Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

29 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заява обґрунтована тим, що 25.03.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 760838449, відповідно до умов якого Банк надав останній кредит в розмірі 8000 грн., а та зобов`язалася повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, дію якого шляхом підписання додаткових угод було продовжено до 31.12.2024. Згідно з даним договором 28.05.2024 після підписання сторонами реєстру прав вимоги за № 286 відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 760838449 від 25.03.2024. У свою чергу 19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01. Відповідно до даного договору після підписання сторонами реєстру прав вимоги за № 1 відбулось відступлення прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 760838449 від 25.03.2024. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 760838449 від 25.03.2024 на загальну суму 41745,00 грн., яка включає ще штрафні санкції. Відповідач користувалася кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконувала належним чином і станом на час подання позовної заяви має заборгованість у загальному розмірі 37750,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8000,00 грн. та заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 29750,00 грн. В зв`язку з цим, посилаючись на норми ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вищенаведеному розмірі та понесені ним судові витрати у справі. Крім того, представником позивача подано до суду клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк», які становлять банківську таємницю, зокрема: інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів на зазначену платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 8000 грн., інформацію щодо належності номера телефону [NUMBER] до фінансового номеру за картковим рахунком № [NUMBER] та відомостей щодо його знаходження в анкетних даних [PERSON] та надання первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують дану інформацію. Ухвалою суду від 29 липня 2025 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази у справі. У відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128, п.5 ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений судом про справу з направленням йому за місцем реєстрації копії ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач направив відповідачу 15.07.2025 копію позовної заяви з додатками, що підтверджується описом до вкладення листа (а.с.35). У визначений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.03.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 760838449 (а.с.41-52). Договір про надання кредиту підписаний відповідачем 25.03.2024 о 10:45:59 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора ЕВGU. Одночасно з підписанням договору відповідачем було підписано й паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» ( а.с.39-40). Нормою п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до пункту 2 Кредитного договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в сумі Кредитного ліміту у розмірі 8000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Сума Кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. Договору, є Загальною сумою Кредиту за цим Договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника. Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 8000 грн. 00 коп. 25.03.2024 (що є датою надання Кредиту). Відповідно до п.5.1 Кредитного договору, кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки [NUMBER], що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором. Реквізити платіжної банківської карти для перерахування кредитних коштів були зазначені відповідачем при подачі заявки. Судом достовірно встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останній 25.03.2024 кредит в сумі 8000,00 грн. шляхом перерахунку коштів на її банківську карту № [NUMBER] . Відповідно до поданої заявки (а.с.30) та умов кредитного договору, первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 8000 грн. зі сплатою 2,5 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. 19.08.2025 на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду надійшла відповідь щодо рахунків, відкритих у банку на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у якій підтверджено факт відкриття рахунку на її ім`я, належність останній карткового рахунку [NUMBER] , на який 25.03.2024 здійснено переказ коштів на суму 8000 грн. та належність номера телефону [NUMBER] до фінансового номеру за зазначеним картковим рахунком. Надходження відповідних коштів підтверджується й платіжним дорученням № 35ca09fe-4685-4bc8-b7ec-32a3559622ba від 25.03.2024 (а.с.12) Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало в повному обсязі, надавши останній кредит в сумі 8000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на зазначену нею платіжну картку, емітовану в АТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів у встановлений строк. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, дію якого шляхом підписання додаткових угод було продовжено до 31.12.2024 (а.с.85-97). Згідно з даним договором 28.05.2024 після підписання сторонами реєстру прав вимоги за № 286 відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 760838449 від 25.03.2024. У свою чергу 19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01 (а.с.77-80). Відповідно до зазначеного договору після підписання сторонами реєстру прав вимоги за № 1 відбулось відступлення прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 760838449 від 25.03.2024. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 760838449 від 25.03.2024 на загальну суму 41745,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8000,00 грн., заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 29750,00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 3995 грн. (а.с.69-72). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, за результатами дослідження та оцінки доказів у справі, суд вважає, що позивач отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в грошовому зобов`язанні, зазначені в договорі кредитної лінії за № 760838449 від 25.03.2024. З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконував належним чином і у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 37750,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8000,00 грн. та заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 29750,00 грн. Зі змісту позовної заяви встановлено, що при поданні позову позивач виключив суму штрафних санкцій із розміру заборгованості відповідача, відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що обставини на які посилається позивач підтверджуються належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні, в той же час відповідачем не надано жодних належних доказів, що підтверджують необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, умови кредитного договору та договори відступлення права вимоги, які дають право ТОВ «Юніт Капітал», як кредитодавцю, звернутися до суду із позовом про повернення грошових коштів та нарахованих відсотків, суд вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором кредитної лінії № 760838449 від 25.03.2024 у загальному розмірі 37750,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 8000,00 грн. та заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в розмірі 29750,00 грн. та виникла внаслідок неналежного виконання взятих [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Що стосується розподілу судових витрат, то суд робить наступні висновки. Так, відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно платіжної інструкції при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги повністю задоволено судом, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вся сума судового збору. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на правочинну допомогу в розмірі 7000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц. Так, у матеріалах справи міститься: копія договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, копія протоколу погодження вартості послуг, копія акту прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 на суму 7000 грн., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.54-58). На думку суду, витрати позивача на професійну допомогу є документально підтвердженими. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не подавалося, хоча відповідно до положень частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності У своїй Постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) Верховний Суд висловив позицію про те, що саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Таким чином, суд позбавлений можливості зменшення заявлених судових витрат на правничу допомогу за власною ініціативою та вважає необхідним стягнути їх з відповідача на користь позивача в заявленому останнім розмірі (7000 грн.). Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у загальному розмірі 9422,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved