Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

06.04.2025 через підсистему «Електронний суд» до Дарницького районного суду м. Києва надійшла зазначена позовна заява, зареєстрована судом 07.04.2025. Позивач обґрунтував позов наступним. Трудовим договором, укладеним 10.05.2024 (надалі Договір) між мною і компанією DAI Global LLC, я був прийнятий на посаду радника з питань взаємодії з бізнес структурами. 27 лютого 2025 року мені було повідомлено про наказ 10К, який передбачав зміни істотних умов праці, а саме зменшення робочого часу з 40 год на тиждень до 2 год на тиждень. Поскільки наказ 10К не містив ніяких даних про зміни інших суттєвих умов праці, а відповідно до ст 49-6 Кодексу Законів про Працю України (надалі Кодекс ЗпПУ) іншими суттєвими умовами є також: a. місце роботи b. обов`язки працівника c. умови праці то я намагався отримати інформацію про зміну цих умов. Хотів би звернути увагу що в Договорі є цілий додаток з посадовою інструкцією п 4.1 і додаток №1 (стор.15-17) з переліком обов`язків радника з питань взаємодії з бізнес структурами. Поскільки всі ці обов`язки неможливо виконати за 2 год. в тиждень я просив надати мені письмово (як це передбачено п 19.1 Договору) зміни де будуть перелічені обов`язки, які я повинен виконувати в ці 2 год. в тиждень, передбачені наказом 10К, але на 06.03.2025 ці зміни мені так і не були надані. Також не було надано в письмовому вигляді змін до Договору (як це передбачено п 19.1 Договору) з інформацією про інші суттєві умови, а саме: а. де буде місце роботи (п 3.1 Договору) так як офіс на вул. І. Франка 11, передбачалось закрити в кінці березня 2025р б. хто буде безпосереднім керівником (п 6.1 Договору), так як безпосередній керівник [PERSON] з 28.02.2025 був відправлений у безстрокову неоплачувану відпустку Оскільки 06.03.2025 було поставлена ультимативна умова, що я або підписую відмову від зміни істотних умов праці, або тоді не буде нікого, хто зможе оформити моє звільнення і не маючи змоги отримати інформацію про зміни інших суттєвих умов після змін, я написав заяву про відмову від прийняття змін істотних умов праці, де окремо вказав що такі зміни як посадові обов`язки, місце роботи і підпорядкування не вказані в наказі 10К і не повідомлені мені письмово як того вимагає Договір. На підставі моєї заяви мене був виданий наказ про моє звільнення і мене було звільнено 14.03.2025 за ст 36 п. 6 як працівника, який не прийняв зміну суттєвих умов праці. Про це було зроблено запис в трудовій книжці На порушення ст 116 Кодексу ЗпПУ 14.03.2025 мені не було виплачено зарплату за відпрацьований період, компенсацію за невиплачену відпустку і вихідну допомогу в день звільнення 14.03.2025. Це було здійснено тільки 18.03.2025. На доказ цього я додаю виписку з банку і розрахунковий листок за березень 2025. Виходячи фактів наведених вище я вважаю, що наказ 10К був виданий не для змін істотних умов праці, а з метою зменшити витрати роботодавця при ліквідації організації. Я базую свій висновок на наступних фактах, які підтверджуються доказами наданими в додатках. Всупереч вимогам Договору (п 19.1) не було надано письмових змін до Договору, які б говорили про зміни в a. обов`язках працівника (п.4.1 Договору) b. місце роботи (п 3.1 Договору) c. умови праці (п 6.1 Договору) і ці зміни не були надані навіть після моїх неодноразових звернень на електронну пошту п.[PERSON]. Зміни тільки в годинах роботи без змін інших істотних умов вказує на бажання тільки зменшити витрати на оплату праці без намагання змінити інші істотні умови. Скорочений робочий день в 2 год в тиждень, був встановлений всім, що неможливо виходячи з правил формальної логіки. Не може бути однакового робочого дня у бухгалтера по заробітній платі [PERSON] , якому потрібно нараховувати заробітну плату хоч і в меншій сумі, але тій самій кількості людей і скажем перекладачем [PERSON] , якій немає чого перекладати так як діяльність призупинена. Те саме стосується і мене і скажемо мого товариша по відділу [PERSON] у якого в 2 рази більше проєктів ніж у мене, але час нам виділений однаковий. Таким чином я приходжу до висновку, що наказ про зміну істотних умов праці був удаваним і насправді мав на меті приховати звільнення при ліквідації проєкту. На це вказують факти наведені вище, що зміна інших суттєвих умов були непередбачені керівництвом, наявність офісу була непередбачена (що підтверджується закриттям офісу у Львові). Таким чином представництво DAI Global порушило мої права і не повідомило про звільнення при ліквідації за два місяці як того вимагає Кодекс ЗпПУ. Порушення строків розрахунків. На порушення ст 116 Кодексу ЗпПУ 14.03.2025 мені не було виплачено зарплату за відпрацьований період, компенсацію за невиплачену відпустку і вихідну допомогу в день звільнення 14.04.2025. Це було здійснено тільки 18.03.2025. На доказ цього я додаю виписку з банку і розрахунковий листок за березень 2025. Просить суд: - визнати звільнення за наказом № 34К від 11.03.2025 за п. 6 ст. 36 КЗпП України як працівника, який не прийняв зміну суттєвих умов праці незаконним, визнати це звільнення, як таке яке базується на наказі, який не передбачав зміну істотних умов праці, а мав ціллю замаскувати звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України - зобов`язати відповідача скасувати наказ № 10К від 26.02.2025 - зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення позивача за ст. 40 п. 1 в зв`язку з ліквідацією проєкту «Інвестиції для стійкості бізнесу» - зобов`язати відповідача виплатити середню заробітну плату за період два місяці - з 27.02.2025 по 27.04.2025 в сумі 413,504.96 грн - зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію за 4 дні затримки у виплаті заробітної плати, вихідної допомоги і компенсації за невикористану відпустку у сумі 38,465,58 грн, Ухвалою від 08.04.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Призначив справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом з позовом подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить: 1. Накласти арешт на рахунки компанії DAI Global LLC (проєкт "Інвестиції для стійкості бізнесу" (IBR) відкриті в АТ Райфайзен Банк, (код банку 300335, код ЄДРПОУ 14305909, м.Київ, вул. Генерала Алмазова, 4а, 01011) в сумі заборгованості 38,465,58 грн. (відповідальність за затримку розрахунку при звільненні) та 413,504,96 грн (заробітна плата за 2 місяці, за які компанія повинна була попередити про реорганізацію) на загальну суму 451,970,54 грн, або у будь якому іншому банку, де компанія може мати рахунки. 2. Зобов`язати п. [PERSON] у разі виїзду з України призначити уповноваженого представника, який зможе представляти компанію DAI Global LLC в суді для розгляду цієї позовної заяви по суті. Ухвалою від 08.04.2025 суд відмовив у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у трудовому спорі. 08.05.2025 адвокат Чорній Т.О. подав заяву про вступ у справу як представник відповідача, Проєкт «Інвестиції для стійкості бізнесу», що виконується DAI Global, LLC, що зареєстрована та діє згідно з законодавством штату Делавер (США) 08.05.2025 до суду через підсистему Електронний суд надійшов відзив, у якому відповідач позов не визнав, зазначивши наступне. 07.04.2025 Позивач (далі - Позивач або Працівник) звернувся до суду із позовом до представництва DAI Global LLC про визнання звільнення незаконним та стягнення компенсації за незаконне звільнення та порушення строків розрахунку з співробітником при звільненні (далі - Позов). Проєкт міжнародної технічної допомоги «Інвестиції для стійкості бізнесу», що фінансований USAID, та виконавцем якого в Україні є DAI Global LLC (далі - Відповідач, або Проєкт, або Роботодавець) вважає, що суд повинен відмовити в задоволенні Позову, оскільки доводи Відповідача ґрунтуються на хибних правових підстав та судженнях, та не відповідають фактичним обставинам справи. Щодо статусу Проєкту та Виконавця Проєкту. DAI Global LLC (далі - DAI або Компанія) юридична особа, створена за законодавством США, діє на підставі Свідоцтва № 288 від 11.01.2017 із змінами, про акредитацію виконавця (юридичної особи-нерезидента) проєкту (програми) міжнародної технічної допомоги, видане Секретаріатом Кабінету Міністрів України. DAI в Україні має статус організації, що забезпечує реалізацію проєкту міжнародної технічної допомоги «Інвестиції для стійкості бізнесу» що фінансується Агентством США з міжнародного розвитку (USAID) згідно з Договором 72012122С00002, укладеним на підставі Угоди між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки про гуманітарне та техніко-економічне співробітництво від 07.05.1992. DAI є резидентом США, не є резидентом України, не має представництва в Україні, не здійснює комерційної діяльності в Україні, не є роботодавцем в Україні, натомість має статус виконавця Проєкту, і діє в інтересах Уряду США та Бенефіціарів Проєкту в тому числі Національного Банку України, для цілей імплементації Проєкту, як це визначено згідно з постановою КМУ № 153 від 15.02.2002 «про створення єдиної системи залучення, використання та моніторингу міжнародної технічної допомоги». Проєкт міжнародної технічної допомоги «Інвестиції для стійкості бізнесу» зареєстровано Секретаріатом Кабінету Міністрів України в Реєстрі проєктів (програм) міжнародної технічної допомоги під номером № 5014-15, партнер з розвитку, що фінансує Проєкт - Уряд США через Агентство США з міжнародного розвитку (USAID), а бенефіціар Проєкту - Національний Банк України. Щодо підстав звільнення Відповідача. Проєкт повідомив Позивача про зміну істотних умов праці 27.02.2025, а саме про запровадження неповного робочого тижня починаючи з 03.03.2025 (копія наказу у матеріалах справи, наданих Позивачем). Позивач написав відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці 06.03.2025 (копія заяви у матеріалах справи, наданих Позивачем). Відповідач звільнив Позивача 14.03.2025 на підставі цієї відмови від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, як це передбачено згідно з п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗПП). Відповідач сплатив на користь Позивач всю зарплату, компенсацію за невикористану відпустку, та вихідну допомогу, яку Позивач отримав 18.03.2025. Затримка в отриманні Позивачем цих сум склала - один робочий день та є результатом затримки через робоче перенавантаження Державного Підприємства «Генеральної Дирекції з обслуговування Дипломатичних Представництв» (далі - ГДІП), яке здійснює адміністрування трудових відносин між Проєктом і працівниками проєкту. В період звільнення Позивача, ГДІП адміністрував одночасно звільнення 42 працівників Проєкту, а також інших проєктів. В свою чергу затримка з боку ГДІП є результатом численних звернень проєктів міжнародної-технічної допомоги в Україні до ГДІП в наслідок Указу №14169 Президент США про тимчасове призупинення надання зовнішньої допомоги США (далі Указ №14169). Всі проєкти зверталися до ГДІП щодо адміністрування питань пов`язаних із трудовими відносинами працівників проєктів, в тому числі: запровадження неповного робочого часу, надання відпусток без збереження зарплати, звільнення працівників, скорочення штату, ін. Також важливо наголосити, що Проєкт не ліквідовано, він є у Реєстрі проєктів (програм) міжнародної технічної допомоги. Щодо запровадження неповного робочого часу 20.01.2025 Президент США Дональд Трамп підписав Указ №14169 про тимчасове призупинення надання зовнішньої допомоги США строком на 90 днів для оцінки її ефективності та відповідності зовнішній політиці США. У зв`язку з цим Агентство США з міжнародного розвитку (USAID) в Україні тимчасово зупинило всі проєкти. Проєкт, починаючи з 20.01.2025 інформував працівників про тимчасове зупинення фінансування Проєкту і про судові позови подані Виконавцем Проєкту в США задля відновлення фінансування Партнером з Розвитку (USAID). Проєкт інформував працівників що розглядаються екстремальні, але разом з цим пропорційні і необхідні заходи, що дозволені законодавством України, для цілей підтримання діяльності Проєкту на рівні що дозволяє вживати заходів для відновлення фінансування, погашення боргів і уникнення закриття, як необхідна реакція на надзвичайні і непередбачувані обставини, які поза контролем Проєкту, Виконавця Проєкту, органів державної влади України, бенефіціара проєкту, ГДІП чи USAID. Проєкт діючи прозоро і в межах законодавства України вимушено змінив істотні умови праці запровадивши неповний робочий час, чим змінив лише режим роботи, всі інші істотні умови праці залишилися без змін. Як зазначає Верховний Суд України - у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 5.19. - 5.21 Постанови ВСУ від 15.03.2023 в справі № 910/17459/20). Чи можна вважати дії Позивача добросовісними у випадку звинувачення Проєкт у затримці розрахунку при звільненні в один робочий день, або ж в удаваному звільненні, отримавши від Проєкту 1 493 400 (один мільйон чотириста тисяч дев`яносто три тисячі гривень) (UAH 628 805 17.03.2025 та UAH 864 595 18.03.2025), при офіційній середній зарплаті в Києві у UAH 25 000 за місяць. Також важливо наголосити, що Проєкт не ліквідовано, він є у Реєстрі проєктів (програм) міжнародної технічної допомоги. Щодо звинувачення у затримці розрахунку в день звільнення Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Відповідно до ст. 614 ЦКУ - особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності). Згідно із частиною першою статті 9 ЦК України, положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Застосований підхід відповідає прецедентній практиці ЄСПЛ, який неодноразово констатував, що відсутність правового регулювання є надмірним тягарем учасника спору та не може бути виправданою. Частиною першою ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Обставини, що спричини затримку розрахунків з працівниками в день звільнення, були надзвичайними та невідворотними. Припинення фінансування проєктів міжнародної технічної допомоги є безпрецедентною, неочікуваною та незалежною від ГДІП, DAI чи Роботодавця обставиною, яка негативно вплинула на роботу ГДІП, та Проєкту. Більше того, всі працівники проєктів міжнародної технічної допомоги в Україні і Світі, фінансованих USAID, опинилися в аналогічній ситуації. 09.05.2025 позивач подав через підсистему Електронний суд, а 12.05.2025 Дарницький районний суд м. Києва зареєстрував відповідь на відзив, де зазначено наступне Щодо статусу Проєкту та Виконавця Проєкту Трудовий договір з [PERSON] (Додаток 1 до позовної заяви - Договір) укладено компанією DAI Global LLC, в особі керівника проєкта Інвестиції для стійкості бізнесу, який є співробітником DAI Global LLC. Позовні вимоги подаються до компанії DAI Global в особі керівника проєкту Інвестиції для стійкості бізнесу [PERSON], співробітника компанії DAI Global LLC. Той факт що DAI Global LLC не має представництва в Україні, не здійснює комерційної діяльності в Україні ніяким чином не завадив DAI Global LLC укласти трудовий договір з [PERSON] , відповідно і не може завадити відповідати по зобов`язанням, які виникають в зв`язку з виконанням цього договору. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України (ЦКУ) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Тому аргументація Представника у цьому питанні виглядає сумнівною. Щодо підстав звільнення Відповідача Представник уникнув відповіді на питання чому, якщо ціллю наказу (Додаток 2) була зміна суттєвих умов праці, не було виконано вимог Договру (п 19.1 Договору) де всі зміни до договору «можуть вноситись тільки в письмовій формі, за підписом обох сторін і до цього Договору не застосовуються торгові звичаї чи звичаї ділового обороту». Застосування такого обмежувального формулювання вказує на бажання Відповідача будь-які суттєві зміни до договору викладати письмово і засвідчувати підписами обох сторін договору. Але всупереч бажанню Відповідача мати всі зміни тільки в письмовому вигляді, при зміні істотних умов праці не було надано ніяких письмових пропозицій по зміні наступних пунктів Договору Обов`язки працівника (п.4.1 Договору). Хоча зрозуміло що при зменшенні часу в 20 разів (з 40 до 2 годин) неможливо виконувати перелік обов`язків передбачений Додатком 1 Посадова інструкція до Договору, який міститься на 3 сторінках, відповідачем не було надано ніяких проєктів по зміні обов`язків працівника. умови праці (п 6.1 Договору) - Підпорядкування. П. 6.1 Договору говорить - «Він працюватиме під наглядом Керівника групи "Сприяння залученню нових інвестицій", призначеного Компанією, та в рамках цього Договору виконуватиме розпорядження Керівника групи "Сприяння залученню нових інвестицій". На момент початку дії змін істотних умов праці 03.03.2025 Керівник групи «Сприяння залученню нових інвестицій» [PERSON] був відправлений на невизначений термін в неоплачувану відпустку і не міг бути моїм керівником. Ніяких інших письмових змін до Договору не було надано. Таким чином фактично я опинявся без керівника, що зайвий раз підтверджує, що ціллю наказу була не зміна істотних умов праці, а замасковане скорочення. У 3 абзаці Представник наводить дані що «ГДІП адміністрував одночасно звільнення 42 працівників Проєкту». Якщо співставити цю цифру з 47 співробітниками, кому було повідомлено про зміну істотних умов праці (Додаток 2), то виходить що було звільнено 89% проєктних співробітників. Чи може при такому скороченні функціонувати проєкт? Очевидна відповідь - ні. Відповідно Представник сам наводить фактичні дані які підтверджують, що ціллю наказу було скорочення, а не зміна істотних умов праці працівників проєкту. Представник посилається на те, що затримка у виплаті зарплати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги «склала - один робочий день». Це не відповідає дійсності так як затримка склала 2 робочих дні 14.03.2025 і 17.03.2025. Апеляція до робочих днів видається такою, яка не відповідає правовій позиції Верховного Суду України який вважає правильним застосування календарних днів у розрахунках затримки виплати. Представник посилається на завантаженість «Генеральної Дирекції з обслуговування Дипломатичних Представництв, яке здійснює адміністрування трудових відносин між Проєктом і працівниками проєкту», але вибір дати звільнення вирішувався Відповідачем і відповідно він повинен був організувати процес у відповідності до спроможностей своїх підрядників. Щодо запровадження неповного робочого часу В абзаці 2 Представник посилається на «Проєкт діючи прозоро і в межах законодавства України вимушено змінив істотні умови праці, запровадивши неповний робочий час, чим змінив лише режим роботи, всі інші істотні умови праці залишилися без змін.» Це твердження не відповідає дійсності. Як було зазначено вище (п.2.1.2) моє підпорядкування не могло залишитися без змін так як безпосередній керівник [PERSON] з 03.03.2025 знаходився в неоплачуваній відпустці і не виконував свої обов`язки. Ніякого наказу на його заміщення на час неоплачуваної відпустки видано не було. Це ще раз підкреслює удавану сутність наказу про зміну істотних умов праці. Також у Договір не були внесені зміни стосовно обов`язків працівника див. п.2.1.1 вище. ЦКУ застосовує наступний принцип правових наслідків удаваного правочину (ст. 235) - «Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили». Всі дії Відповідача вказують на його бажання провести скорочення, а не зміну істотних умов праці. Представник апелює до рішень Верховного Суду України «як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі». Отримавши повідомлення про наказ про зміну істотних умов праці і проаналізувавши його працівники проєкту провели збори трудового колективу, де розглянули питання про те, що потрібно донести до керівництва проєкту і компанії DAI Global LLC, що такі дії є неприйнятними і що рішення керівництва проєкту «фактично таке рішення є скороченням штату без дотримання належних юридичних процедур, передбачених трудовим законодавством України». По результатам зборів було вирішено (37 - ЗА, 5-утримались) направити керівництву проєкту і компанії «Претензію в порядку досудового врегулювання трудового спору» (Додаток А і Додаток Б). Керівництво DAI Global LLC і керівництво проєкту не змінило свою думку і тому єдиним шляхом захисту своїх прав було звернення до суду, що і було реалізовано мною. В останньому абзаці Представник посилається на розмір моєї заробітної плати як аргумент в тому, що мені повинно бути відмовлено в захисті прав, з яким я звернувся до суду. Така позиція видається такою яка виходить далеко за межі правового поля так як Конституція України (ст. 24) і Закони України забороняють дискримінацію за ознаками майнового стану. Тому така аргументація Представника закликає до порушення норм Конституції України. Щодо звинувачення у затримці розрахунку в день звільнення. Представник намагається посилатись на наслідки «ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили». Також Представник намагається посилатись на ст.617 ЦКУ, що «що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили». Але по-перше, бойові дії і обставини непереборної сили ніяким чином не впливали на рішення Відповідача видати наказ про зміни істотних умов праці замість наказу на скорочення. По-друге всі наведені вище факти вказують що відповідач був в змозі контролювати ситуацію, правильно визначити підстави для звільнення, організувати звільнення у відповідності з вимогами законодавства, спланувати свої дії так, щоб його контрагенти могли вчасно оформили документи. Також ніякі бойові дії не впливали на прийняття правильних управлінських рішень Відповідача. Представника посилається ст.617 ЦКУ, але хотілось би звернути увагу на 2 частину ст.617 яку він опустив. «Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.» Тому відсутність коштів не може слугувати виправданням невиконання своїх зобов`язань. Крім того трудові взаємовідносини регулюються спеціальним законодавством на яке я надавав відповідні посилання раніше. Тому вбачається що ця аргументація Представника не є переконливою. Усі викладені в позовній заяві і у відповіді на відзив факти вказують на бажання Відповідача здійснити скорочення працівників, замаскувавши його під зміни істотних умов праці з ціллю економії коштів, що є не тільки порушенням прав працівників, а неетичною поведінкою. Замість визнання своєї провини Представник намагається використовувати аргументи, які протирічать навіть положенням Конституції України. До відповіді на відзив позивач долучив Претензію в порядку досудового врегулювання трудового спору (не підписана, відсутня дата) та Протокол № 1 загальних зборів трудового колективу від 28.02.2025. 13.05.2025 представник відповідача подав через підсистему Електронний суд, а 14.05.2025 Дарницький районний суд м. Києва зареєстрував заперечення, де зазначено наступне Щодо статусу Проєкту та Виконавця Проєкту Додатково до аргументів вказаних у відзиві на позов, зазначаю - компанія DAI Global LLС не має працівників в Україні та не сплачує зарплат в Україні. Натомість, трудовий договір з Позивачем на виконання завдань Проєкту, як визначено в трудовому договорі, укладеного з Проєктом, підписаного виконуючим обов`язки Керівника Проєкту. Проєкт має свій банківський рахунок з якого сплачує зарплати працівникам Проєкту, а ГДІП адмініструє трудові відносини між Проєктом та працівниками Проєкту. Всі організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції Проєкту здійснюють працівники Проєкту. Виконавець Проєкту може змінюватися в порядку визначеному постановою КМУ № 153 від 15.02.2002 «про створення єдиної системи залучення, використання та моніторингу міжнародної технічної допомоги». Така заміна Виконавця Проєкту не впливає на трудові відносини між Проєктом та працівниками Проєкту. У схожих правовідносинах, в судовій справі № 752/5087/24 (Провадження № 2- о/752/264/24) суд встановив - «Крім того керівник проєкту «Діяльність у рамках реформи державних підприємств України» [PERSON] підтвердив, що… [PERSON] дійсно працює на посаді менеджера з технічного нагляду у проєкті міжнародної технічної допомоги «Діяльність у рамках реформи державних підприємств України» який виконується в Україні компанією Deloitte Consulting Overseas Projects, LLC, у відповідності до договору №72012121D00001/72012121F00002 з Агентством з міжнародного розвитку США (USAID) про гуманітарне та техніко-економічне співробітництво від 7 травня 1992 року, зареєстрованим у Секретаріаті Кабінету Міністрів України, реєстраційний номер проєкту №4849-03 від 03 квітня 2024року, свідоцтво про акредитацію № [NUMBER] зі змінами від 04 квітня 2024 року.» Позивач апелює до типових правовідносин, натомість ми знаходимося у правовідносинах, які скоріше унікальні ніж типові, адже вони базуються на міжнародних договорах укладених між Україною та США, і є результатом двосторонніх домовленостей США і України щодо реалізації Проєкту. Серед елементів цих правовідносин є (і) Проєкт Міжнародної Технічної Допомоги "Інвестиції для стійкості бізнесу", в значенні Постанови КМУ №153 від 15.02.2002, (і) Партнер з розвитку - Уряд США через USAID, що фінансує Проєкт, (і) бенефіціар Проєкту - Національний Банк України, (і) Виконавець Проєкту - DAI Global, LLC, (і) Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв (ДП «ГДІП») - юридична особа яка здійснює адміністрування трудових відносин працівників Проєкту. Щодо підстав звільнення Позивача Процедура ліквідації Проєкту визначена постановою КМУ № 153 від 15.02.2002 «про створення єдиної системи залучення, використання та моніторингу міжнародної технічної допомоги». Позивач не надав жодного доказу початку процедури ліквідації Проєкту. Натомість, Проєкт продовжує свою роботу, що підтверджує необґрунтованість звинувачення у «замаскованому скороченні». З часу запровадження неповного робочого часу пройшло більше як два місяці. Перелік діючи проєктів знаходиться в публічному доступі на сайті Кабінету Міністрів України в розділі - «Перелік зареєстрованих проєктів з планами закупівель», що знаходиться за цим посиланням: https://www.kmu.gov.ua/diyalnist/mizhnarodnadopomoga/ pereliki-zareyestrovanih-proektiv-z-planami-zakupivel, в цьому переліку чітко зазначено Проєкт як діючий. Зміст трудової функції передбачає систематичне виконання працівником своїх обов`язків у межах трудового розпорядку, тобто в межах визначеного робочого часу. У випадках коли є норма виробітку, вона встановлюються залежно від відпрацьованого часу. Проєкт не встановлював норми виробітку, всі працівники Проєкту здійснювали свої трудові обов`язки в межах і пропорційно до запровадженого неповного робочого часу. Законодавство надає роботодавцю право змінювати режим роботи за умов та у порядку, визначених законом. За загальним правилом, роботодавець зобов`язаний попереджати працівника про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Водночас, відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», під час дії воєнного стану таке повідомлення здійснюється не пізніше ніж до запровадження відповідних змін. Право роботодавця не дотримуватись двомісячного строку попередження в умовах воєнного стану підтверджено Верховним Судом України (постанова від 22 травня 2023 року у справі № 212/2542/22). У зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що роботодавець має право впроваджувати будь-які організаційні зміни, які вважає необхідними для підвищення ефективності діяльності підприємства, його структурних підрозділів або окремих працівників. Зокрема, суд визнав, що такі організаційні зміни можуть передбачати запровадження неповного робочого часу. Таким чином, дотримуючись вимог чинного законодавства, Відповідач змінив істотні умови праці, запровадивши неповний робочий тиждень. Позивач відмовився працювати за зміненими умовами праці, відмову подав у письмовій формі, та був звільнений у порядку, передбаченому законодавством. Проєкт виконує свої зобов`язання відповідно до встановленого плану та кошторису. В залежності від обставин Проєкт може трансформується, наприклад частину зобов`язань виконувати довше меншою кількістю працівників, також Партнер з Розвитку може в односторонньому порядку скасувати або зменшити частини запланованих активностей. Деякі проєкти стрімко або поступово зростають від 3 працівників до 150, також буває і зворотна тенденція. На жаль, в силу зміни зовнішньої політики США, всі проєкти фінансовані USAID суттєво зменшилися. Верховний Суд України зазначає про необхідність підрахунку часу затримки у робочих днях справа № 711/3342/17 (провадження № 61-27943св18), та Справа № 821/1083/17 (Провадження № 11-1329апп18) Щодо запровадження неповного робочого дня Тимчасова неоплачувана відпустка керівника групи «Сприяння залученню нових інвестицій» [PERSON] не могла вплинути на виконання трудової функції працівниками групи, оскільки їх права гарантовані регулярною виплатою зарплати незалежно від того керівник групи у відпустці, на лікарняному чи звільнений. Зміна істотних умов праці є одностороннім управлінським рішенням роботодавця, що врегульовано ст. 32 КЗпП України. Працівник може або погодитись, або відмовитись продовжувати роботу за зміненими умовами, що не впливає на саме рішення роботодавця. Більше того, відповідно до позиції ВСУ у справі № 757/49315/16-ц від 22.05.2019, зазначено: «Враховуючи, що відповідно до ст. 21 КЗпП України предметом трудового договору (контракту) є праця (трудова функція) особи, яка є об`єктом саме трудових правовідносин, які повною мірою врегульовані трудовим законодавством (зокрема ст.ст. 3, 7, 9, 91 , 44 КЗпП України) положення ЦК України щодо умов дійсності правочину та правових наслідків недійсності правочину не підлягають застосуванню для регулювання суспільних відносин, які виникають у зв`язку з укладенням трудового договору (контракту).» Повний і всебічний розгляд справи передбачає дослідження судом всіх факторів, що стосуються спірних правовідносин, зокрема важливими факторами є поведінка роботодавця і звільненого працівника, розмір зарплати, тривалість затримки, причини такої затримки. Відповідач навів докази і пояснення, які свідчать про добросовісність поведінки, в тому числі вказав на обставини які свідчать про відсутність вини у затримці при розрахунку, а також наголосив на загальновідомій обставині форс-мажору - рішенні президента США про тимчасове призупинення фінансування всіх проєктів фінансованих через USAID, яке є публічно відомим фактом, широко висвітленим у засобах масової інформації, і не потребує додаткового доказування. Тривалість затримки в один чи два календарні дні при загальній виплаті півтора мільйони гривень, зарплаті понад двісті тисяч гривень на місяць, відсутності вини роботодавця у затримці виплати - у своїй сукупності свідчать, що Відповідач не завдав і не міг завдати шкоди інтересам Позивача. Щодо звинувачення у затримці розрахунку в день звільнення Відповідач ніколи не апелював до бойових дій як до форс-мажорної обставини що виключає відповідальність за затримку в день розрахунку. Натомість Відповідач пояснював, що рішення президента США про тимчасове призупинення фінансування всіх проєктів фінансованих через USAID, яке є публічно відомим фактом, широко висвітленим у засобах масової інформації, і не потребує додаткового доказування, є надзвичайною, невідворотною і непередбачуваною обставиною що була поза контролем Проєкту і безпосередньо вплинула на затримки у виконанні зобов`язань Проєкту перед своїми контрагентами. Позивач необґрунтовано апелює до ч. 2 ст. 617 ЦКУ, в якій вказано - «Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.». Оскільки у цій статті йде мова про обставини що не можна класифікувати як «випадок». У спірних правовідносинах зовсім інша ситуація, адже відсутність коштів спричинена не господарською діяльністю чи випадком, натомість була прямим наслідком рішення президента США про тимчасове призупинення фінансування всіх проєктів фінансованих через USAID. Суд установив фактичні обставини справи, вивчив матеріали справи, оцінив надані докази, та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких мотивів. Суд установив наступні обставини. Проєкт міжнародної технічної допомоги «Інвестиції для стійкості бізнесу» зареєстровано Секретаріатом Кабінету Міністрів України в Реєстрі проєктів (програм) міжнародної технічної допомоги під номером № 5014-15, партнер з розвитку, що фінансує Проєкт - Уряд США через Агентство США з міжнародного розвитку (USAID), а бенефіціар Проєкту - Національний Банк України. Представництво компанії DAI Global LLC, свідоцтво № 288 від 11 січня 2017 року, із зареєстрованим офісом за адресою: 7600 Вісконсін Авеню, м. Бетесда, штат Меріленд 20814, США, є належним відповідачем у справі, оскільки є виконавцем проєкту «Інвестиції для стійкості бізнесу». 10.05.2024 між Позивачем і Компанією DAI Global LLC було укладено Трудовий договір, згідно з яким Позивача прийнято на посаду радника з питань взаємодії з бізнес структурами (а.с. 4-14). За умовами Договору (п 2.1. Цей Договір укладено на фіксований строк з 13 травня 2024 року до 12 травня 2025 року (а.с. 4, зворот). Згідно з п. 10.3.4. Договору, відмова Працівника від продовження роботи у зв`язку з зміною істотних умов праці після повідомлення за два місяці до дати припинення Договору, є підставою для припинення цього Договору за ініціативою Роботодавця відповідно до статей 36, 40, 41 Кодексу Законів про Працю України (КЗпП України), у буд-який час (а.с. 7). Наказом від 26.02.2025 № 10/К Відповідач повідомив Позивача про зміну істотних умов праці, а саме - про запровадження неповного робочого тижня починаючи з 03.03.2025 зменшення робочого часу з 40 год. на тиждень до 2 год. на тиждень (а.с. 15, 16 - зворот). Доводи Позивача про те, що цей наказ не містив інших даних про зміни інших суттєвих умов праці, які передбачені ст. 49-6 КЗпП України, не впливають на правову сутність наказу, оскільки роботодавець зобов`язаний повідомити працівника лише про ті з суттєвих умов, які змінюються. 06.03.2025 Позивач написав заяву про відмову від продовження роботи у зв`язку з його незгодою із зміною істотних умов праці (а.с. 18). Наказом від 11.03.2025 № 34/К Відповідач звільнив Позивача на підставі: 1)Наказу проєкту «Інвестиції для стійкості бізнесу» «Про зміну істотних умов праці» від 26.02.2025 № 10/К від 26.02.2025 2)Повідомлення «Про зміну істотних умов праці» від 26.02.2025 № 2025/02/39 3)Заяви [PERSON] від 06.03.2025 про відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. Згідно з п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставою припинення трудового договору є: відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Отже, Відповідач довів, а Позивач не спростував, що Позивача правомірно звільнено саме у зв`язку з поданням ним заяви про відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, як це передбачено п. 6 ст.36 Кодексу законів про працю України. Тому відсутні правові підстави для задоволення вимог про: - визнання звільнення за наказом № 34К від 11.03.2025 за п. 6 ст. 36 КЗпП України як працівника, який не прийняв зміну суттєвих умов праці незаконним, визнання цього звільнення, як такого, яке базується на наказі, який не передбачав зміну істотних умов праці, а мав ціллю замаскувати звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України - зобов`язання відповідача скасувати наказ № 10К від 26.02.2025, - зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення позивача за ст. 40 п. 1 в зв`язку з ліквідацією проєкту «Інвестиції для стійкості бізнесу». - зобов`язання Відповідача виплатити середню заробітну плату за період два місяці - з 27.02.2025 по 27.04.2025 в сумі 413,504.96 грн. Щодо вимоги про зобов`язання Відповідача виплатити Позивачу компенсацію за 4 дні затримки у виплаті заробітної плати, вихідної допомоги і компенсації за невикористану відпустку у сумі 38,465,58 грн. З довідки про рух коштів по рахунку [PERSON] в АТ «Райффайзен Банк» Суд установив, що Відповідач сплатив Позивачу зарплату за 2 половину лютого - у розмірі 153 186,22 грн 17.03.2025, аванс на КР працівників за 1 половину березня у розмірі 235 788,73 грн - 18.03.2025 (а.с. 23). Суд застосовує у цій справі норму ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок дії інших обставин непереборної сили. 20.01.2025 Президент США Дональд Трамп підписав Указ №14169 про тимчасове призупинення надання зовнішньої допомоги США строком на 90 днів для оцінки її ефективності та відповідності зовнішній політиці США. У зв`язку з цим Агентство США з міжнародного розвитку (USAID) в Україні тимчасово зупинило всі проєкти. Проєкт, починаючи з 20.01.2025 інформував працівників про тимчасове зупинення фінансування Проєкту і про судові позови подані Виконавцем Проєкту в США задля відновлення фінансування Партнером з Розвитку (USAID). Проєкт інформував працівників що розглядаються екстремальні, але разом з цим пропорційні і необхідні заходи, що дозволені законодавством України, для цілей підтримання діяльності Проєкту на рівні що дозволяє вживати заходів для відновлення фінансування, погашення боргів і уникнення закриття, як необхідна реакція на надзвичайні і непередбачувані обставини, які поза контролем Проєкту, Виконавця Проєкту, органів державної влади України, бенефіціара проєкту, ГДІП чи USAID. Проєкт діючи прозоро і в межах законодавства України вимушено змінив істотні умови праці запровадивши неповний робочий час, чим змінив лише режим роботи, всі інші істотні умови праці залишилися без змін. Тому Суд вважає обґрунтованими доводи Відповідача про те, що затримка в отриманні Позивачем цих сум була нетривалою (чотири календарні дні) і була результатом обставин непереборної сили, а саме - сталася через робоче перенавантаження Державного Підприємства «Генеральної Дирекції з обслуговування Дипломатичних Представництв» (далі - ГДІП), яке здійснює адміністрування трудових відносин між Проєктом і працівниками проєкту. В період звільнення Позивача, ГДІП адміністрував одночасно звільнення 42 працівників Проєкту, а також інших проєктів. В свою чергу затримка з боку ГДІП є результатом численних звернень проєктів міжнародної-технічної допомоги в Україні до ГДІП в наслідок Указу №14169 Президент США про тимчасове призупинення надання зовнішньої допомоги США (далі Указ №14169). Всі проєкти зверталися до ГДІП щодо адміністрування питань пов`язаних із трудовими відносинами працівників проєктів, в тому числі: запровадження неповного робочого часу, надання відпусток без збереження зарплати, звільнення працівників, скорочення штату, ін. Натомість норма ч. 2 ст. 617 ЦКУ, в якій вказано - «Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.» у цій справі є незастосовною, враховуючи природу правовідносин між сторонами (трудові, а не цивільно-правоіві). А також враховуючи, що у спірних правовідносинах відсутність коштів спричинена не господарською діяльністю чи випадком, а була прямим наслідком рішення президента США про тимчасове призупинення фінансування всіх проєктів фінансованих через USAID. У зв`язку з зазначеним правовим регулюванням відносин між сторонами і встановленими фактичними обставинами у справі, Суд відмовляє у задоволенні вимоги про зобов`язання Відповідача виплатити Позивачу компенсацію за 4 дні затримки у виплаті заробітної плати, вихідної допомоги і компенсації за невикористану відпустку у сумі 38,465,58 грн. Щодо відшкодування відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь Відповідача, судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України залишаються за Позивачем.

Outcome: dismissed