Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] в яких просить позбавити батьківських прав [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , Адреса реєстрації: [ADDRESS] ) щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач у справі - [PERSON] , являється батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому у встановленому законом порядку шлюбі згідно свідоцтва про шлюб від 24 квітня 2020 року серія [NUMBER] , виданого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), однак на даний час проживають окремо. У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває справа № 523/12901/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Як зазначив позивач у своєму позові, відповідачка у справі - [PERSON] наразі не виконує належним чином, та навіть ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього [PERSON] . Починаючи з 2022 року сторони у справі не проживають разом. З того ж часу Відповідачка встигла звернутися до суду з низкою позовних заяв, а саме: - З позовною заявою про розірвання шлюбу (справа № 523/12901/22) - З позовною заявою про поділ майна подружжя (справа № 947/2273/23) - З позовною заявою про стягнення аліментів (справа № 523/805/23); - З позовною заявою про визначення місця проживання дитини (справа № 523/12464/22). На думку позивача, [PERSON] не вчиняє жодних дій, окрім звернення до суду, направлених на прийняття участі у житті свого сина, його вихованні та забезпеченні його потреб, не має бажання зустрічатися зі своїм сином, не пропонує матеріальну допомогу у забезпеченні сина та навіть не намагається комунікувати зі своїм чоловіком та домовлятися з останнім щодо способів участі у житті дитини. Отже, станом на сьогоднішній день [PERSON] свої батьківські обов`язки у повній мірі не виконує: вихованням сина не займається, не приділяє достатньо уваги, стала байдужо ставитися до інтересів та почуттів дитини, не підтримує ніякого емоційного контакту з дитиною та не бере участі у його житті. Також може дозволити собі підвисити голос на дитину. Позивач посилається на довідку №463 про перебування відповідачки на диспансерному обліку у КНП «НАРКОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР м. МАРІУПОЛЬ». Згідно з інформацією, яка міститься у довідці № 209 від 18.01.2016 р. [PERSON] пройшла огляд лікаря-нарколога у КНП «НАРКОЛОГІЧНИЙ ДИСПАНСЕР м. МАРІУПОЛЬ», за висновком якого відповідачці було поставлено діагноз: психологічний розлад внаслідок вживання алкоголю. Також позивач звернув увагу суду на те, що станом на сьогоднішній день, у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває справа № 523/17524/23 за заявою [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна. Позивач зазначив, що батько дитини, [PERSON] , є працевлаштованим, має самостійний та стабільний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дитини. Любить та дбає про свого сина, та готовий взяти на себе основну турботу та відповідальність за нього, забезпечити найкращі умови розвитку дитини, піклуватися про неї, сприяти її духовному та фізичному розвитку. Таким чином, оскільки [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у наркологічному диспансері, має діагноз: психологічний розлад внаслідок зловживання алкоголем, то повною мірою піклуватися про фізичний, моральний, та духовний розвиток дитини, повністю утримувати її матеріально змоги не має. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Враховуючи зазначене в позовній заяві та інших документах по суті справи, позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На адресу суду 03 квітня 2024 року надійшла позовна заява [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) до [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ), третя особа: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 9) про позбавлення батьківських прав. 16 квітня 2024 року (а.с.80) провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 28 червня 2024 року стороною відповідача надано відзив на позовну заяву. (а.с. 94-103). Відповідач заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідач зазначив, що посилання позивача щодо невиконання [PERSON] батьківських обов`язків, неможливості утримувати сина та щодо її байдужості до інтересів та почуттів сина спростовується наступними обставинами: - [PERSON] має стабільний заробіток, працює у ТОВ «Спринтер «ЦЕНТР», аналітиком з питань фінансово економічної безпеки з 01 листопада 2022 року по теперішній час, має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи. Згідно з внутрішніми документами компанії дана посада за бажання співробітника передбачає дистанційну роботу, що підтверджується довідкою ТОВ «СПРИНТЕР-ЦЕНТР» вих. №165 від 03.05.2023 року, характеристикою від 05.05.2023 року за вих. № 169. Окрім того посада, яку обіймає [PERSON] , передбачає дистанційну роботу, у зв`язку з чим вона має можливість в повній мірі опікуватись та займатись дитиною, що підтверджується довідкою з місця роботи. На підтвердження працевлаштування відповідачки надано: копія наказу (розпорядження) №1291-к від 31.10.2022 року про прийняття на роботу; копія довідки №10 від 12.01.2023 року із зазначенням доходу; копія характеристики від 22.12.2022 року. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 від 04.05.2023, [PERSON] з листопада 2022 року отримує заробітну плату на рівні 10367,50 грн. на місяць, що підтверджує її спроможність матеріально утримувати дитину на належному рівні. [PERSON] позитивно характеризується як з місця роботи, так і з місця проживання, що підтверджується відповідними довідками. [PERSON] з моменту воєнного агресії росії на території України постійно займається волонтерською допомогою Збройним силам України, що підтверджується відповідними подяками від військових частин. В квартирі за адресою: [ADDRESS] , де мешкає відповідачка, повністю створені умови для проживання дитини, її розвитку та дозвілля. За місцем свого фактичного проживання [PERSON] характеризується дуже позитивно, що підтверджується характеристикою від 03.05.2023 року (за підписом сусідів), заявами сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З дати народження [INFO] [PERSON] проживав у сім`ї з батьками, сторонами по даній справі, [PERSON] та [PERSON] . З початку серпня 2022 року по жовтень 2022 року, малолітній [PERSON] проживав із батьком [PERSON] , та його батьками [PERSON] та [PERSON] у м. Ужгород, точна адреса перебування дитини матері не повідомлялася. Місце проживання дитини без погодження з матір`ю було примусово змінене. [PERSON] забрав дитину та утримував її без повідомлення фактичного місця перебування. [PERSON] лише періодично надсилав фотографії дитини матері. В квартирі за адресою: [ADDRESS] , де мешкає позивачка, повністю створені умови для проживання дитини, її розвитку та дозвілля. Дитина начебто перебуває зараз з батьком, однак з 17.03.2023 року відповідачка сина не бачила, про реальне місце перебування не знає, адже батько дитини на зв`язок не виходить та приховує місце знаходження дитини. Як зазначив відповідач у своєму відзиві, позивач своїми протиправними діями позбавляє відповідачку усілякої можливості бачитись з малолітнім [PERSON] . [PERSON] навпаки готова та має реальне бажання забезпечувати якнайкращі інтереси дитини, тому звертається до суду для захисту своїх прав та [PERSON] в інших судових провадженнях. Щодо посилання позивача в позові на те, що відповідачка начебто перебуває на наркологічному обліку та має психічні розлади, що несе небезпеку для дитини не відповідає дійсності з наступних підстав: Позивачем були надані документи, що відповідачка начебто перебуває на наркологічному обліку та має психічні розлади, а саме: 1. Довідка КНП «Психіатрична лікарня м. Маріуполя» №2809 від 14.08.2017 за підписом в.о. зав. Диспансерним відділенням Н.Є. Піщаної, відповідно до якої [PERSON] , 1993 р.н., мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку лікаря-психіатра м. Маріуполя з 21.07.2016. 2. Довідка КНП «Наркологічний диспансер м. Маріуполь» №463, відповідно до якої [PERSON] , 1993 р.н., перебуває на обліку в КНП «Наркологічний диспансер м. Маріуполь» з 20.07.2016. 3. Довідка КНП «Наркологічний диспансер м. Маріуполь» №195 від 15.06.2015 за підписом лікаря [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] , 1993 р.н., мешкає за адресою: [ADDRESS] , пройшла огляд лікаря-нарколога в КНП «Наркологічний диспансер м. Маріуполь» з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. За висновками огляду встановлений психологічний розлад внаслідок вживання алкоголю. Вказані вище документи є підробленими, адже [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) ніколи не перебувала на обліку ані у нарколога, ані у психіатра, не проходила будь-яких оглядів та не отримувала будь-яких довідок. Неозброєним оком видно, що всі три документи написані однією і тією ж особою, хоча видані в різних лікарнях, різними лікарями та у різний проміжок часу. У вказаних довідках зазначена адреса проживання: [ADDRESS] , в той час як [PERSON] під час проживання в м. Маріуполь, проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] познайомились лише в 2019 році, і останній жодним чином не мав змоги отримати вказані довідки. 18 вересня 2024 року стороною позивача надано відповідь на відзив. (т.2, а.с. 1-6). В своїй відповіді на відзив , позивач зазначив, що що мати дитини наразі не приймає жодної участі у житті свого сина. Усі обов`язки щодо його утримання, виховання та навчання повністю виконує позивач у справі.Протягом року, відповідачка ніяк не намагається контактувати з батьком дитини. З її боку спроби зв`язатися з [PERSON] мають місце виключно напередодні судових засідань у судових справах.Позивач пояснює, що він жодним чином не перешкоджає матері у побаченнях з сином, проте, з її боку відсутні спроби контактувати з батьком свого сина. При цьому, дитина вже тривалий час проживає разом з батьком, який повноцінно забезпечує усі його потреби та створює належні умови проживання та розвитку для свого сина. Позивач вказує, що сумніви відповідачки стосовно законності довідок ґрунтуються виключно на особистих здогадках [PERSON] та не підтверджуються доказами, і що вона не спростувала відомості щодо перебування на наркологічному обліку у період видачі довідок, долучених до позовної заяви. Позивач вважає, що відзив [PERSON] на позовну заяву у справі № 523/5567/24 необґрунтованим та не підкріпленим жодними належними доказами. 25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Суворовський районний суд міста Одеси змінено на Пересипський районний суд міста Одеси. Представник позивача - адвокат Мартишко А. С. надала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона буде представляти інтереси [PERSON] у кримінальній справі №947/12615/25. Представник відповідача - адвокат Чумаченко С. О. надав заяву про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, позовні вимоги [PERSON] не визнає та просила відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи надав на адресу суду заяву від 25 серпня 2025 року в котрій зазначив, що 31 травня 2024 року за вх. № 1299/01-11, до Київської районної адміністрації Одеської міської ради яі ор ану опіки та піклування звернувся із заявою гр. [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Для повного та всебічного розгляду питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також складання висновку для надання його до суду, необхідно здійснити акт обстеження умов проживання дитини та підтвердити факт місця проживання малолітнього [PERSON] , на території Київського району м. Одеси, та поспілкуватися з малолітнім [PERSON] , [INFO] , з означеного питання. Листами від 06 серпня 2024 року, 28 серпня 2024 року, 24 жовтня 2024 року. 28 січня 2025 року, позивача по справі та його представника адвоката Ангеліну Драгун, проінформовано про необхідність здійснення вищевказаних дій. Станом на 25 серпня 2025 року, жодної інформації про місцезнаходження [PERSON] та його малолітнього сина, ані від сторони позивача до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, не надходило. Крім того, представник третьої особи в зазначеній заяві просив справу розглянути за відсутності третьої особи та при проголошенні рішення врахувати права та інтереси дитини. Щодо неявки сторони позивача в судове засідання суд зазначає наступне. Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ. Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7. Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44). Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів). Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності позивача. З`ясував обставини справи, проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.04.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , актовий запис № 696 від 24.04.2020 р., зареєстрований Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). [INFO] у шлюбі народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , актовий запис № 5167 від 05.10.2020 р., зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13.12.2023 р. було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини та визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . По справі № 523/12464/22 Суворовським районним судом м. Одеса встановлено, обидва з батьків характеризуються позитивно, не перебувають на обліку в наркологічному та психіатричному медичних закладах, мають самостійних дохід та забезпечені житлом, тобто обидва мають гарні особистості, здатні забезпечити належні умови для виховання та розвитку малолітнього сина [PERSON] ; що з жовтня 2022 року по 17 березня 2023 року малолітній проживав разом із матір`ю, а з березня 2023 року мати не спілкується з дитиною та не бачить її, а між сторонами напружені відносини, і батько за час розгляду справи не надав матері можливості спілкуватися з дитиною. Таким чином, стороною відповідача спростовано те, що [PERSON] наразі не виконує належним чином, та навіть ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього [PERSON] , оскільки батько дитини тривалий час перешкоджає зустрічам матері з дитиною та не надає матері можливості спілкуватися з дитиною, фактично самовільно відсторонив матір дитини від спілкування, виховання, виконання обов`язків щодо сина, самовільно позбавив відповідачку будь-якого зв`язку з сином. Щодо посилання позивача на те, що відповідач перебуває на диспансерному обліку, а також їй поставлено діагноз: психологічний розлад внаслідок вживання алкоголю, що підтверджується відповідними довідками, суд відхиляє зазначені доводи, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Вимоги вищевказаних норм законодавства позивачем виконані не були. До матеріалів електронної справи додані копії довідок (а.с. 39-42), котрі жодним чином не засвідчені та не зазначено де перебувають оригінали вказаних довідок. Крім того, зазначені довідки датовані 2016-2017 роками, а на час розгляду справи судом наступив вересень 2025 року. Щодо інших доводів позивача, вони спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, що відображені в відзиві на позовну заяву. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Пунктом 15 законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав; нормативно-правовий акт № 3 від 30.03.2007" Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] , ґрунтуються на ухиленні відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України). З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 162 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. За змістом частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Таким чином позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Даних щодо застосування заходів впливу у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків та їх безрезультатності матеріали справи також не містять. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме: невиконання матір`ю батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки [PERSON] суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав як гострої соціальної необхідності у застосуванні такого втручання у права, захищені статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] , тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed