Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

21.02.2025р. до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування своїх вимог, позивача у позовній заяві посилався на те, 10.04.2024р. між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 495854-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору відповідачка отримала від позивача кредит у розмірі 17 000 грн., строк кредитування 16 тижнів, до 31.07.2024р. Однак, відповідач належним чином не виконував зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 08.02.2025р. за відповідачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 54 822, 02 грн., з яких: прострочені платежі по тілу кредиту - 17 000 грн.; прострочені платежі по процентах - 35 272, 02 грн.; прострочені платежі по комісії - 2550 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором про надання кредиту № 495854-КС-001 від 10.04.2024р. у розмірі 54 822, 02 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позові просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судові засідання, які були призначені на 14.04.2025р., 10.07.2025р. та 01.09.2025р. відповідач не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації відповідача. Втім, конверти з судовими повістками були повернуті суду за зворотньою адресою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, про дати розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на сайті «Судова влада України». Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом подачі відзиву на позов. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 10.04.2024р. направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 495854-КС-001 про надання кредиту (а.с. 23-27). 10.04.2024р. [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 495854-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою ( а.с. 28-32). 10.04.2024р. між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 495854-КС-001 про надання кредиту. Відповідно до умов договору відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 17 000 грн., строк кредитування - 16 тижнів, термін дії договору до 31.07.2024р., орієнтована загальна вартість наданого кредиту - 35 680 грн., стандартна процентна ставка за кредитом в день - 2,00000000 фіксована, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 12 076, 12 процентів, комісія за надання кредиту - 2550 грн. (а.с. 18-22). Пунктом 3.2.3 зазначеного Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. Вказаний Кредитний договір був укладений сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону [NUMBER] , який боржником було введено/відправлено (а.с. 33-34). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти у загальному розмірі 17 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (номер банківської карти позичальником вказано при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті (а.с. 35)). Крім того, як вбачається з відповіді АТ «Акцент-Банк» від 12.03.2025р., витребувану ухвалою суду від 25.02.2025р. за клопотанням позивача, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Також, по руху вказаного карткового рахунку видно, що 10.04.2024р. на картковий рахунок [PERSON] поступили грошові кошти в розмірі 17 000 грн., якими позичальник активно користувався (а.с. 72-76). Таким чином, картка № [NUMBER] , на яку були переведені грошові кошти позивачем, дійсно належить відповідачу [PERSON] . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію №675-VIII від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015р. на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Отже, Кредитний договір № 495854-КС-001 від 10.04.2024р. укладений сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Презумпцію укладеного між сторонами електронного договору про надання кредиту № 495854-КС-001 від 10.04.2024р. відповідачем не спростовано. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованість станом на 08.02.2025р. у розмірі 54 822, 02 грн., з яких: прострочені платежі по тілу кредиту - 17 000 грн.; прострочені платежі по процентах - 35 272,02 грн.; прострочені платежі по комісії - 2 550 грн. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с. 12-13), який долучено до позовної заяви. Відповідність розрахунку та розміру заборгованості не були спростовані відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача. Таким чином, згідно наданих суду документів вбачається, що після укладення кредитного договору № 495854-КС-001 від 10.04.2024р. [PERSON] отримав у користування кредитні кошти, допустив прострочення погашення заборгованості по тілу кредиту в строк визначений договором, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, а отже, відповідач повністю зобов`язання по погашенню боргу не виконав, чим порушив вимоги ст.1049 ЦК України, у зв`язку з чим позивач має право вимагати стягнення заборгованості за наданим кредитом у розмірі 17 000 грн. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Враховуючи, що відповідач повністю зобов`язання по погашенню процентів за користування грошовими коштами не виконав, чим порушила вимоги ст.1048 ЦК України, позивач має право вимагати стягнення простроченої заборгованості по процентам у розмірі 35 272,02 грн., а також комісію у розмірі 2550 грн., розмір якої обумовлений умовами кредитного договору. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та слід стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 54 822, 02 грн., з яких: прострочені платежі по тілу кредиту - 17 000 грн.; прострочені платежі по процентах - 35 272,02 грн. та прострочені платежі за комісією - 2550 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп., розмір судового збору визначено з урахуванням подачі позову через систему «Електронний суд» (а.с. 9). На підставі викладеного,

Outcome: approved