Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДПС у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивує наступним. 28 серпня 2019 року слідчим з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області Уличем В.В. складено, а прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області Леськівим А.В. затверджено обвинувальний акт у відповідності до якого позивача було обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України. Обвинувальний акт 10 вересня 2019 року надійшов до Сихівського районного суду м. Львова. 22 грудня 2022 року, за наслідками судового розгляду кримінального провадження №32019140000000072 (справа № 464/4899/19), Сихівським районним судом м. Львова ухвалено вирок яким [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.204 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року вирок Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2022 року щодо [PERSON] , залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури Леськіва А.В. - без задоволення. Постановою Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року зазначену ухвалу Львівського апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року вирок Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2022 року щодо [PERSON] , залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури Леськіва А.В. - без задоволення. Зазначені вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції від 08 лютого 2024 року були залишені буз змін постановою Верховного Суду від 21 серпня 2024 року. Позивач стверджує, що внаслідок незаконних дій правоохоронного органу та прокуратури він перебував під слідством та судом 47 місяців 13 днів, у зв`язку з чим зазнав значних психічних та душевних страждань. Тому вважає, що йому повинна бути виплачена компенсація у сумі 79\~354 грн. 78 коп. Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних коштів витрати на оплату правничої допомоги. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.06.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 25.06.2025 Головним управлінням ДПС у Львівській області подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 26.06.2025 року представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 01.07.2025 року представником Головного управління ДФС у Львівській області подано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 29.07.2025 року представник Львівської обласної прокуратури подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 29.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник Львівської обласної прокуратури у судовому засіданні заперечив позовні вимоги. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник ГУ ДПС у Львівській області у судовому засіданні заперечив позовні вимоги. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник ГУ ДФС у Львівській області у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки. Згідно з інформацією поштового відстеження лист вручено. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки до електронного кабінету. Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності представника ГУ ДФС у Львівській області та Державної казначейської служби України, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. \~ \~ \~ \~ Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ Згідно з ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 07 травня 2019 року слідчим з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області Уличем В.В. зареєстровано у ЄРДР кримінальне провадження №32019140000000038 за ч.1 ст.204 КК України. 19 липня 2019 року у відповідності до ухвал слідчого судді слідчими слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області проведено обшуки на території належного позивачу фермерського господарства «Слава Надії», що розташоване на території Пустомитівської міської ради, у його гаражному приміщенні, розташованому поряд з будинком [ADDRESS] . 23 серпня 2019 року слідчий з ОВС третього відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області Улич В.В., розглянувши матеріали кримінального провадження №32019140000000038 від 07 травня 2019 року, за погодженням з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області Кріцаком Ю.Л., повідомив [PERSON] , про те, що останній підозрюється у незаконному придбанні з метою збуту та зберіганні з цією ж метою незаконно виготовлених підакцизних товарів (алкогольних напоїв, спиртовмісних рідин), тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України. 05 вересня 2019 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області Леськівим А.В. винесено постанову, якою вирішено виділити з матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №32019140000000038 від 07 травня 2019 року матеріали досудового розслідування щодо [PERSON] , за ч.1 ст.204 КК України. Зазначені матеріали зареєстровано у ЄРДР за № 32019140000000072. 05.09.2019 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 32019140000000072 складено слідчим з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області Уличем В.В. та затверджено прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Львівської області Леськівим А.В. про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, який з відповідними додатками, в порядку ст. 291 КПК України, скеровано до Сихівського районного суду м. Львова для розгляду по суті. Підтримання публічного обвинувачення у даному кримінальному провадженні здійснювалось прокурорами відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Львівської області. Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2022 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, прокурор оскаржив його до Львівського апеляційного суду, ухвалою якого від 06.04.2023 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишено без змін. За касаційною скаргою прокурора постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 11.10.2023 ухвалу Львівського апеляційного суду від 06.04.2023 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.02.2024 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції стосовно [PERSON] залишено без змін. Постановою Верховного\~Суду від\~21.08.2024\~вирок та\~зазначену ухвалу\~суду апеляційної\~інстанції залишено\~без змін. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти,заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України). Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про стягнення моральної шкоди тим, що неправомірними діями правоохоронними органами та органами прокуратури, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у завданні стресу, порушенні звичайного ритму життя, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Судом встановлено, що 05.09.2019 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 32019140000000072 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, скеровано до Сихівського районного суду м. Львова для розгляду по суті. Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2022 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. Вирок залишений без змін та такий набрав законної сили. Відповідно до ст. 23 ЦК України, п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч. 2 ст. 23 ЦК України). При визначенні відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Судом встановлено, що в ході досудового розслідування 05.08.2019, будучи допитаним в якості свідка, [PERSON] повідомив, зокрема, що йому відомо, що своїми діями він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.204 КК України, та зобов`язується більше такого не вчиняти, що підтверджується протоколом допиту свідка віж 05.08.2019 року. Аналогічні покази [PERSON] надав 28.08.2029 року, будучи допитаним в якості підозрюваного. Наведене стверджується протоколом допиту підозрюваного від 28.08.2019 року, згідно з яким [PERSON] повідомив на досудового розслідування фактичні обставини справи та визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України. Протокол був прочитаний підозрюваним, зауважень та доповнень не було. Відповідно до ч. 4 ст. 1176 ЦК України фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди Під самообмовою слід розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.04.2019 у справі № 704/696/16-ц, суди мають враховувати причини, які спонукали особу до самообмови, оскільки у статті фактично йдеться про умисел на самообмову. Проте самообмова, яка стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів, не перешкоджає відшкодуванню шкоди. При цьому факт насильства, погроз та інших незаконних заходів має бути встановлений слідчими органами, прокурором чи судом. Тобто самообмова, яка виключає відшкодування шкоди, має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини й бути зафіксованою в матеріалах справи. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що само обмова стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів. Враховуючи те, що позивачем на стадії досудового розслідування було надано покази на підтвердження своєї вини, така самообмова була добровільною та неправдивою, мала на меті перешкодити з`ясуванню істини у кримінальному провадженні, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем у порядку передбаченому правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed