Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Вагоровської А.Е. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: стягнути з ПСП «Тавільжанське» на користь [PERSON] 50\~106,21 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за Договором оренди землі від 30.11.2016 року; розірвати Договір оренди землі від 30.11.2016 року, укладений між [PERSON] та ПСП «Тавільжанське» у зв`язку із істотним порушенням умов Договору, судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області Томчуком С.М. від 17.12.2018 року, є власником земельної ділянки загальною площею 5,631 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий №6325785500:01:002:0242. 30 листопада 2016 року між [PERSON] (спадкодавець, попередній власник земельної ділянки) та ПСП «Тавільжанське» було укладено Договір оренди землі. 18 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору оренди від 30.11.2016 року, відповідно до якої новим орендодавцем за Договором є позивач, договір укладено до 16.12.2028 року, орендна плата за договором складає 14 582, 04 грн. Таким чином, відповідно до Договору оренди від 30.11.2016 року сторони встановили орендну плату у розмірі 14\~582,04 грн. за один рік користування об`єктом оренди з урахуванням індексів інфляції. Проте, відповідач в порушення умов Договору оренди, плату за користування земельною ділянкою, що належить позивачу за 2022, 2023 та 2024 роки не сплатив, порушивши умови договору оренди. З урахуванням п. 10 Договору оренди, сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2022 року з урахуванням індексу інфляції за розрахунком позивача складає 18\~572,12 грн. Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2023 року з урахуванням індексу інфляції за розрахунком позивача складає 15\~430,26 грн. Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2024 року з урахуванням індексу інфляції за розрахунком позивача складає 16\~103,53 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості на день подання позову, за розрахунком позивача складає: 18 572, 12 гривень (орендна плата за 2022 рік з урахуванням інфляції) + 15 430, 56 грн. (орендна плата за 2023 рік з урахуванням інфляції) + 16 103, 53 (орендна плата за 2024 рік з урахуванням інфляції) = 50 106,21 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 березня 2025 року відкрито провадження по цивільній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20 січня 2025 року представником відповідача адвокатом Микита Я.Б. подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми орендної плати за договором оренди; стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, передбачених ЦПК України. Зазначає, що внаслідок того, що орендована земельна ділянка позивача з лютого 2022 р. по вересень 2022 року перебувала на окупованій території, а після деокупації дана земельна ділянка являється потенційно забрудненою вибухонебезпечними предметами, а її обстеження на наявність вибухонебезпечними предметами не проводилась відповідними уповноваженими органами, установами, підприємствами, організаціями незалежно від їх форми власності ПСП «Тавільжанське» не має змоги проводити господарську діяльність на орендованій земельній ділянці, яка належить позивачу, внаслідок чого відповідач не має змоги використовувати дану земельну ділянку через обставини, за які він не відповідає. За таких умов відповідач не сплачує орендну плату позивачу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Вагоровська А.Е. позовні вимоги та доводи, наведені на їх обґрунтування, підтримали у повному обсязі. Також зазначили, що надані відповідачем докази не є документами, що засвідчують настання форс-мажорних обставин саме для нього, відповідного сертифікату Торгово-промислової палати ним не надано. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщинуза заповітом ННМ 236050, реєстровий номер 1420, посвідченого приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області Томчуком С.М. від 17.12.2018 року є власником земельної ділянки загальною площею 5,631 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий №6325785500:01:002:0242, яка розташована на території Новомиколаївської сільської ради Куп`янського району (колишнього Шевченківського району) Харківської області. 30 листопада 2016 року між [PERSON] (спадкодавець, попередній власник земельної ділянки) та ПСП «Тавільжанське» укладено Договір оренди землі. Відповідно до умов Договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району (теперішнього Куп`янського району) Харківської області. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 182475,61 грн. Відповідно до п.2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,631 гектарів ріллі для сільськогосподарського виробництва кадастровий №6325785500:01:002:0242. Договір укладено на 10 років; орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 9123,78 грн. За згодою сторін розрахунки по орендній платі можуть здійснюватися в натуральній формі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; орендна плата вноситься в строк до 31 грудня кожного року. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.п.8,9,10,11,14 Договору). Як вбачається з розділу «Зміна умов договору і припинення його дії», дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. 18 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду до Договору оренди від 30.11.2016 року, відповідно до якої, новим орендодавцем за Договором є позивач. Договір укладено до 16.12.2028 року (п.2 Угоди). Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди землі. Згідно п.3 Додаткової угоди орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 14 582, 04 грн. Таким чином, відповідно до Договору оренди від 30.11.2016 року Сторони встановили орендну плату у розмірі 14 582, 04 грн., за один рік користування об`єктами оренди з урахуванням індексів інфляції. Відповідачем не спростовується та обставина, що підприємство не сплачувало позивачу орендну плату за земельну ділянку у 2022-2024 роках. Відповідач не виконав умови Договору оренди та допустив прострочення сплати орендної плати починаючи з 31.12.2022 року та до сьогоднішнього дня. Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2022 року з урахуванням індексу інфляції мала складати: 14 582,04 грн. (сума орендної плати) + 3 990,08 грн. (cума індексації) = 18 572,12 гривень. \~ \~ \~ \~Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2023 року з урахуванням індексу інфляції мала складати: 14 582,04 грн. (сума орендної плати) + 848,52 грн. (cума індексації) = 15 430,56 гривень. Сума орендної плати, що мала бути сплачена 30 грудня 2024 року з урахуванням індексу інфляції мала складати: 14 582,04 грн. (сума орендної плати) + 1 521,49 грн. (cума індексації) = 16 103,53 гривень, а всього 50 106,21 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі. Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Пунктом «в» частини першої статті 96 Земельного Кодексу України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) викладено правовий висновок про те, що у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»). У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18). Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору). Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. В зв`язку із запровадженням на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань. Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України(постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)). Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, згідно з якою с. Новомиколаївка 26.02.2022 по 08.09.2022р. перебувало у зоні активних бойових дій та знаходилося на тимчасово окупованій території України, а після звільнення Збройними Силами України з 08.09.2022 р. даний населений пункт відноситься до зони можливих бойових дій. Дана територія являється потенційно забрудненою вибухонебезпечними предметами. Крім того, у зв`язку із вторгненням військ РФ на територію сіл Новомиколаївка та Тавільжанка на полях не проводилися агротехнічні заходи, не було зібрано урожай озимих, через обстріли поля спалені, заміновані, господарство знаходилося під окупацією та в зоні бойових дій, що не дало змоги проводити збирання урожаю, обробіток, посів озимих та ярових культур. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про неможливість використання об`єкту оренди з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки земельна ділянка, що розташована на території с. Новомиколаївка Шевченківської територіальної громади, в період з лютого 2022 року по вересень 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією та в зоні активних бойових дій, в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів збір врожаю та посівну компанію. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача щодо відсутності у відповідача обов`язку по виплаті орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки відповідно до вимог ст. 762 ЦК України, у зв`язку із неможливістю використання орендованої земельної ділянки. Отже, суд дійшов висновку, що за відсутності підстав для сплати орендної плати за 2022 рік, не можна вважати порушення строків сплати орендної плати у 2023 та 2024 році систематичним невиконанням договору. Тому підстав для розірвання договору оренди землі не вбачається. Щодо вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати та пені, суд виходить з наступного. Нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися. Виходячи з наведеного, суд вважає, що оскільки встановлено порушення ПСП «Тавільжанське» умов договору оренди землі щодо сплати орендної плати за 2023 та 2024 роки, тому наявні підстави для стягнення такої заборгованості за вказані періоди. Розмір заборгованості з орендної плати за 2023 рік з урахуванням індексації складає 15\~430,56 грн.; за 2024 рік 16\~103,53 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку із порушенням зобов`язання становить 31\~534,09 грн. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що задоволенню підлягає тільки частина позовних вимог, судовий збір стягується з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягненню підлягають кошти в сумі 31\~534,09 грн., що становить 62,93 % від заявленої позивачем суми. Відповідно стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1\~524,42 грн. судового збору (2 422,40 грн. х 62,93 % = 1\~524,42 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial