Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

21.05.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» (далі ТОВ «АІА Фінанс груп», позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач вказав, що між Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«АІА Фінанс\~груп» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 1653051 від 08.12.2017 р. Даний договір укладено в електронному вигляді на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 31.05.2017 р. та Заявки на отримання кредиту відповідача № 1653051 від 08.12.2017 р. (далі Заявка) на обраних відповідачем умовах, які акцептовані відповідачем 08.12.2017 р., шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205, ст. 638, ст. 639 ЦК України). Договір укладений на наступних умовах: строк кредиту 30 днів, сума кредиту 3\~000,00 грн, сума процентів 950,00 грн, всього до сплати 3\~950,00 грн. Грошові кошти у сумі 3\~000,00 грн перераховані на рахунок відповідача, отже позивач умови кредитного договору виконав. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені відповідно п. 2.8 договору, в останній день строку користування кредитом. Термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором склав до 07.01.2018 р. Однак відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Натомість відповідач скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом. Умови даної послуги встановлені Розділом IV Оферти «Угода про відтермінування повернення кредиту». Згідно п. 1-3 Розділу IV Оферти: у випадку прострочення строків повернення кредиту позичальник має право укласти з кредитором угоду про відтермінування повернення кредиту за умови сплати комісії за відтермінування строку повернення кредиту (далі - Комісія). Розмір Комісії, в залежності від строку відтермінування повернення кредиту та суми кредиту розраховується наступним чином: строк відтермінування 7 днів; розмір Комісії, % від суми кредиту в розрахунку за кожен день відтермінування 1,30; загальний розмір Комісії в процентному вираженні, % - 9,1. Строк відтермінування 15 днів; розмір Комісії, % від суми кредиту в розрахунку за кожен день відтермінування 1,18; загальний розмір Комісії в процентному вираженні, % - 17,7. Строк відтермінування 30 днів; розмір Комісії, % від суми кредиту в розрахунку за кожен день відтермінування 0,95; загальний розмір Комісії в процентному вираженні, % - 28,5. Тож, поточний термін повернення кредиту та процентів за кредитом склав до 06.02.2019 р. Станом на дату складання позовної заяви, прострочення відповідача повернення кредиту становить 2290 днів. Однак, починаючи з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, позивач нараховує відповідачу штрафні санкції згідно ст. 625 ЦК України до 23.02.2022 р. (1113 дні). Таким чином, станом на 15.05.2025 р. заборгованість відповідача складає: сума кредиту 3\~000,00 грн, проценти 950,00 грн, 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) 361,34 грн, інфляційні втрати (згідно ст. 625 ЦК України) 887,79 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача згідно розрахунку позивача становить 5\~199,13 грн. Крім того, позивач посилаючись на строк визначений ст.257-259, продовжується на строк дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, враховуючи зміни, внесені Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», а також п. 5.2 Договору, вказав, що строк позовної давності за договором про надання кредиту № 1653051 від 08.12.2017 р. не закінчений. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання кредиту № 1653051 від 08.12.2017 р., в сумі: 5\~199,09 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3\~028,00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Ухвалою суду від 22.05.2025 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс груп» прийнято до\~розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. 10.06.2025 р. від відповідача надійшов відзив, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач вказала, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, застосувати позовну давність. Крім того вказала, що у заявці відсутні додаткові умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), строків погашення за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей договір (пропозиція оферти) вона розуміла та ознайомилась з ним і погодилася з ними, підписуючи вказану заявку про приєднання до Умов та Правил надання послуг у відповідача, а також те, що документи (Пропозиція оферти) на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), строків погашення кредиту, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядках нарахування. Також, відповідач вважає, що надані відповідачем Умови та Правила надання фінансових послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заявці позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов. Тому відповідач вважає, що позивачем не доведено факту \~ \~ \~ \~належного та допустимого укладення між сторонами додаткового договору (Пропозиції оферти) та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, наявності і розмір заборгованості та строку погашення. При цьому роздрукована з сайту позивачем «Пропозиція оферти», яка передбачає умова кредитування, не може вважатись належним доказом, який би підтверджував факт укладення між сторонами додаткового кредитного договору, оскільки вказана «Пропозиція оферти» не містить даних, що відповідач її підписував та те, що на час укладання та подання до суду позивачем умови договору не змінювались. Будь-які посилання на інші частини Оферти в заявці, яка підписана відповідачем електронним одноразовим ідентифікатором - відсутні. Також у заявці відсутня вказівка, що відповідач погоджується саме із пропозицією (офертою) укладення договору про надання кредиту в редакції, яка приєднана до позовної заяви. Приєднана до позовної заяви пропозиція оферти підпису відповідачки не містить, зміст тексту був не відомий їй до ознайомлення з матеріалами справи. Вважає, що доводи позивача про те що Оферту створено у формі файлу який містить накладений на нього електронний цифровий підпис, підписаний кваліфікованим електронним підписом представника позивача і „Реєстр (Log File) дій клієнта та ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" не доводять обставини ознайомлення відповідача з Офертою саме в обсязі та в редакції наданій суду, оскільки електронний підпис накладено лише представником позивача, проте доказів ознайомлення відповідача з даними документами суду не надано. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що Пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту, яка підписана із накладенням електронного цифрового підпису директором ТОВ «АІА Фінанс груп», в повному обсязі є частиною укладеного між сторонами договору. Відтак, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів на підставі п.2.11 Договору, який міститься у цій пропозиції та ст. 625 ЦК України, є безпідставними. Відповідачка свій підпис на Пропозиції (оферті) не ставила, з її змістом ознайомилась при ознайомленні з матеріалами судової справи. Тому вважає, що немає правових підстав вважати, що 08.12.2017 року між сторонами укладено договір про надання кредиту на умовах наданої позивачем Пропозиції (оферти). Також факт перерахунку коштів відповідачу позивач до підтвердив. Вважає, що платіжне доручення лише підтверджує намір перерахунку коштів, а не його здійснення. Також відповідач вважає, що позовна давність спливла у 2024 році, при цьому позивач з даним позовом звернувся до суду 15.05.2025 р. 17.06.2025\~р.\~позивач подав\~до суду\~відповідь на\~відзив,\~яку прийнято\~судом та\~приєднано до\~матеріалів справи.\~У відповіді\~на відзив,\~позивач заперечуючи\~викладені відповідачем\~обставини у\~відзиві,\~просив позовні\~вимоги задовольнити\~з підстав\~викладених у\~позові.\~При цьому\~вказав,\~що твердження\~відповідача про\~односторонню зміну\~умов Договору\~позивачем в\~частині збільшення\~процентної ставки\~не відповідають\~дійсності,\~а заперечення\~проти такого\~збільшення позбавлені\~будь-якого\~практичного сенсу,\~оскільки процентна\~ставка за\~Договором в\~період нарахування\~строкових процентів\~не змінювалась.\~Про це\~свідчить розрахунок\~заборгованості відповідача,\~наведений у\~позовній заяві.\~Як передбачено\~Заявкою відповідача,\~що є\~невід`ємною\~частиною Договору\~строк кредиту\~становить 30\~днів,\~сума кредиту\~3000,\~а фіксована\~сума нарахованих\~процентів за\~ці 30\~днів користування\~ 950,00\~грн.\~Більше строкових\~процентів позивачем\~до стягнення\~не нараховувалось.\~А отже,\~всі заперечення\~відповідача з\~цього приводу\~позбавлені практичного\~змісту в\~рамках позовних\~вимог. Також відповідач\~зазначає у\~відзиві про\~якусь "заявку\~про приєднання\~до Умов\~і Правил",\~хоча посилань\~на таку\~заявку у\~позові немає,\~і ніякого\~документа з\~назвою "Умови\~і Правила"\~Позивачем на\~складалось.\~Як вже\~було зазначено\~позивачем в\~позовній заяві\~Договір укладено\~в електронному\~вигляді на\~умовах Пропозиції\~(оферти)\~укладення договору\~про надання\~кредиту,\~що опублікована\~на веб-сайті\~credit365.ua,\~підписана електронним\~цифровим підписом\~позивача 31.05.2017\~р.\~та Заявки\~на отримання\~кредиту відповідача\~№ 1653051\~від 08.12.2017\~р.\~на обраних\~відповідачем умовах,\~які акцептовані\~Відповідачем 08.12.2017\~р.,\~шляхом підписання\~електронним підписом\~відповідача (вчиненим\~одноразовим ідентифікатором\~з урахуванням\~положень ч.\~6\~і 12\~п.\~1\~ст.\~3,\~ст.\~12,\~п.\~12\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~ч.\~1\~ст.\~205,\~ст.\~638,\~ст.\~639\~ЦК України). Отже,\~у відповідності\~до ст.\~ст.\~11,\~12\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію",\~сторони обмінялись\~документами,\~що підписані\~у відповідності\~до вимог\~закону та\~підтверджують укладення\~Договору.\~Позивачем надано\~копію платіжного\~доручення про\~фінансування за\~договором з\~відміткою банку\~про проведення\~платежу (що\~є достатнім\~доказом перерахування\~вказаних коштів),\~а також\~лист-роз`яснення\~АТ КБ\~ПРИВАТБАНК щодо\~порядку поповнення\~карткових рахунків\~клієнтів цієї\~установи в\~період,\~коли було\~здійснено фінансування. Щодо вимоги відповідача про застосування позовної давності, позивач посилався на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 по справі № 369/6892/15-ц (14-96цс18), та виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, заявляючи про позовну давність відповідач всупереч попередньо заявленим аргументам таким чином визнає факт наявності простроченого зобов`язання згідно позовних вимог у справі. Але при цьому ігнорує наведені в позовній заяві посилання на п.19 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України щодо зупинення перебігу строків позовної давності у період дії воєнного стану. Тому, наведені відповідачем у відзиві аргументи не дають жодних правових підстав для застосування позовної давності щодо позовних вимог у справі. Ухвалою суду від 17.06.2025 р. витребувано у Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д): інформацію про зарахування на банківський (картковий) рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ): 5168742605252968, від Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«АІА Фінанс\~груп» (ідентифікаційний код юридичної особи 41184403) платежу у розмірі: 3 000,00 грн за платіжним дорученням від 08.12.2017 р. Витребувані докази надійшли до суду 29.07.2025 р. та приєднані до матеріалів справи. 26.06.2025 р. від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які прийняті судом та приєднані до матеріалів справи. У запереченнях відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, вказала, що розрахунок заборгованості базується на умовах договору, який вона вважає не укладених. При цьому, заявлена сума до стягнення витрат на правничу допомогу є завищеною. 11.07.2025 р. від позивача надійшли додаткові пояснення згідно яких вказано, що твердження відповідача, що нібито позивачем заявлено що відповідач укладала договір шляхом накладання цифрового підпису ЕЦП не відповідають дійсності, оскільки позивач про таке ніколи не стверджував, навпаки, і в позові, і в відповіді на відзив вказано, що відповідач підписувала Заявку, що містить акцепт умов Публічної пропозиції позивача електронним підписом одноразовим ідентифікатором у відповідності до вимог ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". При цьому для підписання одноразовим ідентифікатором (на відміну від аналога власноручного підпису) не потрібна додаткова письмова згода, що його затверджує. Також не погоджується з твердженнями відповідача про те, що нібито для чинності Договору відповідач мав бути ідентифікований через ДІЯ, BankID, або КЕП. Таких вимог ні Закон не містить, і навіть самі сервіси на той час не існували. ДІЯ-підпис впроваджено в 2021 році, BankID в 2020 році, КЕП в 2018 році, тоді як Договір укладено 08.12.2017 р. Також позивач не погоджується з твердженнями відповідача про те, що заявлена до відшкодування сума судових витрат не відповідає складності справи. Також, позивач просив застосувати до відповідача передбачені ч. 3 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України наслідки зловживання процесуальним правом при розподілі судових витрат. 25.07.2025 р. від відповідача надійшли додаткові пояснення, які зводяться до обставин викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. 04.08.2025 р. від позивача надійшли заперечення на клопотання на додаткові пояснення відповідача від 25.07.2025 р., в яких позивач просив не брати до уваги додаткові пояснення відповідача від 25.07.2025 р. у справі у зв`язку з тим, що вони подані з порушенням процесуальних вимог. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.12.2017 р. між Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«АІА Фінанс\~груп» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 1653051. Даний договір укладено в електронному вигляді на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 31.05.2017 р. та Заявки на отримання кредиту відповідача № 1653051 від 08.12.2017 р. на обраних відповідачем умовах, які акцептовані відповідачем 08.12.2017 р., шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором № 5630279, з урахуванням положень ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205, ст. 638, ст. 639 ЦК України). Договір укладений на наступних умовах: строк кредиту 30 днів, сума кредиту 3\~000,00 грн, сума процентів 950,00 грн, всього до сплати 3\~950,00 грн (а.с. 6-12, 17, 18, 20, 22). Грошові кошти у сумі 3\~000,00 грн перераховані на рахунок відповідача 5168742605252968, який також вказаний у заявці № 1653051, що підтверджується платіжним дорученням № 4937 від 08.12.2017 р. (а.с. 23). Крім того факт перерахування коштів підтверджується наданою Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» інформацією на ухвалу суду від 17.06.2025 р. (а.с. 110). Отже позивач умови кредитного договору виконав. При цьому, відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені відповідно п. 2.8 договору, в останній день строку користування кредитом. Термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором склав до 07.01.2018 р. Однак відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Натомість відповідач скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом. Умови даної послуги встановлені Розділом IV Оферти «Угода про відтермінування повернення кредиту» (а.с. 13, 14). Згідно п. 1-3 Розділу IV Оферти: у випадку прострочення строків повернення кредиту позичальник має право укласти з кредитором угоду про відтермінування повернення кредиту за умови сплати комісії за відтермінування строку повернення кредиту (далі - Комісія). Розмір Комісії, в залежності від строку відтермінування повернення кредиту та суми кредиту розраховується наступним чином: строк відтермінування 7 днів; розмір Комісії, % від суми кредиту в розрахунку за кожен день відтермінування 1,30; загальний розмір Комісії в процентному вираженні, % - 9,1. Строк відтермінування 15 днів; розмір Комісії, % від суми кредиту в розрахунку за кожен день відтермінування 1,18; загальний розмір Комісії в процентному вираженні, % - 17,7. Строк відтермінування 30 днів; розмір Комісії, % від суми кредиту в розрахунку за кожен день відтермінування 0,95; загальний розмір Комісії в процентному вираженні, % - 28,5. Тож, поточний термін повернення кредиту та процентів за кредитом склав до 06.02.2019 р. Станом на дату складання позовної заяви, прострочення відповідача повернення кредиту становить 2290 днів. Починаючи з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, позивач нарахував відповідачу штрафні санкції згідно ст. 625 ЦК України до 23.02.2022 р. (1113 дні). Згідно розрахунку позивача, станом на 15.05.2025 р. заборгованість відповідача складає: сума кредиту 3\~000,00 грн, проценти 950,00 грн, 3% річних (згідно ст. 625 ЦК України) 361,34 грн, інфляційні втрати (згідно ст. 625 ЦК України) 887,79 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача становить 5\~199,13 грн (а.с. 19). Також позивачем подано реєстр платежів клієнта станом на 15.05.2025 р. (а.с. 25-26), копію електронного повідомлення про оформлення договору (а.с. 27), копію витягу з кредитного звіту щодо відповідача (а.с. 28-31). Позивач направляв відповідачу вимогу щодо виконання зобов`язань за договором Вих.№ 250306 від 06.03.2025 р., яка залишилася без виконання (а.с. 32, 33). Вирішуючи даний спір, суд керується також наступним. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1\~ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ЗУ «Про електронну комерцію», на правовідносини стосовно договору № 1653051 від 08.12.2017 р. поширюється дія цього закону. Ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, між сторонами у справі укладено Договір про надання кредиту № 1653051 від 08.12.2017 р., який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором № 5630279. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Щодо доводів відповідача про неукладення угоди про відтермінування повернення кредиту, суд зауважує, що Розділом IV. Угода про відтермінування повернення кредиту, а саме пунктами 1, 2, 7, 8 визначено, що у випадку прострочення строків повернення кредиту позичальник має право укласти з кредитором угоду про відтермінування повернення кредиту за умови сплати комісії за відтермінування строку повернення кредиту. Розмір Комісії, в залежності від строку відтермінування повернення кредиту та суми кредиту розраховується наступним чином: строк відтермінування 7 днів; розмір Комісії, % від суми кредиту в розрахунку за кожен день відтермінування 1,30; загальний розмір Комісії в процентному вираженні, % - 9,1. Строк відтермінування 15 днів; розмір Комісії, % від суми кредиту в розрахунку за кожен день відтермінування 1,18; загальний розмір Комісії в процентному вираженні, % - 17,7. Строк відтермінування 30 днів; розмір Комісії, % від суми кредиту в розрахунку за кожен день відтермінування 0,95; загальний розмір Комісії в процентному вираженні, % - 28,5. Угода про відтермінування повернення кредиту вважається укладеною з моменту надходження на рахунок кредитора суми комісії за весь строк відтермінування з призначенням платежу: «ІПН позичальника» заявка «номер заявки». Оплата комісії за відтермінування строку повернення кредиту на «строк відтермінування» днів. З умовами угоди згоден. Позичальник має право встановлювати новий термін повернення кредиту, шляхом укладення угоди і сплати комісії в розмірі згідно умов договору, необмежену кількість разів. Угода про відтермінування повернення кредиту з моменту її укладення є невід`ємною частиною договору в частині погодженої заявки, умови якої вона змінює та доповнює. При цьому, позивачем надано підтверджуючі докази, що відповідач уклала угоду про відтермінування повернення кредиту, а саме: реєстр платежів клієнта [PERSON] станом на 15.05.2025 р. (а.с. 25-26), згідно якого в період з 01.04.2018 р. відповідачем неодноразово перераховано комісію за відтермінування строку повернення кредиту, остання «Заявка/Договір 1653051 оплата комісії за відтермінування строку повернення кредиту на 7 днів. З умовами згоден» датована 30.05.2018 р. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами на підтвердженням своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, належних доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у заявленому розмірі, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, слід зауважити, що посилання відповідача викладені у заявах по суті не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Щодо клопотання позивача про застосування до відповідача передбачених ч. 3 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України наслідків зловживання процесуальним правом при розподілі судових витрат, суд не вбачає підстав для їх застосування. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності у даній справі слід вказати наступне. Статтею 256 ЦК України, визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До окремих видів вимог, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7\~листопада 2018\~року у\~справі №\~575/476/16-ц тощо). Враховуючи вказані положення та приймаючи викладені позивачем у позові обґрунтування щодо строку позовної давності, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності у даному спорі. Щодо розподілу судових витрат слід вказати наступне. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн. (а.с. 45), тому він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до\~ст.\~137\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать зокрема\~витрати: на\~професійну правничу\~допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до змісту пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, постановах від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18 та від 04.06.2020 року у справі № 906/598/19. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем у позовній заяві зазначено, що орієнтовний розмір судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, складає 13\~028,00 грн., з яких: судовий збір 3\~028,00 грн та витрати на професійну правову допомогу 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем в особі його представника подано наступні докази: договір № 21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021 р. (а.с. 37-39), додаткову угоду №13 від 06.02.2025 р. до договору від 01.09.2021 р. з детальним описом визначення вартості послуг адвоката (а.с. 40), акт № 250515-1 від 15.05.2025 р. про надані послуги (а.с. 43), платіжну інструкцію № 354 від 08.04.2025 р. (а.с. 44), ордер (а.с. 41), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 42). Враховуючи викладене, суд вважає, що матеріалами справи повністю підтверджено понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, стороною відповідача не доведено неспівмірність таких витрат, суд не вважає їх завищеними, тому такі витрати у заявленому розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved