Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно (1/2 будинку за адресою [ADDRESS] ). З метою оформлення спадкових прав спадкоємець звернувся до нотаріуса. Однак, 25.02.2025 року отримав відмову у вчиненні нотаріальної дій по причині наявного запису про арешт вказаного будинку. Згідно інформації з ДРРП арешт накладено 26.06.1995 року, при цьому власником майна зазначено [PERSON] , особу, яка ніякого відношення до вказаного об`єкту нерухомості немає та проживає за адресою [ADDRESS] (був сусідом спадкодавця). Підставою обмеження вказано рішення Луцького міськрайонного суду від 26.06.1995 року. Відповідно до листа суду, в алфавітних покажчиках цивільних справ за 1995 року наявний запис відносно позову [PERSON] до [PERSON] , однак, оригінал рішення серед збережених справ та підшивок рішень за 1995 рік відсутній. З відповіді Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що виконавчі провадження щодо спадкодавця відсутні. Зважаючи на обмеження позивача в реалізації прав власності, останній просить зняти арешт з нерухомого майна в судовому порядку та виключити запис про обтяження. Ухвалою суду від 25 червня 2025 року справу було залишено без руху. Ухвалою суду від 03 липня 2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Представник позивача у письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк не подав. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с.7-8). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належне йому майно (1/2 будинку за адресою [ADDRESS] ) (а.с.10-11). Позивач є спадкоємцем першої черги (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо розглядуваного нерухомого майна наявний запис про обтяження № 6746395 (зареєстровано 07.03.2008 року, підстава обтяження повідомлення Луцького міськрайонного суду б/н від 26.06.1995 року, власник [PERSON] (а.с.10 зворот). З відповіді Луцького міскрайонного суду Волинської області від 22.05.2025 року вбачається, що в алфавітних покажчиках цивільних справ за 1995 року наявний запис відносно позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення права власності, однак, оригінал рішення серед збережених справ та підшивок рішень за 1995 рік відсутній. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був сусідом спадкодавця (на дату накладення арешту проживав за адресою [ADDRESS] ). Станом на дату накладення арешту власником будинку [ADDRESS] була [PERSON] (бабуся позивача), що стверджується записами з погосподарської книги №26 на 1991-1995 роки (за відомостями Підгайцівської сільської ради від 08.04.2025 року). В свою чергу, спадкодавець [PERSON] набув право власності на вказаний об`єкт нерухомості в порядку спадкування після смерті матері згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.07.2008 року (а.с.13-14). Наявність обтяження нерухомого майна перешкоджає позивачу реалізувати спадкові права (щодо набуття права власності та розпорядження майном). Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників будь-які виконавчі провадження щодо спадкодавця [PERSON] відсутні (а.с.16). З матеріалі справи вбачається, що арешт на будинок накладено в межах виконавчого провадження боржником в якому був відповідач [PERSON] , однак обтяження було накладене на майно законним володільцем якого він не був. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Підстави зняття арешту з майна, передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи те, що позивач є належним спадкоємцем майна спадкодавця, а існуючі на даний час арешт та заборона на відчуження нерухомого майна повністю унеможливлюють реалізацію його спадкового права на отримання свідоцтва про право на спадщину, а також відсутність підстав для продовження обтяження на майно, позовні вимоги щодо скасування арешту майна підлягають до задоволення.

Outcome: approved