Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

У травні 2025 позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, судові витрати залишає за собою. В обґрунтування позову вказано, що сторони спільних дітей не мають, наразі припинили спільне проживання, спільного господарства не ведуть та шлюбних відносин не підтримують. Шлюб між ними носить формальний характер. 04.06.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 15.07.2025. Сторони в судове засідання не з`явились, в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. 16.07.2025 від представника позивача адвоката Оніщука В.І., до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника, позов просить задовольнити. 22.07.2025 відповідач через канцелярію суду звернулась до суду із заявою, в якій просить слухати справу без її участі та позовні вимоги визнає. Просить також залишити їй прізвище « [PERSON] » та приєднати до матеріалів справи оригінал свідоцтва про шлюб. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. З 17.11.2022 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1950, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , а також випискою з актового запису про шлюб № 1950 (Дія). В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у сторін спільних дітей, сторони зареєстровані за різними адресами проживання. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даній справі суд враховує, що з позовна заява про розірвання шлюбу надійшла до суду 05.05.2025, в заяві від 16.07.2025 представником позивача позов підтримано, а відповідач в заяві від 16.07.2025 визнала позов. Будь-яких інших заяв (клопотань) на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України).

Outcome: approved