Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 09 серпня 2020 року [PERSON] уклала кредитний договір №976182946 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов Кредитного договору первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти у сумі 8 750,00 грн. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №976182946 від 09 серпня 2020 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №976182946 від 09 серпня 2020 року. 29 травня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідачки за кредитним договором №976182946 від 09 серпня 2020 року. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідачка кредит та відсотки за його користування у не сплачує, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість у розмірі 39 446,30 грн, судові витрати у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 30 червня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 07 липня 2025 року судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. 08 липня 2025 року з метою визначення підсудності суддя скористався даними Єдиного державного демографічного реєстру. 08 липня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Задоволено клопотання про витребування доказів. 16 липня 2025 року судом отримані витребувані докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, зокрема відповідачку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Представник позивача у позові просить розгляд справи проводити без його участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка відзив на позов не подала, ніяких клопотань від неї не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України, та оголосив про заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. На підставі заявки відповідачки від 09 серпня 2020 року на отримання грошових коштів у кредит 09 серпня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] укладено договір №976182946, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі 8 750,00 грн. Кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п.1.2 договору). Згідно з п. 1.3 договору на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,07 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до п.1.4 договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). Пунктом 1.5 договору передбачено, що базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2 договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього договору. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2. цього договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (п. 4.3 договору). Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «2X7P6DR4», який було відправлено відповідачу на номер його мобільного телефону, зазначений у заявці на отримання грошових коштів у кредит, 09 серпня 2020 року в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Цього ж дня відбулося перерахування коштів позичальнику відповідно до договору. Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання відповідачці грошових коштів у розмірі 8 750,00 грн підтверджується платіжним дорученням від 09 серпня 2020 року та випискою з особового рахунку відповідачки, витребуваною за клопотанням позивача. 07 вересня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №976182946, за умовами якої продовжено строк, на який надано кредит, на 29 днів. Починаючи з 08 вересня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 1,07 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 08 вересня 2020 року. 07 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №976182946, за умовами якої продовжено строк, на який надано кредит, на 30 днів. Починаючи з 07 жовтня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,86 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 07 жовтня 2020 року. 06 листопада 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №976182946, за умовами якої продовжено строк, на який надано кредит, на 30 днів. Починаючи з 06 листопада 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,54 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 06 листопада 2020 року. 06 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №976182946, за умовами якої продовжено строк, на який надано кредит, на 30 днів. Починаючи з 06 грудня 2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,54 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 06 грудня 2020 року. 06 січня 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №976182946, за умовами якої продовжено строк, на який надано кредит, на 30 днів. Починаючи з 05 січня 2021 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,54 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 05 січня 2021 року. 06 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою укладено додаткову угоду до договору №976182946, за умовами якої продовжено строк, на який надано кредит, на 30 днів. Починаючи з 04 лютого 2021 року, позичальник сплачує за користування кредитом 0,54 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою. Додаткова угода розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 04 лютого 2021 року. Таким чином, загальний строк користування кредитом, узгоджений сторонами, становить 209 днів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитом становить 39 446,30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 8 745,84 грн, заборгованість за відсотками 30 700,46 грн. Заборгованість відповідачем не погашена. *.*.* 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (Фактор) було укладено Договір факторингу №28/1118-01. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Відповідно до п.п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Таким чином, Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, як і виникнуть у Клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться: відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.4. Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржниками за Кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитним договорами, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили. У той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу встановлено, що Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору. 06 квітня 2021 року на виконання п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" складено та підписано Реєстр прав вимоги №128, за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №976182946 від 09 серпня 2020 року. Ці обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи Витягом з Реєстру прав вимоги №128 від 06 квітня 2021 року, відповідно до якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до [PERSON] . На підтвердження факту укладення цього Реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс" первісним кредитором передані ТОВ "Таліон Плюс" документи, які підтверджують видачу кредиту відповідачу та долучені позивачем до позовної заяви. Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс› укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 976182946 від 09 серпня 2020 року. Вказані обставини підтверджуються Реєстром прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року, складеного на виконання умов договору Факторингу на підтвердження передачі відступлених прав вимоги до боржників. Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року Фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Копія договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до Фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». 29 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Позивачем (ТОВ "ФК "ЕЙС") укладено договір факторингу № 29/05/25-Е відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ЕЙС" відступлене право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №976182946 від 09 серпня 2020 року. Відповідно до\~Реєстру боржників\~від 29\~травня 2025\~року до\~договору факторингу\~№29/05/25-Е\~позивачу передано\~право грошової\~вимоги до\~відповідача (запис\~№1627)\~в сумі\~39\~446,30\~грн за кредитним договором №976182946 від 09 серпня 2020 року. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. За нормами\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Нормою ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається\~шляхом пропозиції однієї сторони\~укласти договір\~(оферти)\~і прийняття\~пропозиції (акцепту)\~другою стороною. Згідно\~зі ст.640\~ЦК України\~договір є\~укладеним з\~моменту одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~договір,\~відповіді про\~прийняття цієї пропозиції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1\~цієї статті\~Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги»\~визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі\~ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору. Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем доведено факт укладення 09 серпня 2020 року відповідачкою кредитного договору №976182946 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Доведеною також є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені кредитним договором. Взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконала, у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Отже, зважаючи на те, що відповідачка свої зобов`язання зі сплати кредитних коштів не виконувала, допустила заборгованість, тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку. Встановлені судом фактичні обставини та докази підтверджують, що позивач набув права вимоги до [PERSON] , оскільки права вимоги передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у квітні 2021 року, тобто після укладення кредитного договору та виникнення заборгованості, які позивач набув у травні 2025 року. А сам лише факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ "Таліон Плюс" в 2018 році не спростовує цих обставин, оскільки ним передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з розрахунком ТОВ «ФК «ЕЙС» загальна сума заборгованості [PERSON] становить 39 446,30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту заборгованість за тілом кредиту 8 745,84 грн, заборгованість за відсотками 30 700,46 грн. Проте суд не може погодитися з таким розрахунком. Судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 8 745,84 грн. Наявність та розмір такої заборгованості відповідачкою не спростовано, виписки з особового рахунку та контррозрахунку заборгованості не надано, а тому вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за процентами у розмірі 30 700,46 грн суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. Під час розгляду справи встановлено, що строк дії договору з урахуванням додаткових угод до нього 209 днів. Згідно з п. 4.3 договору проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2. цього договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Умови п. 4.2 договору, згідно з якими строк дії цього договору продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати отримання кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань, передбачених договором, суд вважає неправомірними з огляду на те, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. Викладене узгоджується з висновками, викладеними у постанові в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Тому суд вважає, що нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору є безпідставним. Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивачем позовні вимоги в порядку ст. 625 ЦК України не заявлено. Тому проценти, нараховані поза строком кредитування, не підлягають стягненню. При визначенні розміру процентів, який підлягає стягненню, суд бере до уваги розрахунок первісного кредитора, який розкриває механізм нарахування. Згідно з\~розрахунком з\~09\~серпня 2020\~року проценти\~нараховувалися у\~розмірі 96,63\~грн в\~день протягом\~29\~днів (29\~х 96,63\~=\~2\~802,27\~грн);\~протягом 30\~днів \~у розмірі\~93,62\~грн (30\~х 93,62\~=\~2\~808,60\~грн);\~протягом 30\~днів \~у розмірі\~75,24\~грн (30\~х 75,24\~=\~2\~257,20\~грн);\~протягом 61\~дня \~у розмірі\~47,24\~грн (61\~х 47,24\~=\~2\~881,64\~грн);\~протягом 59\~днів \~у розмірі\~47,23\~грн (59\~х 47,23\~=\~2\~786,57\~грн).\~Отже загальна\~сума нарахованих\~процентів з\~09\~серпня 2020\~року по\~06\~березня 2021\~року (209\~днів), яку відповідачка мала сплатити за користування кредитом, становить 13\~536,28 грн. При цьому суд зауважує, що нарахування процентів за користування кредитом згідно з умовами договору (п. 1.3, 1.4, 1.5) здійснюється за дисконтною процентною ставкою, застосування базової процентної ставки передбачено при нарахуванні процентів за користування кредитом понад строк кредитування. Тому передбачена договором умова про зобов`язання позичальника сплатити різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення) застосовується як міра відповідальності при користуванні кредитом понад передбачений договором строк. З огляду на те, що проценти, нараховані понад строк користування кредитом, стягненню з відповідачки не підлягають, позивачем позовні вимоги в порядку ст. 625 ЦК України не заявлено, суд вважає, що базова процентна ставка застосуванню при нарахуванні процентів за правомірне користування кредитом не підлягає. Таким чином загальний розмір процентів за правомірне користування кредитом становить 13\~536,28 грн. Відповідачкою сплачено проценти в сумі 12\~126,84 грн. Отже заборгованість відповідачки зі сплати процентів становить 1\~409,44 грн (13 536,28 12 126,84). Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 10\~155,28 грн, що складається з заборгованості за кредитом 8 745,84 грн, заборгованості за процентами 1 409,44 грн. При цьому, ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 623,53 грн (25,74%). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1\~801,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial