Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

представник позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Ткаченко М. М. звернулась, через систему «Електронний суд», до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 0960587167 від 16.11.2020 року у розмірі 155 270,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.11.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено електронний договір позики № 0960587167. Сума наданого відповідачу кредиту становила 4 000,00 грн. строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,75% за день користування, згідно умов, належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. ТОВ «ІНФІНАНС» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало повністю та надало йому кредит в сумі шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача, натомість відповідач у строк взяті на себе зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 11.02.2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» було укладено Договір факторингу №11-02/22, згідно з умовами якого відступив ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги за договором № 0960587167. У свою чергу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 10.01.2023 було укладено Договір факторингу № 10-01/2023, згідно з умовами якого відступив ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право грошової вимоги за даним договором, тобто новим кредитором стало ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Заборгованість відповідача за договором № 0960587167 від 16.11.2020 року перед позивачем складає 155 270,00 грн. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 30.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 22.05.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Венглевського Б. Б., через систему «Електронний суд», подав відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували набуття позивачем по справі суми коштів в розмірі 4 000,00 грн. у позику за договором про надання позики від 16.11.2020 року за № 09650587167. Позивач по справі лише стверджує отримання коштів за договором про надання позики від 16.11.2020 року за № 09650587167. Однак, жодними належними та допустимими доказами це не підтверджує. Позивач по справі заперечує факт отримання коштів за умовами зазначеного договору у позику.Нарахування процентів на суму у розмірі у розмірі 151 270,00 грн., навіть у разі фактичного отримання суми коштів у розмірі 4 000, 00 грн. за договором про надання позики від 16.11.2020 року за № 09650587167, є необґрунтованим.Також, зі змісту позову слідує, що у структуру «заборгованості», які позивач по справі просить стягнути з відповідача входять нараховані проценти, що нараховані на суму позики з моменту уступки права грошових вимог. Однак, таке нарахування суперечить правовій природі уступці права грошової вимоги та не підлягає нарахуванню.Факт набуття прав грошових вимог ( у разі уступки права вимоги за договором кредиту) не підтверджується належними та достатніми доказами по справі.Відповідачеві по справі нічого не відомо про набуття третіми особами прав за договором про надання позики від 16.11.2020 року за № 09650587167. З вимогою про сплату коштів за обставинами цієї судової справи ні від Фактора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» за умовами Договору факторингу № 11-02/22 від 11.02.2022 року, ні від позивач, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як сторони за Договором відступлення (купівлі-продажу права грошової вимоги) від 10.01.2023 року за № 10-01/23 до [PERSON] не зверталися. Доказів уступки права вимоги за наведеними договорами [PERSON] - не надсилалося. Також зазначає, що відповідач по справі в особі [PERSON] очікує понести орієнтовні витрати на надання правничої допомоги у цій судовій справі на суму у розмірі 25 000,00 грн. 26.05.2025 року представником позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Ткаченко М. М., через систему «Електронний суд», подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що на виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4 000,00 грн. Враховуючи, що ТОВ «Інфінанс» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства, а його дослідження судом в рамках даної справи є недоречним. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок відповідача, зазначений ним у заяві-анкеті (для отримання кредиту). Відповідно до наявного в матеріалах справи листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вбачається, що 16.11.2020 року о 18:53:56 було перераховано грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн на картку № [NUMBER] (повний номер якої вказаний відповідачем у заявці-анкеті на отримання кредиту). Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу.Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, він мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нбого карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень Разом з тим, для спростування заперечень відповідача, разом з даними поясненнями подається клопотання про витребування доказів.У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована.Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору надання позики та правил, з якими ознайомився відповідач, в межах строку дії кредитного договору. Відповідно до пропозиції укласти договір та акцепту, строк дії кредитного договору - 3 роки.Отже, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору та правил в межах 3-річного строку дії кредитного договору. Також звертає увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр-розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків.Відповідачем було укладено кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання договору, відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків.Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача прав вимоги кредитним договором, укладеним з відповідачем. Даний договір не оскаржується в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсним, відповідає волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Також, відповідачем заявлено попередній розмір витрат на правничу допомогу - 25 000,00 грн. Дані витрати є неспівмірним з обсягом послуг, наданих відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, є малозначною, а також типовою для представника відповідача, що вбачається з відкритих джерел (веб-портал Судова влада). Крім того, участь в судових засіданнях не є обов`язковою. Більш того, дані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами. До відзиву не додано договору про надання правової допомоги, детального опису наданих послуг (виконаних робіт), акту приймання-передачі послуг, доказів оплати за такі послуги, тощо. Відзив на позовну заяву навіть не містить підтвердження повноважень адвоката на представництво відповідача в рамках даної справи. Спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. 26.05.2025 року представником позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Ткаченко М. М., через систему «Електронний суд», подано клопотання про витребування доказів, а саме просить витребувати у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570 , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д): інформацію, чи видавалась АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка № [NUMBER]; докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів у сумі 4 000,00 грн., які 16.11.2020 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки по рахунку [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № [NUMBER] за період із 16.11.2020 року по 16.12.2020 року; ідентифікаційні дані власника картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період із 16.11.2020 року по 16.12.2020 року; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). 02.06.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Венглевського Б. Б., через систему «Електронний суд», подав заперечення на клопотання про витребування доказів, в якому зазначив, що у зв`язку із не зазначенням у змісті позовної заяви переліку доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою та не вжиття стороною позивача заходів із здобуття таких доказів самостійно до моменту звернення із позовом до суду, відсутні відповідні для цього правові підстави для витребування доказів у третіх осіб, які заявлені клопотанням. Суд, вивчивши зміст поданого клопотання, дослідивши його в сукупності з наявними в матеріалах справи доказами, дійшов до висновку про необхідність відмови в його задоволенні з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Клопотання про витребування доказів не містить ніяких відомостей щодо обставини, які може підтвердити кожен із доказів, які просить витребувати представник відповідача, або аргументи, які вони можуть спростувати у даній справі, яка стосується спору, вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. 02.06.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Венглевського Б. Б., через систему «Електронний суд», подав клопотання в якому просить не брати до уваги та не приймати до розгляду відповідь на відзив, оскільки відповідачем порушено встановлені правила, що визначені ст. 179 ЦПК України, з порядку подачі відповіді на відзив (що надійшов 26.05.2025 року у зареєстрований представника відповідача Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС), а саме не надсилання відповіді на відзив іншим учасникам справи - відповідачу по справі - [PERSON] . 03.06.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Венглевського Б. Б., через систему «Електронний суд», подав пояснення, в яких зазначив, що твердження позивача по справі про те, що він належить до небанківських фінансових установ та не може надати первинний документ, який засвідчує передачу коштів боржнику, в особі [PERSON] , не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.Позивач по справі не може підтвердити факт надання «позики» відповідачеві через бездіяльність, яка полягає у тому, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не скористався своїм правом, передбаченим положеннями ст. 517 ЦК України та не затребував у контрагента документи, які б надали йому можливість впевнитись у достовірності прав грошових вимог, які уступались йому Договору відступлення (купівлі-продажу права грошової вимоги) від 10.01.2023 року за № 10-01/23.Факт набуття відповідачем по справі грошових коштів у кредит (позику) не доведено позивачем належними та допустимими доказами по справі. Позивач не виконав свій процесуальний обов`язок з доказування у цій частині. 11.06.2025 року представником позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Ткаченко М. М., через систему «Електронний суд», подано додаткові пояснення згідно яких у відзиві відповідач зазначив, що користується правничою допомогою адвоката Венглевського Богдана Богдановича та вказав контактні дані свого представника. 26.05.2025 року позивачем було подано відповідь на відзив через підсистему «Електронний суд», копію відповіді було попередньо надіслано представнику відповідача в електронний кабінет ЄСІТС. Надсилання процесуальних документів через систему ЄСІТС (Електронний суд) є належним способом їх направлення сторонам у справі. Таким чином, позивач не порушив норми процесуального права під час подачі відповіді на відзив.Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження відповідача не заслуговують на увагу. Щодо повідомлення про заміну кредитора, то повідомлення боржника здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов договорів відступлення прав вимоги.Законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання боржником зобов`язань як на користь первісного кредитору, так і на користь позивача. Також 11.06.2025 року представником позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» - Ткаченко М. М., через систему «Електронний суд», подано заяву про розгляд справи з повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Як вбачається із позовних вимог, предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за договором про надання кредиту, що становить 155 270,00 грн., характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що для повного та всебічного встановлення обставин справи немає необхідності проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та [PERSON] в електронному вигляді, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, укладено електронний договір позики № 0960587167 /а.с. 48/. Відповідно до умов договору сума наданого відповідачу кредиту складає 4 000,00 грн. строк користування кредитом 30 днів, з процентною ставкою 1,75% за день користування, згідно умов, належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. При цьому, суд бере до уваги правову позицію, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010, відповідно до якої ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Як зазначається у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначається у ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши 16.11.2020 року договір про надання споживчого кредиту, відповідач відповідно до ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернув, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачем не надано. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається із матеріалів справи, 11.02.2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників, у т.ч. за договором № 0960587167 від 16.11.2020 року, що укладено між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] /а.с. 15-17/. У свою чергу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за договором № 0960587167 від 16.11.2020 року, що укладений між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] /а.с. 21-23/. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 0960587167 від 16.11.2020 року складає 155 270,00 грн /а.с. 13-14/. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відтак, оскільки умови договору від 16.11.2020 року № 0960587167, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] , відповідачем не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі Договорів факторингу перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Крім цього, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу. У разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). У відповідності до положень ч. 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», тарифів на послуг Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявки на надання юридичної допомоги № 598 від 01.03.2025 року та витягу з Акту № 6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 року, встановлено факт надання позивачу послуг правової допомоги, зокрема: надання усної консультації з вивчення документів - 4 000,00 грн., надання письмової консультації - 3 000,00 грн. та складання позовної заяви - 18 000,00 грн. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової Постанови Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Також Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, усі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved