Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

09 травня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява, яка обґрунтована тим, що 25 липня 2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». 26 березня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 738971, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику в сумі 7 000,00 грн. строком дії на 30 днів. Договір укладений в електронній формі відповідно до\~закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000,00 грн. Однак, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 19\~525,00 грн., а саме: сума основного боргу за тілом кредиту\~- 5\~550,00 грн., сума боргу за процентами\~ 11\~385,00 грн., сума боргу за пенею і штрафами 2\~640,00 гривень. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п. 2.2 договір факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, окрім іншого, зазначено, що у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги\~кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 21 серпня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено додаткову угоду № 24, на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 24 від 21 серпня 2019 року про те, що що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 738971 від 26 березня 2019 року перейшло до нового кредитора ТОВ «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС». До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також зазначив, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням ч. 2\~ст. 625 ЦК України, а тому позивачем було нараховано на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних. Сума збитків з урахуванням 3% річних становить 1\~758,85 гривень, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань\~8\~063,91 гривень. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 29\~347,76 грн. Тому, ТОВ «ВІН ФІНАНС» вимушено звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив стягнутиз відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 29\~347,76 гривень та понесені судові витрати з розгляду справи, зокрема зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 14 травня 2025 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить розглядати дану справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, тому суд на підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена упостанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). \~ \~ \~ \~За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК Українивирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 26 березня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 738971, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 7 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`ячалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, позика надається строком на 30 днів, процентна ставка за користування кредитом фіксована: знижена процентна ставка\~0,02 % від суми позики за кожен день користування позикою (6,57 % річних) у межах строку надання позики, стандартна процентна ставка\~1,80 % від суми позики за кожен день користування позикою (657,00 % річних). (а.с. 34-35). \~ \~ \~ \~12 квітня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як фактором та ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 29-31). \~ \~ \~ \~У пункті 2.2 вказаного договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року сторони обумовили, що відступлення права вимоги за цим договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком, та не змінює попередній. \~ \~ \~ \~21 серпня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено додаткову угоду № 24, на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 24 від 21 серпня 2019 року про те, що що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 738971 від 26 березня 2019 року перейшло до нового кредитора ТОВ «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ас. 23). \~ \~ \~ \~Згідно з розрахунком заборгованості до договору № 738971 від 26 березня 2019 року складеного директором ТОВ «Авентус Україна» на дату відступлення прав вимоги, заборгованість за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 738971 від 26 березня 2019 року становить 19\~525,00 грн., а саме: сума основного боргу за тілом кредиту\~- 5\~550,00 грн., сума боргу за процентами\~ 11\~385,00 грн., сума боргу за пенею і штрафами 2\~640,00 гривень (а.с. 24-25). \~ \~ \~ \~З розрахунку заборгованості до договору № 738971 від 26 березня 2019 року встановлено, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» за період з 01 квітня 2022 року по 01 квітня 2025 року до основної суми боргу за кредитним договором було нараховано: 1\~758,85 гривень суму збитків з урахуванням 3 % річних; 8\~063,91 гривень суму збитків інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань (а.с. 4-5). \~ \~ \~ \~Згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» № 1706 від 25 липня 2024 року, було прийнято рішення про зміну найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (а.с. 42). \~ \~ \~ \~Відповідно до наказом № 55-к від 25 липня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (а.с. 37). \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Приписами п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. \~ \~ \~ \~Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. \~ \~ \~ \~Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). \~ \~ \~ \~За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст.1077 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). \~ \~ \~ \~Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. \~ \~ \~ \~Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17 та від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. \~ \~ \~ \~Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. \~ \~ \~ \~Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. \~ \~ \~ \~Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. \~ \~ \~ \~Так, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, в обґрунтування свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором № 738971 від 26 березня 2019 року посилався на те, що він набув відповідне право вимоги 12 квітня 2018 року на підставі Договору факторингу № 1 укладеним між ним та ТОВ «Авентус Україна», додаткової угоди № 24 від 21 серпня 2019 року та реєстру прав вимоги № 24 від 21 серпня 2019 року. \~ \~ \~ \~Натомість, під час розгляду даної справи судом встановлено, що правовідносини за договором позики № 738971 від 26 березня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем виникли 26 березня 2019 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. \~ \~ \~ \~Більш того, суд зауважує, що з витягу з Реєстру боржників № 24 (від первісного кредитора), в якому зазначено відповідача, який датується 21 серпня 2019 року, тобто через рік після укладення договору факторингу, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Авентус Україна», було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище договором позики. Тобто, на момент укладення договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. \~ \~ \~ \~Так, Верховний Суд у своїй постанові від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17 вказав на те, що підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Натомість, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. \~ \~ \~ \~При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у своїх постановах від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20 неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. \~ \~ \~ \~Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, зважаючи на те, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» не довело порушення саме його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за договорами позики № 738971 від 26 березня 2019 року, який укладений після відступлення ТОВ «Авентус Україна» права вимоги за договорами позики на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки ТОВ «Авентус Україна» не мало права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. \~ \~ \~ \~Крім того, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та, постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 та від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, Верховний Суд вказав на те, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. \~ \~ \~ \~Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. \~ \~ \~ \~Так, у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 та від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 Верховний Суд вказав на те, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. \~ \~ \~ \~Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. \~ \~ \~ \~Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17. \~ \~ \~ \~Крім того, Верховний суд у своїх постановах від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 та від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 вказав на те, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. \~ \~ \~ \~Зазначене свідчить про те, що позивач не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором\~№ 765594 від 04 квітня 2019 року, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. \~ \~ \~ \~Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. \~ \~ \~ \~Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних праві обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. \~ \~ \~ \~У зв`язку із відмовою у задоволенні заявлених вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed