Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 21 липня 2025 року адвокат Фрей Андріан Васильович звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача Лопатинської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №058189 від 10 жовтня 2001 року, виданий на підставі Рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, видано після смерті спадкодавця. Згідно вищезазначеного нотаріусом було постановлено відмовити гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Те, що Державний акт видано після смерті спадкодавця перешкоджає Позивачу реалізувати свої спадкові права у позасудовому порядку, а тому змушений звернутися з позовом до суду за визнанням права власності на земельні ділянки у порядку спадкування (а.с.3-11). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 22 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання (а.с.1-2). Представник позивача Фрей А.В. подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.59). Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, складу суду довіряє (а.с.56). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому засіданні. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи З Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 10 квітня 2025 року, виданого повторно Радехівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що Позивач [PERSON] народився [INFO] в с. Нивиці Радехівського району Львівської області, про що 28 березня 1964 року було складено відповідний актовий запис №14. Батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.45). Із Довідки від 06 серпня 2000 року, виданої Відділом РАГС Радехівського районного управління юстиції Львівської області видно, що батько Позивача [PERSON] народився [INFO] в с. Нивиці Радехівського району Львівської області, про що 10 квітня 1931 року було складено відповідний актовий запис №10. Батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.16). [INFO] померла мама Позивача [PERSON] у віці 88 років в с. Нивиці Радехівського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області 25 січня 2018 року (а.с.46). [INFO] помер батько Позивача [PERSON] у віці 93 роки в с. Нивиці Червоноградського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Лопатинською селищною радою Червоноградського району Львівської області 01 травня 2024 року (а.с.48). [INFO] померла баба Позивача [PERSON] у віці 100 років в с. Нивиці Радехівського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області 17 липня 2000 року (а.с.47). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина та залишилось наступне спадкове майно, а саме: земельні ділянки загальною площею 1,9314 га, на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №058189 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №16313 від 10.10.2001 року. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що спадкодавцю було передано наступні земельні ділянки: земельна ділянка загальною площею 0,3756 га; земельна ділянка загальною площею 0,5059 га; земельна ділянка загальною площею 1,0499 га (а.с.13-14). Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №058096 було видано на підставі Рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області від 13 серпня 2001 року. Відповідно до списку громадян, що додається до цього рішення Нивицької сільської ради Львівської області, зазначена Спадкодавець [PERSON] (порядковий номер 89), якій був виданий державний акт на право власності на землю (а.с.19-32). Ринкова вартість вищезгаданих земельних ділянок, які мають загальну площу 1,9314 га, що розташовані за адресою: Львівська область, Шептицький район, с. Нивиці, без ПДВ становить 270 616, 00 грн, що видно зі звіту про оцінку майна, який проведений СОД ТОВ «БАЗІС-ЦЕНТР» 06.08.2025 (а.с.33-39). Із Довідки №139 від 01 березня 2024 року, виданої Нивицьким старостинським округом Червоноградського району Львівської області видно, що в селі Нивиці Червоноградського району Львівської області народилася і проживала до дня смерті гр. [PERSON] (померла [INFO] ), якій дійсно належить Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №058189 від 10.10.2001 року, зареєстрований за №16313 на [PERSON] . Інших осіб, з такими прізвищами, ім`ями та по батькові на території Нивицького старостинського округу Червоноградського району Львівської області немає (а.с.15). Як видно з Довідки №06/38-371 від 18 березня 2025 року, виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Львівської області, [PERSON] (померла [INFO] ) постійно по день смерті була зареєстрована і проживала в житловому будинку по [ADDRESS] . Разом з померлою [PERSON] на день смерті проживали і були зареєстровані: 1. Внук [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Із Довідки №06/38-804 від 17 квітня 2024 року, виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Львівської області про те, що гр. [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] є однією і тією ж самою особою. Інших осіб з таким самим призвищем, ім`ям та по батькові на території Нивицького старостинського округу Червоноградського району Львівської області немає (а.с.17). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №76483114 від 04.04.2024, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилися та не видавалися, тобто за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.17). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області від 15.05.2025 №151/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Нивицької сільської ради Червоноградського району (колишнього Радехівського) Львівської області, було встановлено наступне. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії слугувало те, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №058189, виданий на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради від 13.08.2001 зареєстрований 10 жовтня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16313, тобто після смерті Спадкодавця, а відповідно до ст. 9 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю (а.с.43-44). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями\~549, 554 ЦК Української РСР\~спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті\~528\~та 534\~цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Оскільки у цьому випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що державний акт на право власності на землю виданий після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, суд робить висновки, що позовні вимоги сторони про визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved