Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

Представник позивача адвокат Небелиця Р.В., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 01.06.2021 \~ \~ \~ \~Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем виданий виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Авансар» (Стягувач), якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/05/2020-4 від 27.05.2020 року, якому, в свою чергу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1 від 20.05.2016 року, якому в свою чергу Публічне Акціонерне Товариство «Банк Михайлівський» на підставі Договору факторингу № 1905 від 19.05.2016 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 200239446 від 10.05.2016 року, укладеного між Публічним Акціонерним Товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», стягнути з [PERSON] за період з10.05.2016 року по 28.05.2021 року включно суму у розмірі 19 179, 73 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 51 637,07грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; загальна заборгованість [PERSON] становить 72 066, 80 грн. Виконавчий напис зареєстровано у реєстрі за № 77683. У подальшому, 23.08.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем на підставі поданої відповідачем заяви відкрите виконавче провадження про примусове виконання вказаного виконавчого напису. На думку позивачки та її представника, нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору, який укладено у простій письмовій формі, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Видаючи спірний\~виконавчий напис,\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М.\~вказав,\~що [PERSON] \~є боржником\~за Кредитним\~договором №200239446\~від 10.05.2016\~року,\~укладеним із\~ПАТ «Банк\~Михайлівський».\~Зауважує,\~що такий\~правочин,\~як Кредитний\~договір №\~200239446,\~між [PERSON] \~та ПАТ\~«Банк Михайлівський»\~10.05.2016\~не укладався.\~Натомість раніше,\~13.03.2015\~громадянкою [PERSON] \~підписувалася лише\~Заява (оферта)\~№ 200239446,\~яка разом\~із заявою\~про відкриття\~виконавчого провадження\~подавалася стягувачем\~приватному виконавцю.\~Необхідно вказати,\~що така\~заява (оферта)\~у заяві\~про відкриття\~виконавчого провадження\~чомусь вказана\~стягувачем як\~кредитний договір.\~Згідно з\~п.1\~даної заяви\~така заява\~разом з\~Умовами надання\~та обслуговування\~платіжних карток\~Банку та\~Тарифами по\~картах Банку\~повинна була\~за умови\~підписання заявником\~таких Умов\~та Тарифів\~становити не\~кредитний договір,\~а інший\~документ:\~Договір про\~надання та\~використання платіжної\~карти («Договір\~про картку»).\~Указані Умови\~та Тарифи\~ [PERSON] \~для ознайомлення\~та підпису\~ не\~надавалися.\~Окрім вказаного,\~у п\~1.5.4\~заяви (оферти)\~№ 200239446\~зазначено,\~що строк\~дії ліміту\~під операції\~з картою\~буде відповідати\~строку дії\~Договору про\~картку,\~але вказівку\~про строк\~дії Договору\~про картку\~ відсутні.\~Разом з\~цим зі\~спірного виконавчого\~напису вбачається,\~що право\~вимоги від\~ПАТ «Банк\~Михайлівський» до\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Плеяда»\~вперше було\~відступлено на\~підставі відповідного\~договору від\~19.05.2016.\~Тобто станом\~на 19.05.2016\~вже існувало\~право вимоги\~до [PERSON] .\~Як вбачається\~із згаданої\~Заяви (оферти)\~№ 200239446,\~її положення\~не містять\~застережень про\~строк давності,\~в межах\~якого можливе\~вчинення виконавчого\~напису.\~Відсутність такого\~застереження свідчить\~про можливість\~вчинення виконавчого\~напису виключно\~в межах\~загального трирічного\~строку,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~88\~закону України\~«Про нотаріат»,\~з моменту\~виникнення права\~вимоги.Тобто граничною датою для звернення кредитора щодо вчинення виконавчого напису, враховуючи те, що право вимоги існувало станом на 19.05.2016, мала б стати дата 18.05.2019. Всупереч вказаним нормам приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис із перевищенням дозволеного законом строку - 01.06.2021. Крім того, відповідно до п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постанови Кабінету Міністрів України № 1172 в редакції від 12.06.2015 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») було передбачено, що для вчинення виконавчого напису достатньо подати нотаріусу, серед іншого, оригінал кредитного договору. Разом з цим подання нотаріально посвідчених таких договорів - не вимагалося. Проте у подальшому Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014, втратила чинність у відповідній частині 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Виконавчий напис, про який мова йде в даній позовній заяві, вчинений нотаріусом 01.06.2021, \~ \~ \~ \~тобто після\~набрання законної\~сили постановою\~Київського апеляційного\~адміністративного суду\~від 22.02.2017\~у справі\~№ 826/20084/14.\~Тому відповідно\~до пункту\~1\~Переліку (в\~редакції,\~чинній на\~момент вчинення\~виконавчого напису)\~для одержання\~виконавчого напису\~кредитор мав\~би надати\~нотаріусу:\~а)\~оригінал нотаріально\~посвідченого договору\~(договорів);\~б)\~документи,\~що підтверджують\~безспірність заборгованості\~боржника та\~встановлюють прострочення\~виконання зобов`язання.\~Проте додана\~до даного\~позову заява\~(оферта)\~№ 200239446\~від 13.03.2015,\~яка у\~виконавчому написі\~зазначена як\~Кредитний договір\~№ 200239446\~від 10.05.2016,\~не була\~посвідчена нотаріально.\~Відсутність нотаріального\~посвідчення свідчить\~про недотриманням\~умов вчинення\~виконавчого напису\~щодо подання\~стягувачем документів\~на підтвердження\~безспірної заборгованості\~боржника.\~До того\~ж,\~нотаріус у\~спірному виконавчому\~написі вказав\~розмір простроченої\~заборгованості (в\~т.ч.\~і процентів),\~яка частково\~утворилася з\~19.05.2019,\~тобто після\~спливу трирічного\~строку,\~протягом якого\~стягувач повинен\~був звернутися\~до нотаріуса\~для вчинення\~виконавчого напису.\~Окрім вказаного,\~за змістом\~ст.\~1078\~ЦК України\~предметом договору\~факторингу може\~бути лише\~право грошової\~вимоги;\~можливості нарахування\~за кредитом\~процентів наступним\~кредитором -\~не передбачено.\~Всупереч зазначеному,\~нотаріусом не\~враховано,\~що після\~19.05.2016\~(дата\~першого переходу\~права вимоги)\~нарахування процентів\~є неправомірним. Разом з тим, відповідно до\~частини першої\~статті 261\~ЦК України\~перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення\~свого права\~або про\~особу,\~яка його\~порушила.\~У березні\~2025\~позивачці було\~арештовано кошти\~та заблоковано\~карткові рахунки.\~Після такого\~блокування остання\~звернулася до\~приватного виконавця\~Плесюка О.С.,\~26.03.2025\~ознайомилася з\~матеріалами справи\~та отримала\~частину їх\~копій,\~зокрема і\~копію спірного\~виконавчого напису.\~Факт такого\~ознайомлення підтверджується\~листом приватного\~виконавця від\~04.04.2025.\~І лише\~після ознайомлення\~зі спірним\~виконавчим написом\~як підставою\~для примусового\~стягнення заборгованості\~позивачці стало\~відомо про\~порушення її\~прав.\~Раніше позивачка\~не мала\~змоги бути\~обізнаною з\~існуванням виконавчого\~напису,\~оскільки про\~його вчинення\~не була\~повідомлена жодним\~з кредиторів.\~Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~спірний виконавчий\~напис нотаріуса\~було вчинено\~01.06.2021.\~Дата вчинення\~цього напису\~припадає на\~період дії\~карантину,\~встановленого постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~211\~від 11.03.2020,\~дія якого\~неодноразово продовжувалася;\~остаточне продовження\~відбулося до\~30.06.2023\~року згідно\~Постанови КМ\~України від\~27.04.2023\~№383.\~Отже карантин\~в Україні\~безперервно встановлено\~з 12.03.2020\~до 30.06.2023\~року,Згідно з\~п.\~12\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України під\~час дії\~карантину,строки,\~визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу,\~продовжуються на\~строк дії\~такого карантину.\~Крім того\~відповідно до\~п 19\~цього ж\~розділу ЦК\~України у\~період дії\~воєнного стану\~в Україні,\~введеного Указом\~Президента України\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні»\~від 24.02.2022,\~затвердженим Законом\~України «Про\~затвердження Указу\~Президента України\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні»\~від 24.02.2022,\~перебіг позовної\~давності,\~визначений цим\~Кодексом,\~зупиняється на\~строк дії\~такого стану.\~Воєнний стан\~в Україні\~неодноразово продовжувався\~та діє\~до цього\~часу.\~Тож строк\~для звернення\~з даною\~заявою до\~суду для\~захисту прав\~та законних\~інтересів відповідачки\~ не\~пропущений.\~Водночас,\~наводить орієнтовний\~ розрахунок\~судових витрат,які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, що складає 7 468, 96 грн., з яких: судовий збір - 968,96 грн.; витрати на професійну правничу допомогу - 6500,00 грн., до яких належить: усна консультація - 500,00 грн. (1 год); вивчення/ознайомлення з матеріалами справи - 500, 00 грн.; підготовка та направлення адвокатського запиту - 500,00 грн.; складання та направлення позовної заяви до суду - 5000,00 грн. На підставі викладеного, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 01.06.2021, зареєстрований в реєстрі за №77683, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Авансар» заборгованості у розмірі 72 066,80 грн. за кредитним договором № 200239446 від 10.05.2016, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] , а також судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 21.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та встановлено відповідачу строк для надання відзиву. Відповідачем, за підписом директора ТОВ «Авансар» Сергія Сосюрко, 23.04.2025 до суду подано клопотання про зменшення заявлених витрат на правову допомогу, у якому вказує, що ТОВ «Авансар» не погоджується із заявленим розміром витрат на правову допомогу, оскільки вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу 6500грн. значно завищена та не відповідає складності справи. Предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. При оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг). Відповідач не погоджується із співмірністю витрат на правову допомогу та складністю справи. Враховуючи, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є справою незначної складності, необхідність складання заяв адвокатом не по суті справи не є необхідною, а у відкритих джерелах наявна велика кількість прикладів позовних заяв про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ТОВ «Авансар» вважає неспівмірними та нерозумними витрати на правову допомогу у розмірі 6 500 гривень та такими, що були фактичними та неминучими. Тож просить відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу або зменшити розмір заявлених витрат на правову допомогу та встановити суму, що є співмірною із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг, якщо є докази надання правової допомоги адвокатом. \~ \~ \~ \~Представником третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ковдій І.І. 29.04.2025 до суду подано пояснення на позовну заяву, у яких зазначає, що нотаріус згідно зі статтею 5 Закону зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики, відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Тобто, нотаріус несе відповідальність у разі, якщо вчинить дії, які суперечать чи не передбачені законодавством України, зокрема Законом України «Про нотаріат», або не виконує обов`язки, закріплені статтею 5 Закону. До того ж, нотаріус є процесуально незалежною особою, яка самостійно застосовує нормативно-правові акти при вчиненні нотаріальних дій та самостійно надає правову оцінку поданим документам, приймає рішення щодо вчинення нотаріальної дії чи відмови у її вчиненні. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту його вчинення. Водночас, правовою гарантією дотримання нотаріусом чи іншою посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, принципу законності є передбачена статтею 50 Закону можливість оскаржити дії до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до Закону Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) у разі припинення діяльності приватного нотаріуса, не є його правонаступником та відповідно до статті 27 Закону не несе відповідальності за шкоду, заподіяну неправомірними діями приватного нотаріуса при здійсненні ним нотаріальної діяльності, а приватний нотаріус не несе відповідальності по зобов 'язаннях держави. Додатково повідомляють, що Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 1920/6 від 31.12.2021 «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] », відповідно до пункту 2 статті 30 та статті 30-1 Закону України «Про нотаріат», на підставі наказу Міністерства юстиції України № 4722/5 від 30.12.2021 «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я Остапенка Євгена Михайловича», нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича припинено з 31.12.2021. Документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Остапенка Є.М. станом на подання письмових пояснень до Київського державного нотаріального архіву не передані та мають перебувати у володінні та користуванні Остапенка Є.М. Водночас, відповідно до типової номенклатури справ державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса строк зберігання наряду з індексом «02-20» «Примірники виконавчих написів та копії документів, на підставі яких вони вчинені» складав три роки. Крім того, зауважує, що Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» № 480 від 19.04.2022. Тож, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову і спору у даній справі є вимоги позивача до відповідачів про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За вказаних обставин, враховуючи підстави та предмет позову, вважають, що останні вказують на відсутність правових підстав для залучення Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до участі в справі в якості третьої особи, оскільки спір, що розглядається в межах даної справи стосується безпосередньо сторін у справі. Крім того, ухвалене судом рішення з даного спору жодним чином не може вплинути на права, обов`язки і інтереси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Таким чином, просить прийняти та долучити дані письмові пояснення до матеріалів справи та також врахувати їх під час ухвалення рішення, а також виключити зі складу третіх осіб Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) у справі № 711/3197/25. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 12.06.2025 задоволено клопотання представника третьої особи Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та виключено його зі складу третіх осіб, які беруть участь у даній справі. Крім того, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 12.06.2025 визнано явку позивача у судове засідання обов`язковою. Ухвалою суду від 09.07.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Небелиця Р.В. позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Додатково до матеріалів справи долучили копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021. У ході розгляду справи адвокат вказував на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 77863 від 01.06.2021 вчинений по договору, який не посвідчений нотаріально, порушено положення Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. До того ж, невідомо які докази було надано нотаріусу для вчинення цього виконавчого напису та встановити це наразі неможливо. Крім того, вбачається, що після спливу строку кредитування продовжувалися нараховуватись відсотки на момент передачі права вимоги новому кредитору ТОВ «ФК «Фагор». При цьому зауважував, що підпис [PERSON] у заяві оферти на видачу картки відсутній. Тож вважає, що виконавчий напис від 01.06.2021 вчинено з порушенням, та він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомленими. Відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк подано не було, натомість подано заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу від 23.04.2025. Третя особа\~Приватний виконавець\~виконавчого округу\~Черкаської області\~Плесюк Олексій\~Степанович у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи. Враховуючи думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Так, судом під час розгляду справи встановлено, що 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 77683, за яким з [PERSON] стягнуто невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Авансар» (Стягувач), якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/05/2020-4 від 27.05.2020, якому, в свою чергу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1 від 20.05.2016 року, якому в свою чергу Публічне Акціонерне Товариство «Банк Михайлівський» на підставі Договору факторингу № 1905 від 19.05.2016 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 200239446 від 10.05.2016 року, укладеного між Публічним Акціонерним Товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] . Пропонує задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» та стягнути з [PERSON] за період з 10.05.2016 року по 28.05.2021 року включно суму у розмірі 19 179, 73 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 51 637,07 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; загальна заборгованість [PERSON] становить 72 066, 80 грн. При цьому зазначено, що виконавчий напис набирає чинності від дати його вчинення та має бути пред`явлений до примусового виконання потягом трьох років з дня його вчинення. Копії документів, на підставі яких був вчинений вищезазначений виконавчий напис, не були предметом дослідження судом, оскільки відсутні у матеріалах справи та не надані відповідачем на виконання ухвали суд від 09.07.2025 про витребування доказів. Разом з тим, вказаний виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 01.06.2021 та 23.08.2022 був пред`явлений відповідачем до виконання до виконання до Приватного виконавця Плесюка О.С., що підтверджується відповідною заявою про відкриття провадження за вих. № 3634. До заяви про відкриття провадження заявником ТОВ «Авансар» приватному виконавцю Плесюку О.С додано оригінал виконавчого напису № 77683 від 01.06.2021 та оригінал кредитного договору № 200239446 (заява (оферта)) від 13.03.2015. Водночас суд звертає увагу, що це не є кредитний договір (заява (оферта)) від 10.05.2016, укладений між Публічним Акціонерним Товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] , як це зазначається у заяві про відкриття виконавчого провадження та виконавчому написі від 01.06.2021 № 77683. Приватним виконавцем Плесюком О.С. 23.08.022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69714897 щодо виконання виконавчого напису № 77683 від 01.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Авансар» боргу у розмірі 72066,80 грн. У ході виконання указаного виконавчого напису 06.03.2024 приватним виконавцем було встановлено, що боржник [PERSON] отримує дохід у ДП «Юрія-2» ПРАТ «Юрія» та 06.03.2024 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Крім того, 19.03.2025 винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на ті кошти і рахунки які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів, що містяться на рахунках, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику [PERSON] , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 79742,48 грн. Відповідно\~ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до\~ст.\~89\~Закону України\~«Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. На думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999року № 1172\~для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 31.10.2020 була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено,\~що постановою\~Північного апеляційного\~господарського суду\~від 01.07.2021\~(справа\~№ 910/11298/16)\~застосовано наслідки\~нікчемності договору\~факторингу від\~19.05.2016\~№ 1905,\~а саме:\~зобов`язаноТовариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Плеяда»\~передати Товариству\~з обмеженою\~відповідальністю «ДІДЖИ\~ФІНАНС» документи,\~отримані ним\~від Публічного\~акціонерного товариства\~«Банк Михайлівський»\~згідно з\~договором факторингу\~від 19.05.2016\~№ 1905\~та актів\~прийому-передачі\~від 20.05.2016\~№ 1\~і №\~2.\~Визнано відсутніми\~у Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Плеяда»\~будь-яких\~майнових прав\~(прав\~вимоги)\~до боржників,\~перелік яких\~зазначено у\~договорі факторингу\~від 19.05.2016\~№1905,\~реєстрах прав\~вимог від\~19.05.2016\~№ 1\~та від\~20.05.2016\~№ 2\~до цього\~договору та\~актах прийому-передачі\~від 20.05.2016\~№ 1\~і №\~2\~до зазначеного\~договору факторингу\~та визнано\~ недійсним договір\~факторингу від\~20.05.2016\~№ 1,\~укладений між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Плеяда» та\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Фагор». Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Тобто, як вбачається з вказаної вище постанови у відповідача ОВ «ФК «Авансар» відсутнє право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 200239446 від 10.05.2016. Приватний виконавець під час вчинення виконавчого напису від 01.06.2021 не переконався в існуванні відповідного права стягувача на момент звернення про вчинення даного виконавчого напису, враховуючи, що справа № 910/11298/16 певний період перебувала у провадженні суду першої та апеляційної інстанції, що свідчить про спір про право вимоги, яке перейшло до відповідача від попередніх кредиторів. Крім того, як вбачається з листа-відповіді Національного банку України від 18.07.2025 № 14-0005/55628, наданого на запит адвоката позивача [PERSON] , на виконання вимог статті 521 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закон про фонд) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб передає, а Національний банк України приймає документи неплатоспроможного банку на зберігання по мірі їх подання Фондом. Документи, а саме: кредитні справи (кредитні договори) від 10.05.2016 № 200239446 та від 13.03.2015 № 200239446 на ім`я [PERSON] ; розрахунки заборгованості за кредитними договорами та виписки (рух грошових коштів) за рахунками клієнтів банку; листування з позичальниками банку про необхідність погашення заборгованості за кредитними договорами та про відступлення прав вимоги в описах архівних справ ПАТ «Банк Михайлівський» не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися. Відповідно до актів від 25.03.2022 № 1 та від 15.12.2022 № 2 «Про вилучення для знищення документів ПАТ «Банк Михайлівський» за 2013-2017 роки, не внесених до Національного архівного фонду, документи (справи) тимчасового (до 10 років включно) зберігання, у тому числі «Касові та меморіальні документи за 2016 рік», «Нікчемні договори укладені Банком (договір факторингу ФК «Плеяда» від 19.05.2016 № 1905) були вилучені та знищені в установленому порядку, в зв`язку із закінченням строку їх зберігання, який становить п`ять років. Одночасно інформують, що у додатку № 1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами) до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.07.2020 № 7_БМ2, який був укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС», зазначено договір від 13.03.2015 № 200239446 на ім`я [PERSON] . Отже, між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] 13.03.2015 укладався договір № 200239446. Саме копію цього договору відповідачем додано до заяви про відкриття виконавчого провадження, а відомості щодо існування договору № 200239446 датованого 10.05.2016, який вказаний у виконавчому написі відсутні; право вимоги до позивачки за договором № 200239446 від 13.03.2015 належить третій особі - ТОВ «Діджі Фінанс», на підставі Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20.07.2020 № 7_БМ 2, який був укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджі Фінанс». За таких обставин, враховуючи досліджені судом докази, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Що стосується стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат, то суд зазначає наступне. Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката під час розгляду даної справи, представником позивача до суду надано: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 31.03.2025 серії СА № 1117704, договір про надання правової допомоги від 31.03.2025 року; додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 31.03.2025 від 31.01.2025; акт про надання послуг від 11.04.2025, у якому наведено перелік та вартість наданих послуг на зальну суму 6500,00 грн.; акт приймання передачі грошових коштів (проведення розрахунку за договором про надання правничої допомоги від 31.03.2025) від 11.04.2025 щодо оплати гонорару адвокату за відповідні надані послуги у розмірі 6500,00 грн. Разом з тим, у своєму клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу сторона відповідача вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката завищеним та не співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання послуг, а тому сторона відповідача такі витрати не визнає. Як зазначалося вище, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Отже, сторона відповідача скористалася своїм процесуальним правом на звернення до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що хоча справа розглядалася в порядку спрощеного провадження, як малозначна, заявлені позовні вимоги немайнового характеру, однак представником позивача адвокатом Небелицею Р.В. було здійснено ряд запитів та надано ним їх оцінку, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідача в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, які зводяться до незгоди із заявленою сумою, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд вважає, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованою. Однак враховуючи критерії справедливості, розумності та співмірності заявлена позивачем вартість таких витрат у розмірі 6500,00 грн., на думку суду, є завищеною. Так чином, з огляду на вказане,

Outcome: partial