Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою та просить суд встановити факт проживання її однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з безвісно зниклим 04.03.2023 військовослужбовцем [PERSON] , [INFO] , посилаючись на необхідність отримання одноразової грошової допомоги. В обґрунтування вимог заявником зазначено, що вона з 15 жовтня 2006 року (дати розірвання офіційного шлюбу [PERSON] ) перебувала у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] , проживали та були зареєстровані по [ADDRESS] , мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного, бюджет, витрати, купівля майна для спільного користування, допомога один одному, тощо. Спільних дітей у них не було, будь-яких інших родичів у [PERSON] також немає. 04.02.2023 [PERSON] безвісти зник під час бойового зіткнення з підрозділами рф, тому з метою подання документів для призначення пенсії та отримання компенсації, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду\~від 09\~травня 2025\~року прийнято\~до розгляду\~заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 12 червня 2025 року залучено до участі у справі заінтересованою особою Головне управління Національної гвардії України. У судовому засіданні заявник [PERSON] на задоволенні вимог наполягала з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Представник заінтересованої особи Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України в обґрунтування письмових пояснень зазначив про наявність спору про право, що є підставою для залишення заяви без розгляду. Крім того акцентовано увагу на положеннях частини 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку № 884 від 30.11.2016, якими не передбачено можливості виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця будь-яким іншим особам крім тих, які вказані в переліку пункту 6 Порядку № 884. Тому просить залишити заяву без розгляду. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що заявниця її сусідка, яку вона знає більше 20 років. [PERSON] жив спільно з [PERSON] років 15-20 як співмешканці, у них був спільний бюджет. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що заявниця її подруга з дитинства. [PERSON] цивільний чоловік [PERSON] , проживав із нею приблизно з 2001 року по [ADDRESS] . Вони вели спільно господарство, однак не знає де і ким працював [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що заявниця її сусідка і дійсно проживала спільно з [PERSON] з 2000 року по [ADDRESS] як жінка та чоловік. Вони вели спільне господарство, [PERSON] десь працював, однак вона не знає де і ким працював. Вислухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 04 лютого 2023 року старший солдат [PERSON] , [INFO] зник безвісти на північній околоти м. Бахмут Донецької області під час бойового зіткнення з підрозділами збройних сил рф (а.с. 8 копія сповіщення). Положеннями пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону). У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення. Згідно пункту 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884, Виплата грошового\~забезпечення здійснюється: особам,\~визначеним в\~особистому розпорядженні\~на випадок\~полону,\~відповідно до\~зазначеного розміру\~частки у\~відсотках після\~здійснення встановлених\~законом відрахувань.\~У разі\~відсутності в\~особистому розпорядженні\~на випадок\~полону стовідсоткового\~розподілу грошового\~забезпечення нерозподілена\~частка грошового\~забезпечення зберігається\~за військовослужбовцями; у\~разі відсутності\~особистого розпорядження\~на випадок\~полону -\~рівними частками\~в загальній\~сумі 50\~відсотків грошового\~забезпечення (після\~здійснення встановлених\~законом відрахувань)\~-\~дружині (чоловіку),\~законним представникам\~малолітніх (неповнолітніх)\~дітей,\~дітям з\~числа осіб\~з інвалідністю\~з дитинства\~(незалежно\~від віку)\~або їх\~законним представникам\~та батькам\~військовослужбовців (крім\~тих із\~зазначених осіб,\~які одержують\~від військовослужбовців\~аліменти,\~а також\~батьків,\~позбавлених батьківських\~прав,\~за умови,\~що ці\~права не\~були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Отже, обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20). Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 5 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18). У постанові від 7 лютого 2024 року у справі № 383/821/22 (провадження № 61-5935св23) зазначено, що «предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства». Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, правомірною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 442/3741/21 (провадження № 61-1292св23). У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2023 року у справі № 463/11211/19 (провадження № 61-1214св23) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. При зверненні до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, надала суду: -копію акту про фактичне проживання особи, складеного 29.02.2024 мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , згідно якого за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2006 року мешкали [PERSON] разом з [PERSON] та вели спільне господарство; -копію сповіщення сім`ї про зникнення безвісти [PERSON] , направленого на ім`я [PERSON] (хто є вказана в сповіщенні сім`ї особа, заявник суду не пояснила); -копію довідки про реєстрацію за одним місцем проживання з [PERSON] разом з [PERSON] ; -копію витягу з ЄРДР за заявою [PERSON] про внесення відомостей по факту зникнення безвісти [PERSON] (ураховуючи, що органи поліції зобов`язані вносити відомості до ЄРДР на підставі будь-якої заяви, в тому числі без підтвердження факту сімейних відносин чи зв`язків із особою, зниклою безвісти); -копію рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05.10.2006 про розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] . Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Таким чином, [PERSON] виходячи з наданих доказів просить установити факт проживання її з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу лише на підставі показів свідків, що не можна вважати повним, всебічним та об`єктивним встановленням цих обставин. Наданий до суду акт лише підтверджує факт проживання [PERSON] у вказаний період по [ADDRESS] , однак не дає підстави стверджувати наявність фактичних шлюбних стосунків у спірний період з [PERSON] , оскільки сам факт спільного проживання без установлення ведення спільного господарства, спільного побуту та спільного бюджету, не є підставою для встановлення факту проживання заявниці з [PERSON] саме однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Таким чином заявниця не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження ведення з [PERSON] спільного господарства, наявності у неї з ним спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання за власні кошти чи спільні кошти іншого майна в інтересах сім`ї, а тому не довела факту проживання разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 442/3741/21 (провадження № 61-1292св23) у період з 15.10.2006 до 04.02.2023. Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 722/1219/21 (провадження № 61-3321св23) де Верховний Суд погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю, виходив із того, що в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував факт проживання сторін однією сім`єю чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, що є підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. У постанові від 22 липня 2022 року у справі № 189/630/16-ц (провадження № 61-15921св21) Верховний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачка не довела сумісного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, зокрема ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20 (провадження № 61-1904св22) зазначено, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. При цьому самі по\~собі показання\~свідків не\~є підставою\~для встановлення\~факту проживання\~однією сім`єю (постанова Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 554/6033/22). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed