Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

16.04.2025 року представник позивачки, адвокат Гонцарюк Є.Л., звернувся в суд з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17.05.2024 року позивачка з особистої картки № [NUMBER] , яка оформлена в АТ "ОЩАДБАНК", помилково перерахувала грошові кошти в сумі 7000 грн. на картку № [NUMBER] оформлену в АТ "Райффайзен Банк", яка належить відповідачу. Між тим, відповідач не є належним отримувачем грошових коштів, оскільки жодних правовідносин, які могли стати підставою для переказу коштів, між сторонами не існує. При введенні позивачкою в систему онлайн-банкінгу реквізитів платежу було помилково вказано неправильний номер банківської картки, внаслідок чого кошти надійшли неналежному отримувачеві. Посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України представник позивачки просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в сумі 7000,00 грн. та понесені судові витрати у справі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про слухання справи. Представник позивачки у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю. В разі неявки відповідача просив провести заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, у визначений строк відзив до суду не направив, тому у відповідності до ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України,\~за заявою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи сторін та їх представників. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.05.2024 року позивачка [PERSON] зі своєї особистої картки № [NUMBER] - [NUMBER] , яка оформлена в АТ "ОЩАДБАНК", помилково перерахувала грошові кошти в сумі 7000 грн. на картку № [NUMBER] оформлену в АТ "Райффайзен Банк". Із матеріалів справи слідує, що після того як платіж відбувся і грошові кошти не надійшли за призначенням, позивачка звернулась у відділення АТ «Райффайзен Банк» за адресою м. Чернівці, вул. Головна, 143. Менеджер відділення порадив зателефонувати на гарячу лінію АТ «Райффайзен Банк». В телефонній розмові позивачка повідомила менеджера про виниклу ситуацію та просила повернути помилково перераховані грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. З метою захисту своїх порушених прав та повернення належних грошових коштів, позивачка звернулася до АТ «Райффайзен Банк» з заявою про надання інформації щодо власника карткового рахунку № [NUMBER] . Проте, АТ «Райффайзен Банк» відмовлено позивачці у поверненні помилково перерахованих коштів та наданні запитуваних відомостей. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2024 року заяву позивачки про забезпечення доказів задоволено та витребувано у акціонерного товариства «Райффайзен Банк» інформацію про власника платіжної картки № [NUMBER] , відкритої АТ «Райффайзен Банк», із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові, РНОКПП, адреси місця проживання, номеру телефону, адреси електронної пошти власника карткового рахунку, до якого емітовано вказану платіжну картку. Відповідно до наданої АТ «Райффайзен Банк» інформації встановлено, що банківська карта № [NUMBER] емітована на ім`я відповідача [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою\~ст.13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини у цій справі регулюються положеннями\~ЦК України. Стаття 15\~ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16\~ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Під час розгляду справи встановлено, що позивачка дійсно 17.05.2024 перерахувала на особистий картковий рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 7000,00 грн. Оскільки факт належності карткового рахунку саме відповідачеві не заперечується, як і сам факт отримання ним від позивачки грошей у зазначеній сумі, ці обставини не підлягають окремому доказуванню з огляду на положення ч.1\~ст.82 ЦПК України. Як стверджує представник позивачки, гроші [PERSON] перерахувала [PERSON] помилково, не маючи з ним жодних договірних відносин, тому вважає, що відповідач безпідставно внаслідок помилки позивачки отримав від неї 7000,00 грн., а тому має повернути їх. Відтак, предметом позову у цій справі є вимога позивачки про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 7000,00 грн., а правовою підставою такого позову є стаття 1212 ЦК України. \~\~\~Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна, коли особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). За змістом ч.1ст.1212\~ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч.1ст.1212\~ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставіст.1212\~ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,ст.1212\~ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору. Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст.1212 ЦК України\~необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.1 п.1, ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установленихстаттею 11 цього Кодексу. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, постанова від 21.02.2020 року у справі №910/660/19. Наявності жодних договірних відносин, зобов`язань або домовленостей між сторонами щодо спірних грошових коштів судом під час розгляду справи не встановлено. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.04.2024 у справі №127/12240/22, тлумачення ст.ст. 1212,1215\~ЦК України\~свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню потерпілій особі безпідставно набуті кошти, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності. Безпідставно набуті кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Враховуючи викладені\~обставини,\~суд вважає,\~що [PERSON] \~безпідставно отримав\~від [PERSON] \~грошові кошти\~в сумі\~7000,00\~грн.\~і ці\~кошти підлягають\~стягненню з\~нього на\~користь позивачки,\~а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивачки у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 1211,20 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved