Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Представник позивача Дідух Є.О. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №4197729 від 06.12.2023 у сумі 109874 грн. та судові витрати у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 06.12.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] договір № 4197729 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту складає 13700 грн., строк кредиту 350 днів з 06.12.2023 року по 20.11.2024 року, періодичність платежів зі сплати процентів\~кожні 25 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в зазначеній сумі, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача зазначену суму заборгованості. 24.02.2025 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. 06.05.2025 року заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4197729 від 06.12.2023 року у розмірі 109600 (сто дев`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок. В іншій частині позову відмовлено. 13.06.2025 року через електронний суд до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра звернулася представник відповідача адвокат Василець М.С., з заявою про перегляд заочного рішення, в якій вона просить суд скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06.05.2025 року у справі № 199/1411/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заява про перегляд заочного рішення обґрунтована тим, що [PERSON] дізналась про винесене заочне рішення 12.06.2025 року, коли представник, адвокат Василець М.С., отримавши довіреність в Електронному суді, ознайомилась з матеріалами справи. Судові повістки жодного разу не бцли вручені [PERSON] , повідомлення з пошти не надходили, тому Відповідач ніяк не могла знати про те, коли саме відбувається судовий розгляд. ТОВ «Українські фінансові операції» посилається на розрахунок заборгованості та на лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», як на докази розміру грошових вимог до [PERSON] . Однак не надає інших документів, що доводять саме факт надання грошових коштів Відповідачу та достовірний розмір заборгованості. Крім того, розрахунок заборгованості містить інформацію про борг у розмір 77816 грн., а не 109874 грн., які вимагає стягнути Позивач. Також договори факторингу з витягами з реєстру боржників, які є похідними від кредитних договорів, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості. Наданий договір факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 року та його додатки взагалі не містять печатки ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Більше того, додатки до даного договору факторингу не заповнені інформацією щодо кількості боржників та загальної суми заборгованості. Позивач посилається лише на витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024, який не містить підпису клієнта, що підтверджував би дійсність переходу права вимоги до [PERSON] за \~ \~ \~ \~ договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4197729 від 06 грудня 2023 року. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу, з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором, позивачем надано не було. Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. На підставі частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1 %. Відповідно, за період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року (період встановлених законодавством наступних 120 днів) проценти повинні нараховуватись із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 1,5 %, що за 120 днів становить 24660 грн. (13700 х 1,5 % х 120). Лише з 21 серпня 2024 року по день закінчення строку дії договору за 90 днів (350-140-120 = 90 днів) проценти повинні нараховуватись відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" за денною ставкою 1 %, що за 90 днів складає 12330 грн. (13700 х 1 % х 90). Тому за 350 днів строку дії кредитного договору заборгованість за відсотками складає 75076 грн. (38086 грн. + 24660 грн. + 12330 грн.). У зв`язку з тим, що розрахунок заборгованості містить інформацію про нарахування відсотків до 26.07.2024 року, у разі задоволення позову стягненню підлягає заборгованість у розмірі 71308,50 грн., з яких: - 13700 грн. тіло кредиту; - 38086 грн. відсотки за період з 06.12.2023 по 22.04.2024; - 19522,50 грн. відсотки за період з 23.04.2024 по 26.07.2024. На підтвердження свого правонаступництва, Позивач надає наступні письмові докази: - Договір факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024, укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура Україна», разом з Витягом з реєстру боржників. Акт прийому передачі надано не було. Крім того, Реєстр прав вимог до вищезазначеного договору факторингу, який є невід`ємною частиною такого договору, Позивачем не надано. Витяг з реєстру боржників до договору факторингу не містить підпису посадової особи і відтиску печатки первісного кредитора, що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки їх зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для Позивача формі, що не відповідає оригіналу. Через відсутність підпису первісного кредитора неможливо прийти до беззаперечного висновку щодо правової природи, суттєвих умов та дійсності договірних зобов`язань. Таким чином, представником Позивача ненадано беззаперечних і достатніх доказів, які б доводили обґрунтування позовних вимог, зокрема факту отримання ТОВ «Українські фінансові операції» права грошової вимоги до [PERSON] за даним договором. Виходячи з вищевикладеного, вважаємо, що заочне рішення суду підлягає перегляду для реалізації права [PERSON] , наданого процесуальним законодавством України. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 16.06.2025 заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Василець М.С., про перегляд заочного рішення прийнято до провадження, призначено судове засідання на 27.06.2025. 23.06.2025 року до суду надійшли заперечення представника позивача Дідух Є.О. на клопотання про перегляд заочного рішення, згідно яких позивач заперечує щодо задоволення зазначеного клопотання з огляду на наступне. Представником відповідача не надано жодних причин та доказів в їх обгрунтування щодо визнання поважним та поновлення процесуального строку. Заява представника відповідача про перегляд заочного рішення від 13.06.2025 року складена з порушенням п. 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України та за своїм змістом є відзивом на позовну заяву. Отже, враховуючи вищенаведене, представник позивача просить залишити без задоволення заяву про перегляд заочного рішення по справі 199/1411/25 від 06.05.2025 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до\~ст.\~247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ст.ст. 525-527 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами\~ст. 629 ЦК України. Крім цього,\~статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3\~статті 207 Цивільного кодексу України\~визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи 06.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір № 4197729 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту складає 13700 грн. Згідно із п.1.3. Договору строк кредиту 350 днів: з 06.12.2023 року по 20.11.2024 р. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів від ТОВ «Лінеура Україна» підтверджується листом ТОВ "Універсальні платіжні рішення" вих. № 2171-2607 від 26.07.2024. 26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №26/07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 видно, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 77816 грн., з яких: 13700 грн. - заборгованість з тіла кредиту; 64116 грн. - заборгованість за процентами. Позивачем, ТОВ «Українські фінансові операції», нарахована сума відсотків за 117 календарних дні, що становить суму 32058 грн. Згідно ст.\~ст. 598-599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)\~ст. 610 ЦК України. Статтею 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Нормами статей\~526,\~527,\~530 ЦК України\~визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно\~ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13700 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне. Суд звертає увагу, що Договір про відкриття кредитної лінії № 1322-8013 від 28.12.2023 року визначає мету отримання кредиту - для задоволення особистих потреб Позичальника, тобто кредитні правовідносини, які виникли між сторонами, носять споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Розмір відсоткової ставки у день визначений у розмірі 2,5 %, відповідно до умов Договору про відкриття кредитної лінії від 28.12.2023 року (пункт 4.10). Відповідач такий розмір відсотків вважає завищеним, необґрунтованим та вважає, що правомірним є стягнення з нього відсотків, які мають бути розраховані відповідно до Закону України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 р., ч. 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Суд звертає увагу сторін на наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до\~Закону України «Про споживче кредитування». Так, пунктом 12 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~визначено, що денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~визначила, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів -1,5%. При цьому відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I\~цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~набрав чинності 24.12.2023. Таким чином максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладені до набрання\~Законом України № 3498-IX: протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (до 20.08.2024 включно); починаючи з 241 дня - 1% (з 21.08.2024). Як встановлено судом, Договір про відкриття кредитної лінії укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] 06.12.2023 року, тобто до набрання чинності відповідних положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Підстав для застосування до спірних правовідносин положень статей\~1048,\~1054 ЦК України\~суд не вбачає, оскільки у даному випадку розмір відсотків був погоджений сторонами, однак у порушення вимог законодавства позивач не привів умови договору до вимог\~Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням наведеного, суд наводить свій розрахунок, з урахуванням обмеження розміру денної процентної ставки відповідно до Закону України № 3498-IX: За період з 06.12.2023 року по 22.04.2024 року заборгованість за відсотками складає: 13700 грн. х 2% х 139 днів = 38086 грн. За період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року заборгованість за відсотками складає: 13700 грн. х 1,5 % х 120 днів = 24660 грн. За період з 21.08.2024 року по 20.11.2024 року заборгованість за відсотками складає: 13700 грн. х 1 % х 91 день = 12467 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за нарахованими відсотками становить 75213 грн. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4\~ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону). За приписами ч.3\~ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"\~до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано\~Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема,\~стаття 903 ЦК України\~передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 30 Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Верховний Суд у постанові від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України" (§ 80), від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (§ § 34-36), від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. До позовної заяви ТОВ «Українські фінансові операції» долучено договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024 р.; акт приймання-передачі наданих послуг № 4197729 договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024 р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 5972/10 від 24.03.2017 року; детальний опис робіт (наданих послуг) № 4197729 від 11.12.2024 року; довіреність у порядку передоручення від 31.07.2024 року. Натомість у матеріалах справи відсутня квитанція про сплату наданих юридичних послуг, а отже не відсутні докази фактично понесених витрат ТОВ «Українські фінансові операції» на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Таким чином, у цій частині суд вважає, що судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» у частині стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір у розмірі 1962,14 грн. стягується з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial