Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визначення її довірителю додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті його матері, який обґрунтувала наступним. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , померлої [INFO] , яка за життя склала на випадок своєї смерті заповіт, в якому спадкоємцями свого майна зазначила свого сина, тобто позивача по справі, та доньку [PERSON] , [INFO] в рівних долях. Дочка [PERSON] , яка вказана у заповіті, померла [INFO] і на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , її довіритель [PERSON] залишився єдиним спадкоємцем. До складу спадщини входить житловий будинок загальною площею 72,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності та земельна ділянка загальною площею 3,9735 га, місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, територія Ладижинської сільської ради, кадастровий номер 7124385100:03:001:0423, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Мати позивача за рік до своєї смерті проживала разом з сім`єю позивача у [ADDRESS] . Також, після отримання травми закритого перелому шийки лівої стегнової кістки з грудня 2022 року по січень 2023 року вона проходила лікування у МКЛ №11 у м. Одесі і саме в м. Одеса мати позивача померла, про що відображено у свідоцтві про її смерть. Позивач вважав, що прийняв спадщину своєчасно, оскільки на момент смерті матері мешкав разом з нею у своїй квартирі у м. Одесі. Про існування вказаного заповіту позивачу відомо не було, його копію він не отримував, а знайшов його лише в грудні 2023 року, коли переглядав наявні в будинку матері документи. Звернувшись у грудні 2023 року до приватного нотаріуса у м. Одесі, позивачу було роз`яснено що потрібно звернутись до нотаріуса за місцем знаходження спадкового майна померлої матері, тому 15 грудня 2023 року позивач звернувся до [PERSON] , приватного нотаріуса Уманського нотаріального округу Черкаської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину як єдиний спадкоємець, який фактично прийняв спадщину та не відмовлявся від спадщини і цього ж дня нотаріусом була відкрита спадкова справа №66/2023. Разом з тим, позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач є директором ТОВ «ТЕФФ» та для підтримання господарської діяльності та зберігання робочих місць у період повномасштабного вторгнення рф на територію України вимушений постійно знаходиться у відрядженнях у інших місцях України та за кордоном, що підтверджується відповідними наказами підприємства. Оскільки мати позивача останній рік мешкала разом з його сім`єю у м.Одесі, де і померла, позивач вважав, що ним не був пропущений встановлений законом строк для прийняття спадщини. Вважає, що вищевказані причини є поважними, а іншого шляху, крім судового, яким би можна було реалізувати спадкові права її довірителя не існує, тому він і вимушений звернутися до суду з цим позовом. Просить суд, визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в три місяця з дати набрання відповідним судовим рішенням законної сили. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність та у відсутність її довірителя, позовні вимоги та факти, викладені у позові підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Ладижинської сільської ради в судове засідання не з`явився, від представника відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, у якій просить суд розгляд справи проводити без його участі, щодо задоволення позову покладається на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомляла. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши позицію сторін, викладену у заявах, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено про те, згідно постанови приватного нотаріуса Волошенюк Л.О. від 15.12.2023, позивачу по справі [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер 7124385100:02:000:0423, місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, територія Ладижинської сільської ради, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в зв`язку з пропущенням строку прийняття спадщини. Цією ж постановою, нотаріусом було встановлено, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Строк прийняття спадщини закінчився 16 липня 2023 року. Згідно довідки № 418/07-20/07-12, виданої Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області 23 листопада 2023 року, вищевказана спадкодавиця проживала одиноко. Згідно матеріалів спадкової справи [PERSON] не вчинив жодних дій, передбачених ст. ст. 1268 та 1269 ЦК України, а саме: не подав заяву про прийняття спадщини на протязі шести місяців з дня смерті та не проживав і не був зареєстрований разом із спадкодавицею на момент смерті. Також нотаріусом встановлено, що [PERSON] не був на момент смерті спадкодавця малолітнім, неповнолітнім, недієздатним, а також особою, цивільна дієздатність якої обмежена. Крім того, у відповідності до матеріалів спадкової справи № 66/2023 відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , наданої приватним нотаріусом Волошенюк Л.О. Уманського районного нотаріального округу Черкаської області на запит суду, позивач [PERSON] 15.12.2023 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкові земельну ділянку та житловий будинок. А згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), спадкодавець [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Позивач [PERSON] є рідним сином померлої [PERSON] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованим 15.12.2023 за № 00042755089. Відповідно до положень ст.1217 та ст.1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою. Відповідно до положень ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06 травня 2019 року по справі № 196/1157/16 (№ 61-27722св18) виклав наступні висновки: «Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.» Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року по справі\~№ 686/5757/23 дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке: необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Як вбачається з матеріалів справи, позивач як рідний син спадкодавця, є спадкоємцем першої черги за законом. Крім того, спадкодавцем за життя було складено заповіт на користь позивача, але останній, як спадкоємець за законом та за заповітом, не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна у встановлений строк шість місяців з часу відкриття спадщини. У своєму позові [PERSON] посилається на те, що підставою не звернення у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини стало те, що на момент смерті спадкодавець проживала разом з ним, але будь-яких доказів на підтвердження вказаного факту, позивачем не додано та, більше того, спростовується матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . А причини ж поважності строку звернення до нотаріуса із відповідною заявою, зазначає, необізнаність про наявність заповіту. Тобто, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку є лише ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 26.03.2025 по справі 522/18483/21. Пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем) наявність у нього права на спадкування та відсутність об`єктивних доказів неможливості вчасного звернення до нотаріуса, виключає визнання причин пропуску строку поважними. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 року у справі №686/5757/23). Щодо доводу позовної заяви про неповідомлення нотаріусом про наявність заповіту суд зазначає таке. Статтею 63 Закону України № 3425-XII від 02.09.1993 року «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Відповідно до п. п. 2.2 п. 2 та п. п. 3.2 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту, крім випадків, передбачених підпунктом 2.6 цього пункту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Згідно з п. п. 2.2 п. 2 глави 9 розділу II вищевказаного Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) перед вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна нотаріус вчиняє низку дій, які забезпечують повну охорону цього майна, зокрема\~повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Так само за чинною на момент виникнення спірних правовідносин редакцією Порядку й обов`язок роз`яснити право подати заяву про прийняття спадщини або відмову від неї поширюється на тих спадкоємців, які звернулися до такого нотаріуса з приводу спадщини, що відкрилася. У матеріалах справи відсутні дані щодо повідомлення нотаріусом позивача про наявність заповіту, складеного на ім`я позивача. Разом із цим слід врахувати, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася та була відкрита лише за заявою самого позивача. Отже, на думку суду, встановлені фактичні обставини справи не можуть слугувати підставою для задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки позивач, знаючи про смерть матері, будучи спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та маючи на меті реалізувати свої спадкові права, мав би звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, як спадкоємець першої черги за законом, незалежно від його обізнаності про наявність заповіту, складеного на його ім`я, оскільки спадщину спадкоємець може прийняти лише повністю, а не частинами. Тож за наведених обставин невчинення нотаріусом певних дій стосовно позивача саме собою не створило перешкоди позивачу у прийнятті спадщини та не унеможливлювало подання ним заяви про прийняття спадщини у строк, визначений ст. 1270 ЦК України. Оскільки підстави, на які посилається позивач, з урахуванням зазначених норм права та релевантної практики Верховного Суду, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed