного засобу у сумі 41063,29 грн, враховуючи положення п. 8.2 Методики, експерт дійшов висновку, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент пошкодження та становить 41063,29 грн. Згідно полісу ОСЦПВ №221891378, яким на день настання дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена цивільно-правова відповідальність Відповідача, яка керувала транспортним засобом Citroen р.н. [NUMBER] , була передбачена франшиза у розмірі 3 200,00 грн, яка 24 жовтня 2024 року була нею відшкодована. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило 24 жовтня 2024 року на рахунок Позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 156 800,00 грн. Таким чином, оскільки вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року по справі № 204/9292/24, а сума страхового відшкодування не в повній мірі покриває понесені матеріальні збитки, то, відповідно до ст. 30 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 11, 22, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України та висновків щодо застосування норм права, що викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17) та від 09 листопада 2022 року (справа № 497/470/2021), Позивач вважає, що саме з Відповідача підлягає стягненню різниця між розміром матеріального збитку, заподіяного внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди (196 322,10 грн) і сумою належного страхового відшкодування (враховуючи відшкодовану Позивачем франшизу в розмірі 3 200,00 грн) (160 000,00 грн) в розмірі 36 322,10 грн (196 322,10 грн 156 800,00 грн 3 200,00 грн = 36 322,10 грн). Відтак суд вважає доведеним належними та достатніми доказами розмір матеріального збитку, завданого позивачеві джерелом підвищеної небезпеки під керуванням відповідача, у сумі 36 322,10 грн. При цьому основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відтак враховуючи, що компенсація за завдану матеріальну шкоду позивачем визначена у розмірі 36 322,10 грн. та саме в межах цієї суми підтриманий у судовому засіданні позов позивачем і його представником, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає компенсація за завдану матеріальну шкоду у розмірі 36 322,10 грн. При цьому відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.03.2019 у справі № 753/21303/16-ц, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання [PERSON] передати [PERSON] деталі пошкодженого ним транспортного засобу Audi A4, державний номерний знак [NUMBER] , після відшкодування [PERSON] збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на суму 36322,10 грн. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦКК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4від 31.03.1995«Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» (далі за текстом Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги характер страждань позивача, обсяг заподіяної йому шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна, зокрема, що шкода завдана внаслідок неумисних дій відповідача, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 5000 грн. Указаний розмір відшкодування суд вважає таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і у повній мірі відшкодує завдану позивачеві моральну шкоду. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 968,96 грн. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

Outcome: approved