Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, що виникла за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що позивач здійснює постачання теплової енергії населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з встановленими тарифами, однак відповідач оплату за отримані послуги належним чином не здійснює, у зв`язку з чим виникла заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року. Просить стягнути з відповідача заборгованість, інфляційні втрати, 3% річних, пеню, заборгованість по платі за абонентське обслуговування, а всього - 33\~125,39 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 3\~028,00\~грн. Процесуальні дії у справі. 26 червня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 04 липня 2025 року судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. 04 липня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не викликались. Від представника позивача заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі не надійшло. Відповідач відзив не направила. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» надає послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню (споживачам). Відповідач з 29 листопада 2011 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є споживачем послуг, що надає позивач, однак зобов`язання з оплати наданих послуг здійснювала не належним чином. Сума заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2025 року становить 27 057,09 грн, сума заборгованості по платі за абонентське обслуговування за період з 01 січня 2025 року по 31 березня 2025 року 25,02 грн. Внаслідок порушення відповідачем вимог чинного законодавства, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 3 938,82 грн, 3% річних 956,98 грн та пені 1\~147,48 грн. Правильність нарахування підтверджується відповідними розрахунками. Розмір нарахованого боргу відповідачем не спростовано. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Цією статтею встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Статтею 525\~ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 цього Закону до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). \~ \~ \~ \~Пунктом 42 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновок суду. Судом встановлено, що відповідач не виконує належним чином обов`язки з утримання житла, оплату за надані житлово-комунальні послуги здійснює не в повному обсязі, своїми неправомірними діями завдає позивачеві збитків. Оскільки відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження суду не надав, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, повністю знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії, за абонентське обслуговування та пеню. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат та 3% річних, надав розрахунок. Тобто між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та підлягають стягненню з відповідача. Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 3 028,00 грн. З огляду на викладене та

Outcome: approved