Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

У липні 2025 року позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу,вказуючи на те, що 28 листопада 2007 року вони уклали шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивачка зазначає те, що останнім часом сімейне життя між нею та чоловіком поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вказує, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Також, позивач вказує, що будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Зазначає, що між ними припинені шлюбні стосунки, припинено ведення спільного господарства та спільне проживання. Отже, подальше спільне життя і збереження шлюбу подружжя неможливе та суперечить інтересам позивача. На примирення позивач не згодна, просить суд розірвати шлюб з відповідачем та після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовну заяву було передано для розгляду судді Котенко Р.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 09 вересня 2025 року. У судове засідання 09 вересня 2025 року сторони не з`явились. 01 вересня 2025 року до Дарницького районного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким він визнає позов та просить його задовольнити. Вказує, що не погоджується з твердженням позивачки в позовній заяві щодо обставин, які мають істотне значення для нього. Зокрема, не відповідає дійсності твердження позивачки про те, що їх спільні діти перебувають на утриманні позивача, оскільки він також бере активну участь у вихованні спільних дітей та їх матеріальному забезпеченні. Також, зазначає, що питання визначення місця проживання та утримання спільних дітей буде вирішуватись окремо. 09 вересня 2025 року до початку судового засідання до канцелярії суду позивачем була подана заява якою вона підтримала позовну вимогу, просила її задовольнити, просила проводити розгляд справи у її відсутність, та залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. ч. 2, 4, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин та з урахуванням подних сторонами процесуальних заяв, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі сторін. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 28 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1697. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] ». У шлюбі у позивача та відповідача народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що подальше спільне проживання та збереження родини є неможливим, на що відповідач не заперечує та визнає позов. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась цим правом та звернулась до суду з відповідним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача івідповідача, який також не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для надання строку для примирення сторін суд також не вбачає. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved