Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

У березні 2025 року до суду надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 20.01.2024між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КРЕДІПЛЮС" та Відповідачем укладено Кредитний договір № 128681 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 6945.00 грн., з яких 5000.40 грн. на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1944.60 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Всупереч умов Договору Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 12807,55 грн., яка складається з наступного: 6945,00 грн. - заборгованість по кредиту; 5461,55 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 401,00 грн. комісія за кредитним договором. 12.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та Позивач уклали Договір факторингу № 12072024 згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором № 128681 від 20.01.2024. Таким чином ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Ухвалою суду від 09.04.2025 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного судового провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач просив розглядати справу без його участі. Відповідач в заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав, просив вимоги про стягнення комісії визнати нікчемними та відмовити в їх задоволенні, також просив відмовити в задоволенні стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №128681, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» надало відповідачу кредит в розмірі 6945.00 грн. в наступному порядку: у розмірі 5000.40 грн. на № рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті; у розмірі 1944.60 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п.2.3\~Договору,\~Проценти за\~користування кредитом\~нараховуються за\~ставкою 600,00\~%\~річних.\~Тип процентної\~ставки фіксована.\~Проценти за\~користування кредитом\~нараховуються з\~дня наступного\~за днем\~отримання кредитуПозичальником протягом\~строку кредитування,\~зазначений в\~п.\~2.6.\~цієї індивідуальної\~частини та/або\~графікомплатежів. Розмір процентної ставки незмінний. За п.\~2.4.\~Договору Знижений\~тариф комісії\~за управління\~та обслуговування\~кредиту складає\~1,00\~гривень.\~Стандартний(базовий)\~тариф комісії\~за управління\~та обслуговування\~кредиту складає\~100,00\~гривень.\~Розмір комісії\~зауправління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Згідно з\~п.\~2.5.\~Договору Комісія\~за надання\~кредиту складає\~1\~944,60\~грн.,\~що нараховується\~та підлягає\~сплаті одноразово\~в деньукладення цього\~Договору за\~ставкою 28,00%\~від загальної\~суми кредиту\~за рахунок\~власних коштів\~Позичальникаабо за\~рахунок кредиту,\~якщо це\~передбачено п.2.2.1.\~цієї індивідуальної\~частини.\~Розмір комісії\~за надання\~кредитуне може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим Договором складає 70 днів з 20.01.2024 р. по 30.03.2024 р. 12 липня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 12072024, за яким право вимоги до відповідача перейшло до позивача на суму 12\~807,55 грн, що підтверджується витягом з Додатку № 1 до Договору Факторингу № 12072024 від 12 липня 2024 року. Згідно з випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 128681, наданим позивачем, станом на 04.03.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 12807,55 грн, що складається з 6945,00\~тіло кредиту, 5461,55\~відсотки, 401,00 грн. просрочена комісія. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 1944,60 грн, а також 401 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/16902/16-ц (провадження № 61-9391зпв18) зазначено, що пункт кредитного договору, за яким позичальник у день надання йому кредиту за договором сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту, є платою споживача кредиту за дії банку щодо встановлення правовідносин, а саме укладення договору, а тому банк не дотримався вимог пункту 3.6 Правил № 168, згідно з яким банк не має права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь або що їх вчиняє банк або споживач із метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. 14 липня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 569/10527/15-ц (провадження № 61-15134св20) вказав, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за ініціювання (видачу) кредиту є нікчемним, оскільки встановлення такої плати було заборонено частиною третьою\~статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частиною четвертою\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~і пунктом 3.6 Правил № 168. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). Крім того, аналізуючи норми ст.\~549-552,\~625,\~1046,\~1048,\~1050 ЦК України, суд вказує на те, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги\~п`ятої ЦК України\~не передбаченого такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії. Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 1945,60 грн., а також 401 грн, та положення договору про нарахування комісії за видачу кредита вважає нікчемними. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн, суд виходить з наступного. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До позовної заяви додано копію договору про надання правничої допомоги № 04/02/2025-01 від 04.02.2025 року, додаткова угода №11 до договору про надання правничої допомоги № 04/02/2025-01 від 04.02.2025 року, Акт прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025) на суму 7000 грн. На думку суду, розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником позивача в розмірі 7000,00 грн. є неспівмірним із складністю справи, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір до 2000,00 грн. Згідно ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, 50 відсотків сплаченої суми позивачем має бути йому повернуто з державного бюджету, а інші 50 відсотків сплаченої суми стягнути з відповідача.

Outcome: approved