Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду і просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором надання коштів у кредит (із комісією за надання кредиту) № 8587155 від 10 жовтня 2024 року в розмірі 17400 грн 00 коп., що складає 10000 грн 00 коп. заборгованості за тілом кредиту, 29 грн 00 коп. заборгованості по процентах, 5000 грн 00 коп. заборгованості по процентах за понаднормове користування та 2371 грн 00 коп. комісії. Також просить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмір 7100 грн 00 коп. Посилається на те, що 10 жовтня 2024 року між сторонами по справі через мобільний застосунок «ClickCredit - онлайн кредит» був укладений Договір надання коштів у кредит (із комісією за надання кредиту) № 8587155 шляхом обміну електронними повідомленнями, яке було підписане відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 134605. Відповідно до умов Договору відповідач перерахував відповідачу кредитні кошти в розмірі 10000 грн 00 коп. на його банківський рахунок з використанням реквізитів електронного платіжного засобу, наданого позичальником та що міститься в реквізитах договору. Кошти надавалися відповідача на строк 30 днів із сплатою 0,01% з другого дня користування, 23,71 % комісії від суми позики, 5,00 % за день за понадстрокове користування. Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконувалися, внаслідок чого станом на 31 січня 2025 року утворилася заборгованість у вищезазначеному розмірі. Крім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу 7100 грн 00 коп., на підтвердження факту їх понесення ним подано відповідні докази. Ухвалою від 21 квітня 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін по справі. (а.с.70). Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Відповідач у строк, зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі, отримавши судове поштове відправлення особисто, відзиву на позов чи будь-яких заяв або клопотань до суду не направив. Розгляд справи здійснювався відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 10 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений Договір про надання коштів у кредит ( з комісією про надання кредиту) № 8587155 (а.с.15-31) у формі електронного документу, шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (номер пароля 134605). На підтвердження факту укладення між сторонами по справі кредитного договору представником позивача подано копію паспорта споживчого кредиту до Договору про надання коштів у кредит ( з комісією про надання кредиту) (а.с.39-40); довідку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про укладення договору (ідентифікацію) (а.с.41). На підтвердження перерахування кредитних коштів представником позивача подано довідку ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПЕРС» № КД-000007489/ТНПП від 04 лютого 2025 року (а.с.43). Відповідно до розрахунку (а.с.45) заборгованість відповідача за Договором надання коштів у кредит (із комісією за надання кредиту) № 8587155 від 10 жовтня 2024 року станом на 31 січня 2025 року складає 17400 грн 00 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 10000 грн 00 коп., заборгованість за процентами 29 грн 00 коп., заборгованість за процентами за понаднормове користування 5000 грн 00 коп., комісія - 2371 грн 00 коп. Крім того, представником позивача подано наступні докази: копію Правил надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.32-38); копію свідоцтва про реєстрацію ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» (а.с.47); копію витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії та здійснення діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» (а..47 (звор.стор.арк.); копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.58); копію свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с.59). На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подані наступні докази: копія Договору № 0924-1 про надання правничої допомоги від 12 вересня 2024 року (а.с.48-51); копію Акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с.53); копію Акту № 5 приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25 лютого 2025 року (а.с.55); копію платіжної інструкції № f8fe13 від 27 лютого 2025 року (а.с.57); копію Статуту Адвокатського об`єднання «Правовий курс», затвердженого протоколом засідання Ради Партнерів № 1 від 13 травня 2024 року (а.с.60); копію довіреності представника № 86 від 07 вересня 2024 року (а.с.62); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000438 від 07 серпня 2018 року (а.с.63). Будь-яких інших доказів чи клопотань про їх витребування представником позивача подано не було. Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.5.6 Договору надання коштів у кредит (із комісією за надання кредиту) № 8587155 від 10 жовтня 2024 року договір укладається відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (Акцепт) пропозиції (Оферти) укласти Договір в електронній формі та його підписання Сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений таким чином Договір прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений Договір надання коштів у кредит (із комісією за надання кредиту) № 8587155 у формі електронного документу шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (134605). Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України. Продавець (виконавець, постачальник), оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають бути належними, допустимими та достовірними. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦРК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Перерахування кредитних коштів представник позивача підтверджує довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000007489/ТНПП від 04 лютого 2025 року (а.с.43). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 16 вересня 2020 року, вбачається, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 року, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. \~ \~ \~ \~Згідно п.63 вищезазначеного Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Відповідно до п.46 вищезазначеного Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25 травня 2021 року по справі №554/4300/16-ц, вбачається, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, первинними бухгалтерськими документами, які можуть підтвердити факт перерахування коштів на картковий (поточний) рахунок фізичної особи можуть бути платіжна інструкція, меморіальний ордер та виписка з особового рахунку клієнта тощо. В довідці ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000007489/ТНПП від 04 лютого 2025 року (а.с.43) зазначено, що 10 жовтня 2024 року на рахунок [NUMBER] були перераховані грошові кошти в розмірі 10000 грн 00 коп. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що власником рахунку [NUMBER] є саме відповідач, цифри номера клієнта. даного рахунку не відкриті в повному обсязі, як належні відповідачу, в поданих представником доказах. Є незрозумілим походження даного документа, який за своїм змістом не є первинним бухгалтерським документом, створеним безпосередньо під час банківської операції по перерахуванню коштів. Вищезазначена довідка не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів за даним кредитним договором саме на рахунок відповідача. Отже, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження виконання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умов Договору надання коштів у кредит (із комісією за надання кредиту) № 8587155 від 10 жовтня 2024 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме відповідача у справі [PERSON] , як позичальника, шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Не надано також позивачем до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС». Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про наявність договірних відносин між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» щодо переказу платежів, довідка ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» сама по собі не може підтверджувати переказ коштів за Договором надання коштів у кредит (із комісією за надання кредиту) № 8587155 від 10 жовтня 2024 року. Посилання у довідці № КД-000007489/ТНПП від 04 лютого 2025 року (а.с.43) на наявність Договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23 січня 2018року, укладеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» не може бути прийняте судом, оскільки належних доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами та відхиляються судом, як припущення. Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.» Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що представником позивача не доведено належними та допустимими доказами факту надання коштів відповідачу на підставі договору № 8587155 від 10 жовтня 2024 року. За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити. \~ \~ \~ \~В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed