Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути: заборгованість за Кредитним договором №2034110463_CARD у сумі 30\~172,71 грн., з яких 17\~800,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12\~372,71 грн. заборгованість по відсотках, та стягнути витрати на сплату судового збору. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 09.10.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2034110463, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах, передбачених кредитним договором. 13 жовтня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №13/10/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №2034110463 від 09.10.2020 перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2034110463 від 09.10.2020 в сумі 30\~172,71 грн., з яких: 17\~800,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12\~372,71 грн. заборгованість за відсотками. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 26 червня 2025 року. 26 червня 2025 року судове засідання відкладено на 22 липня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. 22 липня 2025 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, розгляд справи призначено на 10 вересня 2025 року. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у позовній заяві зазначила про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 09.10.2020 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2034110463, на підставі якого Банк надає Позичальнику кредит, а позичальник отримує його на умовах передбачених Кредитним договором (п. 1 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредит видається у сумі 4\~398,96 грн. на цільове використання кредиту: на придбання Товару у Продавця, та 490,00 грн. на сплату додаткових послуг банку, а саме: послуга «СМС+Довідка». Загальна сума кредиту 4\~888,96 грн. Строк, на який надається кредит, визначено графіком платежів. Дата остаточного повернення кредиту 09.06.2021. За умовами обслуговування кредитної лінії, визначеними у п. 2.1 Кредитного договору, за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку та Інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору. На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць. На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01% річних. Відповідно до Додатку №1 до Договору №2034110463 від 09.10.2020 Графіку Платежів та Розрахунку загальної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг зазначено загальну вартість кредиту 5\~475,80 грн., реальна річна процентна ставка 82,50%. Щомісячний платіж позичальника становить 685,00 грн, крім останнього 680,00 грн. Відповідно до договору факторингу №13/10/23 від 13.10.2023, укладеного між АТ «ОТП Банк» (далі Клієнт) та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Фактор), Клієнт передає, а Фактор приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Як вбачається з витягу з реєстру боржників №2 до договору факторингу №13/10/23 від 13.10.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2034110463 від 09.10.2020, загальна сума заборгованості 30\~172,71 грн., з яких 17\~800,00 грн. заборгованість, 12\~372,71 грн. заборгованість за відсотками. З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що станом на 13.10.2023 за кредитним договором №2034110463 від 09.10.2020 залишок заборгованості складає 30\~172,71 грн. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Судом встановлено, що між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] дійсно виникли правовідносини щодо отримання банківських послуг згідно заяви. Зі специфікації до кредитного договору, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що АТ «ОТП банк» прийнято позитивне рішення щодо надання [PERSON] кредитних коштів у сумі 4\~398,96 грн. для придбання товару. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на підставі договору №2034110463 від 09.10.2020 у розмірі, що пред`явлений позивачем до стягнення. Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують отримання позичальником кредитних коштів, окрім як у сумі 4\~398,96 грн., які у подальшому сплачені відповідачем. Крім того, згідно звіту-розрахунку за період з 09.10.2020 по 13.10.2023 10.10.2020 відображено транзакцію «Повернення покупки» та зараховано кошти у сумі 4\~398,96 грн., яка і була надана відповідачу згідно договору №2034110463 від 09.10.2020. Позичальником було підписано опитувальний лист (додаток 1), який також не містить відомостей щодо суми отриманого кредиту, відсоткової ставки за користування кредитом та умови повернення кредиту. За відсутності доказів про розмір наданого кредиту суд позбавлений можливості зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку боргу, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем, не підтверджений жодними первинними бухгалтерськими документами, а тому суд вважає, що у справі відсутні докази того, що цей розрахунок ґрунтується на реальних банківських операціях відповідача. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Крім того, суд зауважує, що при розгляді кредитних спорів суд зобов`язаний перевірити: 1) чи доведений факт отримання відповідачем як позичальником кредитних коштів відповідно до умов договору, наявність первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредитів та їх можливого погашення; 2) чи містять матеріали справи належний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період пораховані кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано лише реєстр боржників №2 до Договору факторингу №13/10/23 від 13 жовтня 2023 року та розрахунок заборгованості за картковим рахунком № [NUMBER] , у яких зазначено суму загальної заборгованості 30\~172,71 грн., заборгованість по тілу кредиту 17\~800,00 грн., заборгованість за відсотками 12\~372,71 грн. Матеріали справи не містять періодів нарахування відсотків, сум тіла кредиту, на які нараховані відсотки, саме первісним кредитором. Самостійно це встановити суд позбавлений можливості. До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27 березня 2019 року у справі №334/1746/15-ц, від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20. Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed