Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулось до Новобаварського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Комунальний заклад охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи", в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача неправомірно отриману пенсію в розмірі 74 010, 14 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач посилається\~на те,\~що [PERSON] перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи з 07.02.2023 року, призначену відповідно до Закону № 1058 «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на підставі заяви від 27.02.2023 року за № 1449, виписки з акта огляду міжрайонною Шевченківською МСЕК від 07.02.2023 р. до довідки серії 12ААВ № 688423. Територіальні органи ПФУ припиняють виплати пенсії, зокрема на підставі відповідної інформації від уповноважених установ, отриманої ними в результаті виконання своїх функціональних обов`язків. Виплата пенсії припинена на підставі довідки виданої Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медичко-соціальної експертизи» від 26.12.2024 № 57, в якій зазначено, що розширеною експертною комісією закладу № 5 КЗОЗ «ОЦМСЕ» скасовано рішення міжрайонної ШевченківськоїМСЕК про встановлення [PERSON] інвалідності з 07.02.2023 року. Листом від 13.03.2025 року № 2000-0307-8/39290 [PERSON] було повідомлено про те, що виплату пенсії призупинено у зв`язку зі скасуванням ІІ групи інвалідності. У зв`язку зі скасуванням довідки було зайво виплачено пенсію у розмірі 74 010, 14 грн. за період з 07.02.2023 року по 31.03.2025 року та запропоновано внести зазначені кошти на рахунок ПФУ як зайво виплачена пенсія. Враховуючи, що відповідач права на отримання пенсії по інвалідності не має, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шевченко Дар`єю Станіславівно. подано до суду відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позову та просить суд відмовити в позові в повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на тому, що розширеною експертною комісією закладу № 5 КЗОЗ «ОЦМСЕ» була проведена медико-соціальна експертиза щодо дослідження обґрунтованості та законності встановлення інвалідності міжрайонною Шевченківською МСЕК КЗОЗ «ОЦМСЕ» за результатами якої скасовано інвалідність. Проте на дане засідання [PERSON] не запрошувався, рішення не отримував. Позивачем до матеріалів справи рішення розширеної експертної комісії закладу № 5 КЗОЗ «ОЦМСЕ не додано, а також не зазначає де вони знаходяться, що є його обов`язком згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Згідно довідки № 57 огляд було проведено 26.12.2024 р. заочно. Довідка про невизнання інвалідом надана суду позивачем складена, підписана та скріплена печаткою неуповноваженою особою КЗОЗ «ОЦМСЕ» яка не є МСЕК, а Довідка про невизнання інвалідом не передбачена Порядком про проведення оцінювання повсякденного функціонування особи. Форма первинної облікової документації № 167/о «Довідка про невизнання інвалідом» втратив чинність на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я від №2067 від 10.12.2024 року. (дата складання довідки на довідці безпосередньо не зазначена, до ГУ ПФУ в ХО надійшла 03.03.2025р). [PERSON] пенсію по інвалідності ІІ групи отримував на підставі виписки з акту огляду міжрайонної Шевченківської МСЕК від від 07.02.2023 серії 12ААВ №688423. Заяву на призначення пенсії відповідач подав в передбаченому законом порядку. На момент подання заяви і впродовж усього періоду до 26.12.2024 рішення МСЕК було чинним. Усі документи були дійсними та оформлені відповідно до законодавства. Підстави для призначення пенсії були законні. Група інвалідності встановлювалася на один рік, та в 2024 році була продовжена. За ці роки [PERSON] постійно звертався за медичною допомогою і перебував на лікуванні. Представник відповідача та відповідач вважають, що рішення розширеної експертної комісії КЗОЗ «ОЦМСЕ» від 26.12.2024 про невизнання відповідача особою з інвалідністю з 07.02.2023 не може мати зворотної дії, оскільки: воно не є судовим актом. До 26.12.2024 року у відповідача був правовий статус особи з інвалідністю та відповідач отримував пенсію на законних підставах. Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 10.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача про місце, дату і час розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника за наявними матеріалами у справі. Відповідач [PERSON] \~та його\~представник -\~адвокат Шевченко\~Д.С. в судове засідання не з`явилися, представником подано до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без їхньої участі, проти позову заперечую у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Харківської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я «Обласний центр медико соціальної експертизи» про місце, дату і час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином, в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Так судом встановлено, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 688423 від 13.02.2023, [PERSON] , [INFO] встановлено ІІ групу інвалідності з 07.02.2023 року за загальним захворюванням на строк до 01.03.2024 року. Дата чергового переогляду 07.02.2024 року. Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 309975 від 15.03.2024 року, [PERSON] , [INFO] , встановлена ІІ група інвалідності з 01.03.2024 року за загальним захворюванням на строк до 01.03.2025 року. Дата чергового переогляду 12.02.2025 року. Згідно із довідкою про невизнання інвалідом № 57, [PERSON] 26.12.2024 року оглядався РЕК № 5 КЗОЗ «ОЦМЕ» і за результатами не визнаний інвалідом з 07.02.2023 року. Рішенням ГУ ПФУ від 11.03.2025 року № 204950016991 встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи з 07.02.2023 року, призначену на підставі заяви від 27.02.2023 року за № 1449, виписки з акта огляду медичко-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 688423 від 07.02.2023 року, виданої міжрайонною Шевченківським МСЕК м. Харкова. Повторно розглянуто заяву [PERSON] від 27.02.2023 року про призначення пенсії по інвалідності та прийнято рішення про відмову, оскільки право на призначення пенсії відсутнє. [PERSON] направлено пропозицію про повернення коштів 10.03.2025 року. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Згідно ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»№ 1058-IV від 09.07.2003 пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України № 25-3 від 25.11.2014). Згідно пункту 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку. Отже, стягнення надмірно сплачених сум пенсій передбачене лише у випадках, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації, ненадання відповідної інформації або внаслідок рахункової помилки органу Пенсійного фонду України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Верховний Суд у постанові від 18.08.2020 року у справі №638/10460/17 дійшов висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані пенсійним органом за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 487/3380/16-а та від 11.02.2020 року у справі № 761/41107/16-а. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених чим кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Таким чином, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області або надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з його боку при отриманні наведеної в позові суми, позивач суду не надав. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Питання про судові витрати, підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed