Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з указаним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №\~8443 від 04.04.2024 у розмірі 62 075,00 грн, а також судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 квітня 2024 року між ТОВ «Клт кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8443 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7000,00 грн строком на 365 днів до 04.04.2025 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5 % річних). Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало [PERSON] грошові кошти в розмірі та строки, визначені умовами кредитного договору. Унаслідок порушення умов договору та невиконання належним чином своїх зобов`язань у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 62\~075,00 грн, із яких: 7000,00 грн заборгованість за кредитом; 55\~075,00 грн заборгованість за процентами за період з 04.04.2024 по 04.04.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом, яку позивач просив стягнути на свою користь. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 08\~вересня 2025 року 14-00 год. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки адвокат Слєпченко\~С.\~А. просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем надано неправильний розрахунок заборгованості. Так, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за процентами в розмірі 55\~075,00 грн, виходячи з процентної ставки 2,5 % за кожен день користування кредитом протягом усього строку кредитування. Однак 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22\~листопада 2023 року. У п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Кредитний договір №\~8443 між сторонами укладено 04 квітня 2024 року, а тому нарахування процентів мало відбуватися наступним чином: з 04.04.2024 по 22.04.2024 за ставкою не вище 2,5 % у день; з 23.04.2024 по 20.08.2024 за ставкою не вище 1,5\~% у день; з 21.08.2024 і до кінця строку дії договору за ставкою не вище 1 % у день. Позивач у позовній заяві хибно стверджує, що денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути покладений в основу судового рішення як доказ, що підтверджує розмір заборгованості, оскільки цей документ створено в односторонньому порядку, у ньому відсутні ознаки первинного бухгалтерського документа, він є юридично та математично необґрунтованим. Також представник відповідачки просив зменшити заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000,00 грн, оскільки вказана сума є надмірною, необґрунтованою та неспівмірною зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг. Указана справа є справою незначної складності, не потребує збирання значного обсягу доказів чи залучення експертів при підготовці позову. Крім того, заявлена сума витрат (10\~000,00 грн) майже в 1,5 рази перевищує суму основного боргу (тіла кредиту), яка становить 7000,00 грн. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Руденко К. В. просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами зазначив, що за договорами про споживчий кредит, які укладено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22\~листопада 2023 року, у тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21 серпня 2024 року, денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, установлених саме на дату укладення такого договору. При цьому денна процентна ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка розраховується на дату укладення кредитного договору, є фіксованою та не змінюється протягом строку дії кредитного договору. В укладеному між позивачем та відповідачкою кредитному договорі встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом 2,5 %. Ураховуючи положення ст.\~653 ЦК України, у разі внесення змін до кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строк кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеної на день внесення таких змін до договору. При цьому зміни до кредитного договору, який укладено з відповідачкою, не вносилися, додаткові договори щодо продовження строку дії кредитного договору та інших умов не укладалися, а тому відсутні підстави для перерахунку процентної ставки. Крім того, в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Представник позивача адвокат Руденко К. В. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки адвокат Слєпченко\~С.\~А. просив розглянути справу без його та відповідачки участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 04 квітня 2024 року між ТОВ «Клт кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 8443, який підписано останньою шляхом використання електронного підпису 558163 (а. с. 14-17). Відповідно до п. 1.1, 1.4 кредитного договору товариство зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в розмірі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у строки, визначені цим договором. Строк надання кредиту становить 365 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором №\~8443 від 04.08.2024, що є додатком № 1 до кредитного договору № 8443 від 04.08.2024, загальні витрати за споживчим кредитом 63\~875,00 грн при денній процентній ставці у 2,5 %, реальна річна процентна ставка складає 163\~466,77 % річних, загальна вартість кредиту 70\~875,00 грн (а. с. 18). Товариство перерахувало кредитні кошти на рахунок відповідачці через платіжний сервіс Fondy, що підтверджується листом від 17.06.2025 директора ТОВ\~«ФК «Елаєнс» Вороніним А. В. (а. с. 22). Згідно з наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором № 8443 від 04.04.2024 станом на 16.06.2025 загальний залишок заборгованості становить 62 075,00 грн, з яких: 7000,00 грн -\~ тіло кредиту, 63 875,00 грн\~ проценти за користування кредитом (а. с. 23-28). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.\~204\~ЦК\~України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст.\~215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст.\~11\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стаття 652\~ЦК\~України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639\~ЦК\~України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно із ч. 1 ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 2 ЦПК України\~встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами. ТОВ «Клт кредит» належним чином виконало свої обов`язки з надання кредиту, а відповідачка отримала кредитні кошти, але належним чином не виконала свої зобов`язання за договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 8443 від 04.04.2024 у розмірі 62\~075,00 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за кредитом; 55\~075,00\~грн заборгованість за нарахованими процентами. Установлено, що умовами кредитного договору № 8443 від 04.04.2024 передбачено, що процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом та застосовується у межах строку кредиту. Однак згідно із ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті внесено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24\~грудня 2023 року. Також у п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, до 22 квітня 2024 року кредитодавець міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою вказаною у договорі 2,5 %, після 22 квітня 2024\~року кредитодавець міг здійснювати нарахування процентів, які не перевищують ставку в розмірі 1,5 %, а після 21 серпня 2024 року - не більше 1% на день. За змістом ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Оскільки кредитний договір № 8443 укладено з [PERSON] 04 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22\~листопада 2023 року, то до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із наданих позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за процентами позивачем застосовано ставку 2,50\~% за кожен день користування кредитними коштами впродовж всього періоду кредитування, що суперечить вимогам вищевказаного Закону. Доводи представника відповідачки в частині невідповідності нарахувань процентів за користування кредитними коштами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року - є слушними. Так, відповідно до вимог чинного законодавства проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № 8443 від 04.04.2024 мають нараховуватися таким чином: - за період з 04 квітня 2024 року по 22 квітня 2024 року за ставкою 2,5 %, що становить 3150,00 грн, відповідно до розрахунку, наданого позивачем (а. с. 22 зворот); - за період з 23 квітня 2024 року по 21 серпня 2024 року за ставкою 1,5 %, що становить 12 705,00 грн (7000 х 1,5/100 х 121 день); - за період з 22 серпня 2024 року по 04 квітня 2025 року за ставкою 1,0 %, що становить 15 820,00 грн (7000 х 1/100 х 226 днів). Відтак, з відповідачки підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами за період строку кредитування з урахуванням їх обмеження максимальним розміром денної процентної ставки, встановленим ч. 5 ст. 8, а також п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у загальному розмірі 31 676,00 грн. Доводи представника позивача про те, що денна процентна ставка за кредитним договором має залишатися незмінною протягом усього строку його дії, за умови, що до договору не вносилися зміни, які впливають на складові показники, що використовуються для обчислення такої ставки - є необґрунтованими. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22\~листопада 2023 року передбачено, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року. При цьому кредитний договір з відповідачкою укладено 04 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, договір є споживчим, а тому до спірних правовідносин підлягає чинне на момент укладення договору законодавство. Відтак, доводи представника позивача про те, що такі зміни не стосуються укладеного з відповідачкою у цій справі кредитного договору\~№ 8443 від 04.04.2025 без внесення до нього змін - є безпідставними. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, умова укладеного між сторонами кредитного договору, передбачена п. 1.3 договору щодо встановлення процентної ставки\~в розмірі 2,5 % від суми кредиту\~у порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» не може бути застосована, оскільки є нікчемною. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості у загальному розмірі 38 675,00 грн, з яких: 7000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 31 676,00 грн заборгованість за процентами. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов слід задовольнити частково на суму заборгованості в розмірі 38\~675,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (62,30 %) у сумі 1506,16 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19\~лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц). Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 10\~000,00\~грн надано такі документи: ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність, договір № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024, витяг з реєстру № 1 до акта приймання-передачі наданих послуг № 5 до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024, акт приймання-передачі наданих послуг № 5 до договору № 16/09/2024 про надання юридичних послуг від 16.09.2024 , платіжну інструкцію від 07.03.2025 № 241. Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи, наданих адвокатом послуг. Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до складення та подання позовної заяви та клопотання про витребування доказів, а також складення та надсилання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику, а також часткового задоволення позову судом. При цьому суд також ураховує\~фінансовий стан обох сторін, де позивачем є юридична особа, яка займається питаннями фінансового характеру, і на користь якого стягнуто грошові кошти, як заборгованість за договором, а відповідачкою - фізична особа, з якої стягнуто заборгованість за кредитним договором у зв`язку з невиконанням умов договору. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 3509,16 грн.

Outcome: partial