Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 1087478 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 27.09.2020 у розмірі 28966,37 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 1087478 про надання коштів на умовах фінансового кредиту. На умовах кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. В порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач не виконав свої зобов`язання, що передбачені умовами кредитного договору, як своєчасне повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом. 22.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу № 015-220221, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 1087478 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 27.09.2020. 21.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу № 20240821/1, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 1087478 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 27.09.2020. Станом на 14.01.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 28966,37 гривень, а саме: заборгованість по тілу кредиту 7000,00 гривень; заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) 18354,00 гривень; заборгованість за пенею 0,00 гривень; інфляційне збільшення 3612,37 гривень. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 22.05.2025. У судове засідання 22.05.2025 сторони не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи судом. У прохальній частині позовної заяви представник позивача адвокат Дзундза О.В. просила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача. Відповідач про причини неявки до суду не повідомила, клопотання та заяви не подавала. Розгляд справи відкладено на 21.08.2025. У судове засідання 21.08.2025 сторони не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи судом. Відповідач про причини неявки суду не повідомила, клопотання та заяви не подавала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак відповідач до суду не з`являлась, про причини неявки до суду не повідомляла, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності сторін у справі. У зв`язку з неявкою у судові засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 21.08.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 01.09.2025. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір\~укладається у\~письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону України 675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1 ст. 11 Закону України 675-VIII). Згідно з ч. ч. 3, 12 ст. 11 Закону України 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч.1 ст. 12 Закону України 675-VIII). Суд встановив, що 27.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений Договір № 1087478 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі Договору), згідно з умовами якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а. с. 8-12). Відповідно до п. п. 1.2. 1.4., 1.8 Договору тип кредиту кредит; сума кредиту складає 7000,00 гривень; строк кредиту 30 днів; дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору; строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору; тип процентної ставки фіксована; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Пунктами 1.4. 1.6. Договору визначені процентна ставка за користування кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави (п. 1.9. Договору). Згідно з п. п. 2.1.- 2.2. Договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Договору. У випадку, якщо товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання Договору, а у наступні календарні дні, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п. 1.3. Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий Графік платежів розміщується Товариством в особистому кабінеті. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п. п. 2.4. 2.5. Договору). Порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок повернення кредиту та сплати процентів визначені п. п. 3.1. 3.3., 5.1. 5.6. Договору. Відповідно до пп. 6.1.1. п. 6.1. Договору товариство має право вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших встановлених Договором зобов`язань, натомість клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафи та пені (у разі наявності) (пп. 6.4.1. п. 6.4. Договору). Датою укладання Договору між товариством і клієнтом є дата його підписання. Договір набуває чинності з моменту перерахування товариством грошових коштів клієнту (п. 9.3. Договору). Згідно з п. 9.14. Договору всі додатки до цього Договору підписані сторонами є невід?ємною частиною Договору. Як вбачається з матеріалів справи, Договір № 1087478 від 27.09.2020 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 27.09.2020 09:56:16. У матеріалах справи міститься Додатковий договір до Договору № 1087478 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.09.2020, укладений 27.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] (а. с. 13), яким погоджено наступні умови продовження користування кредитом: строк користування кредитом за Договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п. 1.3. Договору; дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 27.11.2020; процентна ставка за користування кредитом протягом строку, встановленого в п. 3.1 цього Додаткового договору: 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом; орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Додаткового договору складає 693,50 % річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Додаткового договору складає 10990,00 гривень. 22.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 015-220221 (а. с. 16-21), відповідно до якого клієнт відступає факторові права грошових вимог до боржників, які виникли у клієнта на підставі кредитних договорів з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості. Права грошових вимог, що відступаються клієнтом факторові, їх кількість, сума та деталізація, визначаються відповідним Реєстром. Згідно з витягом з Реєстру прав вимог № 015-220221 від 22.02.2021 (а. с. 30-32) Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за Договором № 1087478 від 27.09.2020 у сумі 25354,00 гривень. 21.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" (Фактор) укладено Договір факторингу № 20240821/1 (а. с. 22-29), відповідно до якого фактор передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а клієнт відступає фактору належній йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно з витягом з Реєстру прав вимог № 20240821/1 (а. с. 35) Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" набуло право грошової вимоги до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за Договором № 1087478 від 27.09.2020 у сумі 25354,00 гривень. У позовній заяві позивач зазначає, що кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7000,00 гривень. Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт перерахування відповідачу кредитодавцем коштів згідно укладеного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з п. 1.6. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-III) в редакції, чинній станом на момент укладення договору, документ на переказ - електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 2346-III ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Згідно з п. 22.4. ст. 22 Закону № 2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання. Подання паперових розрахункових документів до банку має здійснюватися клієнтом особисто, якщо інше не передбачено договором. Подання електронних розрахункових документів може здійснюватися клієнтом як особисто на носіях інформації, так і за допомогою наданих йому обслуговуючим банком програмно-технічних засобів, які забезпечують зв`язок з програмно-технічними засобами цього банку. Програмно-технічні засоби з вбудованою в них системою захисту інформації мають відповідати вимогам, що встановлюються Національним банком України (п. 22.5. ст. 22 Закону № 2346-III). Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21) від 25.05.2021 належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній станом на момент укладення договору) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У п. 73 постанови від 15.06.2023 у справі № 910/15023/21 Верховний Суд відзначає, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, виписки з особових рахунків є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, позики або надання фінансової допомоги тощо. Отже, належним доказом перерахування відповідачу кредитодавцем коштів є відповідні розрахункові документи, банківські виписки або інші первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Однак, такі докази позивачем суду не надані. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання зобов`язання за Договором № 1087478 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.09.2020 долучений лист Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» вих. № 2643_241009093036 від 09.10.2024, у якому зазначено про успішне перерахування коштів у сумі 7000,00 гривень 27.09.2020 10:00:05, маска картки [NUMBER] (а. с. 38). Суд не може прийняти до уваги долучений до матеріалів справи лист, оскільки із зазначеного листа не можливо встановити кому саме, на який банківський рахунок було перераховано кошти, встановити належність електронного платіжного засобу саме відповідачу. Сам по собі наданий суду розрахунок заборгованості за Договором № 1087478 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.09.2020 (а. с. 39) не може вважатись належним та достатнім доказом на підтвердження існуючої заборгованості та повинен оцінюватись в сукупності із доказами, які підтверджують факт перерахування коштів відповідачу. Позивач не заявляв клопотання про витребування доказів. З огляду на принцип змагальності, суд не має права за власною ініціативою витребовувати докази перерахування коштів кредитодавцем відповідачу. Верховний Суд у постанові від 25.06.2025 у справі № 274/3360/22 зазначив: "Велика Палата\~Верховного Суду\~неодноразово наголошувала\~на необхідності\~застосування передбачених\~процесуальним законом\~стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип\~передбачає покладення\~тягаря доказування\~на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц)." Враховуючи не надання позивачем належних та допустимих доказів перерахування кредитодавцем відповідачу коштів у сумі 7000,00 гривень на виконання умов Договору № 1087478 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 27.09.2020, у задоволенні позову слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed