Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Оболонський районний у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та\~ стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження\~ серії [NUMBER] , виданого 20.08.2013\~ Віллілом державної реєстрації актів Оболонського районного управління остинії у м. Києві. Згідно із зазначеного свідоцтва про народження, батьком дитини записано [PERSON] , за вказівкою позивача, у порядку ст. 135 Сімейного кодексу України. Біологічним батьком [PERSON] , [INFO] є відповідач [PERSON] . Позивач познайомилась з відповідачем у 2011 році, який проводив ремонтні роботи у її квартирі. Протягом 2012 року сторони зустрічались, періодично проживали спільно за місцем реєстрації позивача, разом їздили на відпочинок у м. Одесу. На початку 2013 року позивач дізналась, що вагітна, і повідомила про це відповідача. Відповідач зрадів і сторони планували спільне майбутнє. Через погане самопочуття позивача під час вагітності сторони періодично сварились, тому відкладали реєстрацію шлюбу. Після народження сина, переймаючись станом його здоров`я та не маючи впевненості у майбутньому відносин з відповідачем, позивач записала відомості про батька дитини в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України. Протягом 2013 - першої половини 2014 року сторони ще проживали спільно у м. Ірпінь, проте на перший день народження сина через сварку з відповідачем, позивач разом з дитиною повернулась в Київ. Син [PERSON] , [INFO] , є інвалідом з дитинства, потребує догляду. До 2015 року відповідач ще іноді бачився з сином, винаймав квартиру в тому ж будинку, де проживає позивач, проте матеріальної допомоги позивачеві не надавав, витрат на утримання сина не ніс. З 2015 року і до 2022 року ані відповідач, ані його родичі з позивачем та її сином не спілкувались, жодної участі в їх житті не приймали. Після початку повномасштабного вторгнення на територію України російської федерації, сторони поновили спілкування. Відповідач приїхав до сина в гості, кілька разів допомагав позивачеві фінансово. Сказав, що визнає себе батьком дитини, готовий допомагати йому і не заперечує проти внесення відповідного запису у Свідоцтво про народження сина, але так і не зміг знайти час, щоб прибути до органів РАЦСу для проведення відповідних реєстраційних дій. Оскільки в позасудовому порядку відповідач так і не вчинив дій для офіційної реєстрації свого батьківства відносно сина [PERSON] , [INFO] , що в свою чергу унеможливлює стягнення з нього коштів на утримання дитини, позивач змушена звернутись до суду з позовом про визнання відповідача батьком [PERSON] , а також про стягнення з нього аліментів на його утримання. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Оболонський районний у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та\~ стягнення аліментів на утримання дитини. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.08.2024 витребувано у [INFO] інформацію про проходження [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , служби у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01.11.2024 витребувано у Міністерства оборони України актуальну інформацію про проходження [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , служби у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан, станом на день надання відповіді\~ та\~ надати письмові докази на підтвердження даної інформації (якщо такі є). Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07.01.2025 призначено у справі №759/5780/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Оболонський районний у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та\~ стягнення аліментів на утримання дитини, судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження по справі зупинено, ухвалу по справі направлено до експертної установи для її проведення. 05.02.2025 та 10.05.2025 від експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання про надання\~ дозволу на повне або часткове знищення об`єктів експертизи (біологічних зразків) або зміну їх властивостей та забезпечення одночасної явки [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] , для відбору біологічних зразків (букального епітелію) до Київського науково-дослідного екпертно-криміналістичного центру МВС України. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.02.2025 поновлено провадження у справі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06.03.2025 клопотання експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Гончаренко К.,\~ задоволено, надано експерту Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України дозвіл на повне або часткове знищення об`єктів експертизи (біологічних зразків) судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07.01.2025\~ у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Оболонський районний у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та\~ стягнення аліментів на утримання дитини. Визначено дату явки [PERSON] та [PERSON] ,\~ разом з дитиною [PERSON] , [INFO] , до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України (м. Київ, вул. Гарета Джонса, буд. 5) для відбору біологічних зразків 26.03.2025 з 13 год 30 хв. до 14 год. 30 хв. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 07.04.2025 до суду надійшло повідомлення експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру про неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи від 28.03.2025 №СЕ-19/111-25/5177-БД, разом з матеріалами цивільної справи №756/5780/24. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17.04.2025 поновлено провадження у справі. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити\~ у повному обсязі. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловлювали. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку та розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Представник третьої особи - Оболонської районної у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. При цьому, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без участі уповноваженого представника відділу. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є матір`ю позивачки [PERSON] , відповідач [PERSON] цивільний чоловік її доньки. Свідок познайомилася з відповідачем у 2011 році та запропонувала, щоб він допоміг з ремонтом у квартирі, оскільки [PERSON] будівельник. [PERSON] погодився зробити ремонт, деякі матеріали їздив купувати разом з [PERSON] , після чого у відповідача з позивачем почалися стосунки. З 2012 року їздили разом на відпочинок на море. З 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] . У 2013 році [PERSON] завагітніла, [PERSON] зрадів спільній дитині. У 2017 році [PERSON] народила хлопчика [PERSON] . [PERSON] іноді допомагав з дитиною, прав пелюшки, але в цілому доглядом займалася свідок. Потім були хрестини дитини, на яких був присутній [PERSON] його батьки, сестра. Згодом [PERSON] та [PERSON] переїхали жити до м. Ірпінь, але прожили разом приблизно місяць, після чого [PERSON] повернулась жити додому, а [PERSON] переїхав жити в той же будинок поверхом нижче, але перестав звертати увагу на дитину. Батьки [PERSON] не цікавилися дитиною, не вітали з днем народження. Востаннє бачила [PERSON] у 2022 році за допомогою відеозв`язку, він називав свідка мамою. Шлюб між сторонами не було зареєстровано, оскільки [PERSON] не була впевнена у [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є хрещеним батьком дитини [PERSON] . Познайомився з [PERSON] у вересні 2013 року на хрестинах дитини, [PERSON] представився як батько дитини та поводив себе з [PERSON] як пара. Також були присутні батьки [PERSON] , які поводили себе як дідусь та бабуся. Після хрестин зустрічалися декілька разів на сімейних святах, [PERSON] вів себе як батько, брав дитину на руки. Востаннє бачив [PERSON] у 2014 році. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 20.08.2013, зазначено: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] , [INFO] , внесено зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України №00044697229 від 24.04.2024. За змістом ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється нормою статті 128 СК України. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 3 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. За нормою ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. У постанові Верховного Суду від 19.06.2023 по справі № 180/568/19 зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 по справі № 399/1029/15-ц зазначив, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Як зазначалося вище, ухвалою суду від 07.01.2025 за клопотанням [PERSON] у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу з метою встановлення біологічного батьківства відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Проте експертиза не була проведена у зв`язку із неявкою відповідача [PERSON] для відбору біологічних зразків до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, про що зазначено у повідомленні судового експерта Гончаренко К. про неможливість проведення експертизи № СЕ-19/111-25/5177-БД від 28.03.2025, тому матеріали цивільної справи були повернуті до суду. Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У постанові Верховного Суду від 10.05.2022 у справі № 473/1343/18 (провадження № 61-827св22) зазначено, що стаття 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи. Згідно з частиною 4, пунктами 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. З матеріалів справи убачається, що копії ухвал Оболонського районного суду міста Києва від 07.01.2025, 14.02.2025, 06.03.2025 та 17.04.2025 надсилались відповідачеві за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, адресою останнього відомого фактичного проживання відповідача та на адресу Міністерства оборони України для направлення за належністю до військової частини [NUMBER] для вручення [PERSON] . Таким чином, про дату, час та місце відбору біологічних зразків для проведення призначеної судом судової молекулярно-генетичної експертизи відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся. Відповідач не повідомив наявність поважних причин, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для відбору його біологічних зразків. Неявка відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство. З огляду на викладене, суд констатує ухилення відповідача від проведення експертизи та вважає факт, для з`ясування якого була призначена експертиза, визнаним. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 760/3977/15-ц зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами. Такого ж висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 18.02.2021 по справі № 569/13821/18 та від 27.01.2023 по справі № 125/1983/21. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є матір`ю позивачки [PERSON] , відповідач [PERSON] цивільний чоловік її доньки. Свідок познайомилася з відповідачем у 2011 році та запропонувала, щоб він допоміг з ремонтом у квартирі, оскільки [PERSON] будівельник. [PERSON] погодився зробити ремонт, деякі матеріали їздив купувати разом з [PERSON] , після чого у відповідача з позивачем почалися стосунки. З 2012 року їздили разом на відпочинок на море. З 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] . У 2013 році [PERSON] завагітніла, [PERSON] зрадів спільній дитині. У 2017 році [PERSON] народила хлопчика [PERSON] . [PERSON] іноді допомагав з дитиною, прав пелюшки, але в цілому доглядом займалася свідок. Потім були хрестини дитини, на яких був присутній [PERSON] його батьки, сестра. Згодом [PERSON] та [PERSON] переїхали жити до м. Ірпінь, але прожили разом приблизно місяць, після чого [PERSON] повернулась жити додому, а [PERSON] переїхав жити в той же будинок поверхом нижче, але перестав звертати увагу на дитину. Батьки [PERSON] не цікавилися дитиною, не вітали з днем народження. Востаннє бачила [PERSON] у 2022 році за допомогою відеозв`язку, він називав свідка мамою. Шлюб між сторонами не було зареєстровано, оскільки [PERSON] не була впевнена у [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що є хрещеним батьком дитини [PERSON] . Познайомився з [PERSON] у вересні 2013 року на хрестинах дитини, [PERSON] представився як батько дитини та поводив себе з [PERSON] як пара. Також були присутні батьки [PERSON] , які поводили себе як дідусь та бабуся. Після хрестин зустрічалися декілька разів на сімейних святах, [PERSON] вів себе як батько, брав дитину на руки. Востаннє бачив [PERSON] у 2014 році. Згідно із положень статей 1, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. За змістом ст.ст. 3, 4, 7 Конвенції з прав дитини від 29.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду справи про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Оцінивши покази свідків, наявні у матеріалах справи докази, а також враховуючи положення ст. 109 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність визнання факту для з`ясування якого у справі була призначена експертиза, оскільки відповідач ухилився від проведення експертизи, натомість без його участі провести відповідну експертизу неможливо. З огляду на вищевикладене та урахувавши інтереси дитини, суд дійшов висновку, що позов у частині визнання батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4 вищезазначених Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями статті 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог\~ про визнання батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають й задоволенню вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків / рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено. Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Надання дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 (провадження № 61-929св20). Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано та під час судового розгляду не спростовано. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною третьою ст. 12\~ та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Відповідач та позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: approved