Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що з 17.09.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2024 року у справі №766/4025/24. В період шлюбу подружжя було зареєстровано та фактично проживало в житловому будинку [ADDRESS] , який на підставі договору дарування від 28.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори 28.12.2004 за №2-3750 є приватною власністю позивача. Після повномасштабного вторгнення в 2022 році армії РФ на територію України, відповідач виїхала на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, де проживає по теперішній час. Починаючи із березня 2022 року відповідач не проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Будь-які домовленості між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеним будинком відсутні. У зв`язку з цим, позивач просить визнати [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03.02.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 01.09.2025 року ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач та представник позивача Мотельчук Ю.І. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не подавала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 28.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори 28.12.2004 за №2-3750, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . З 17.09.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2024 року у справі №766/4025/24. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення відповідно до яких, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності зі ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , починаючи із березня 2022 року до теперішнього часу не проживає без поважних на те причин в житловому будинку [ADDRESS] , не сплачує за комунальні послуги, отже згідно з приведеною нормою, втратила право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому будь-які домовленості між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеним будинком відсутні. Враховуючи вищевикладене, позовна заява [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє [PERSON] , до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню.

Outcome: approved