Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Адвокат Чехов Д.А., звернувся до Бориславського міського суду Львівської області в інтересах [PERSON] із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме самостійного виховання та утримання сина - [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована тим, що рішенням Бориславського районного суду Львівської області від 6 листопада 2024 року у справі № 438/1894/24 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу заявник та [PERSON] мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На початку жовтня 2024 року [PERSON] разом з дитиною - [PERSON] , виїхала за межі кордону України та на даний час на території України не перебуває, залишивши заявника разом з неповнолітнім сином [PERSON] , аліменти на дитину не сплачує та не займається вихованням сина. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин дитина проживає разом з заявником за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Після обстеження умов проживання, Служба у справах дітей Бориславської міської ради Львівської області надала висновок, згідно якого вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком. Заявник по теперішній час проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , проте він бажає звільнитись із військової служби так як виховує та доглядає дитину. На неодноразові усні звернення заявника до керівництва військової частини щодо звільнення з військової служби йому було роз`яснено про необхідність звернення до суду з метою підтвердження факту самостійного виховання дитини. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини військовослужбовцем, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є однією з підставою для звільнення з військової служби осіб, які самостійно виховують та утримують дітей, які підтверджують наявність підстав для звільнення, зокрема рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини, а також для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, для реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання, догляду та перебування дитини разом з батько, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду з вимогами про встановлення юридичного факту самостійного виховання сина - [PERSON] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2025 року вказана заява (справа № 438/877/25) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвалою суді від 17 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною заявою. Розгляд справи вирішено проводити у порядку окремого провадження та призначено судове засідання на 3 липня 2025 року. Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України надати відомості про перетин кордону України [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за період з 1 жовтня 2024 року по теперішній час. Ухвалою суду від 3 липня 2025 року залучено Військову частину [NUMBER] до участі у справі в якості заінтересованої особи, відкладено судове засідання на 31 липня 2025 року. 3 липня 2025 року від Служби у справах дітей Бориславської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника служби, вимоги підтримують та просять задовільнити. Також Службою у справах дітей Бориславської міської ради надано суду висновок від 29 квітня 2025 року № 101 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 24 липня 2025 року від [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що вона перебуває за межами України - у Чеській Республіці, у статусі особи, яка отримала тимчасовий захист. Після розірвання шлюбу у жовтні 2024 року змушена була виїхати за кордон у зв`язку з відсутністю постійного місця проживання в Україні та складним матеріальним становищем. На даний момент вона не має офіційного доходу, проживає за рахунок гуманітарної допомоги від держави Чеська Республіка, та постійно доглядає за молодшим сином [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. З огляду на складні життєві обставини, відсутність житла та доходу, а також неможливість знайти роботу одночасно доглядаючи за двома малолітніми дітьми, враховуючи інтереси дітей відповідно до статті 141 СК України, нею прийняте вимушене рішення про те, що старший син [PERSON] залишиться проживати з батьком, а молодший [PERSON] - з матір`ю. Враховуючи наведене, вона не заперечує проти встановлення факту, що старший син проживає з батьком та перебуває на його вихованні. Також просила розглядати справу за її відсутності. Ухвалою суду від 31 липня 2025 року за клопотанням військової частини [NUMBER] відкладено судове засідання на 14 серпня 2025 року. Викликано у судове засідання свідків: Заявник [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися. 13 серпня 2025 року представник заявника [PERSON] , через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи - військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явився. 14 серпня 2025 року представник [PERSON] подав заяву про перенесення судового засідання. Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Бориславської міської ради Львівської області у судове засіданні не з`явився. У матеріалах справи наявне клопотання від 3 липня 2025 року про розгляд справи без їхньої участі. Ухвалою суду від 14 серпня 2025 року відкладено судове засідання на 26 серпня 2025 року. Викликано у судове засідання свідків. 22 серпня 2025 року від військової частини [NUMBER] надійшла заява про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи у зв`язку з неможливістю з поважних причин брати участь в судовому засіданні. Заявник та його представник, враховуючи заяви заінтересованих осіб про розгляд справи без їх участі, не заперечували проти проведення судового засідання. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи клопотання заінтересованих осіб про розгляд справи без їх участі та відсутність заперечень від інших учасників справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності заінтересованих осіб. Заявник у судовому засіданні підтримав доводи заяви, просив її задовольнити. Представник заявника - адвокат Чехов Д.А. у судовому засіданні підтримав доводи заяви, просив її задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що даний спір не пов`язаний з вирішенням спору про право, що також підтверджується письмовими поясненнями заінтересованої особи - [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] ). Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 6 листопада 2024 року у справі № 438/1894/24 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 22 серпня 2019 року у Бориславському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 93. З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на виконання ухвали суду, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з 1 жовтня 2024 року по 23 червня 2025 року, перетнули кордон у напрямі «виїзд» 14 жовтня 2024 року. Інша інформація відсутня. Відомості щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] , [INFO] , у період з 1 жовтня 2024 року по 23 червня 2025 року, не виявлено. У письмових поясненнях [PERSON] повідомила суд, що станом перебуває за межами України - у Чеській Республіці, у статусі особи, яка отримала тимчасовий захист. Після розірвання шлюбу, у жовтні 2024 року, була змушена виїхати за кордон у зв`язку з відсутністю постійного місця проживання в Україні та складним матеріальним становищем. На даний час не має офіційного доходу, проживає за рахунок гуманітарної допомоги від держави Чеська Республіка, та постійно доглядає за молодшим сином - [PERSON] , який проживає з нею. У зв`язку з відсутністю житла та доходу, а також неможливістю знайти роботу одночасно доглядаючи за двома малолітніми дітьми, враховуючи інтереси дітей, прийняте вимушене рішення про те, що старший син [PERSON] залишиться проживати з батьком, а молодший [PERSON] - з матір`ю. На підтвердження вказаних обставин надано фото закордонних паспортів [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що вони виїхали з України 14 жовтня 2024 року та отримали візи про отримання статусу тимчасового захисту. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є рідною сестрою заявника, який проживає удвох із своїм сином. У разі перебування заявника на роботі у військовій частині, вона забирає [PERSON] з садочка, а заявник після повернення з роботи відразу забирає сина додому. У заявника з сином гарні відносини, дитина слухає батька. Батько самостійно займається лікуванням та навчанням сина. Дружина заявника виїхала за кордон та не повернулась. Точної дати виїду останньої за межі України не пам`ятає. Допитана у якості свідка [PERSON] , повідомила суду, що є сусідкою заявника, який проживає удвох з сином та виховує його самостійно. Дружина заявника виїхала близько пів року тому, і більше вона її не бачила. Дитиною займається лише батько, а якщо він на роботі йому допомагає сестра, забираючи сина із садочка. Дитина слухняна, поважає та любить батька. [PERSON] , допитана у якості свідка, повідомила суду, що є подругою заявника. Батько і син проживають удвох, умови проживання добрі. Батько виховує дитину, яка слухається його і любить. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин дитина - [PERSON] проживає разом з заявником за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом ПП «Борислав Комфорт» від 21 травня 2025 року та актом обстеження умов проживання від 25 жовтня 2024 року, інформаційною довідкою Служби у справах дітей Бориславської міської ради від 19 травня 20025 року № 118. Відповідно до акта обстеження умов проживання від 25 жовтня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , де фактично проживають батько [PERSON] та син [PERSON] , помешкання забезпечене всім необхідним для нормальної життєдіяльності, умови проживання - задовільні. Згідно із висновком Служби у справах дітей Бориславської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від 29 квітня 2025 року № 101, житлово-побутові умови батька з дитиною, які проживають за адресою: [ADDRESS] , - задовільні. Для дитини створено умови для нормального розвитку, виховання та життєдіяльності. Права дитини не порушено. Мати з сім`єю не проживає, матеріально не забезпечує (акт обстеження умов проживання від 24 квітня 2025 року). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомив, що хоч проживати з батьком, мати до нього не дзвонить. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради визначив місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за його місцем проживання. Згідно з довідкою лікаря дитячої клініки «Малеча» від 21 травня 2025 року № 51 [PERSON] приймає активну участь у піклуванні за здоров`ям дитини - [PERSON] , супроводжує дитину при візитах до лікаря, планових відвідуваннях та під час захворювань. Виконує усі призначення та рекомендації лікаря. У характеристиці [PERSON] , який навчається в ЗДО № 16 Бориславської міської ради у старшій групі, вказано, що дитина виховується в неповній сім`ї з батьком, який з турботою ставиться до нього. Отже, судом встановлено, що заявник самостійно виховує та утримує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2 статті 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним. Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Такі висновки висловлені Верховним Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших. У справі, яка є предметом розгляду, заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину, і можливістю у зв`язку з цим звільнитися з військової служби. Заявник посилався на підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону Закон №2232-XII, відповідно до якого під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) як самостійне виховання дитини (дітей) віком до 18 років. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України відповідно до статті 65 Конституції України, статті 1 Закону № 2232-XII, статті 17 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-XII). 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом РФ, який триває і тепер. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 69/2022 оголошено проведення загальної мобілізації. Відповідно до статті 4 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII) організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Водночас у статті 26 Закону № 2232-XII встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби. Згідно з підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Частиною 12 статті 26 Закону № 2232-XII, зокрема, передбачено, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 СК України. Отже, законодавець уточнив поняття «військовозобов`язані жінки та чоловіки (військовослужбовці), які мають дитину (дітей) віком до 18 років», тобто розширив перелік осіб, які мають право звільнення з військової служби за наведених підстав. Диспозиція частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Суд вважає, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 2 квітня 2025 року у справі № 127/3622/24 (провадження № 61-12634св24). [PERSON] є військовослужбовцем та на даний час проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] . Заявник звернувся до суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, оскільки відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є однією з підставою для звільнення з військової служби осіб, які самостійно виховують та утримують дітей, які підтверджують наявність підстав для звільнення, зокрема рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини, а також для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, для реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання, догляду та перебування дитини разом з батьком. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові. Суд вважає, що заявником доведено факт самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому його заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved