Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Просило стягнути з [PERSON] на користь позивача на відшкодування майнової шкоди 2740 гривень 80 копійок. Свої вимоги мотивувало тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 16150627 від 20 травня 2022 року, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Ford Kuga» державний реєстраційний номер [NUMBER] . 18 серпня 2022 року о 13 годині 10 хвилин в м. Києві по вул. Миропільська, 15-А сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Scania R 420» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Ford Kuga» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з постановою судді Дніпроського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року [PERSON] визнаний винним у цій дорожньо-транспортній пригоді, в результаті порушення ним ПДР України. [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з повідомленням про настання події та заявою про виплату страхового відшкодування за договором. Співробітниками ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було здійснено огляд автомобіля та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу, фото-таблицю пошкоджень, розрахунок суим страхового відшкодування. На виконання умов договору страхування та на підставі страхового акту № 2251284-1 від 26 серпня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатило страхове відшкодування в розмірі 24854 гривні, що підтверджується платіжним дорученням № 26006 від 26 серпня 2022 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Scania R 420» державний реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у ПАТ «СК УСГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту серія ЕР № 209020944. ПАТ «СК УСГ» визнало подію страховою та виплатило на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» суму страхового відшкодування з врахуванням амортизаційного зносу та вирахуванням розміру франшизи у розмірі 22113 гривень 20 копійок. За таких обставин, різниця між фактичним розміром шкоди та страхової виплатою ПАТ «СК УСГ» становить 2740 гривень 80 копійок, що й підлягає стягненню з відповідача. 29 липня 2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ФОП [PERSON] уклали договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відступає, а ФОП [PERSON] отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договором страхування, в тому числі й за договором добровільного страхування наземного транспорту № 16150627 від 20 травня 2022 року. Просить стягнути з відповідача на відшкодування майнової шкоди 2740 гривень 80 копійок. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 16150627 від 20 травня 2022 року, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Ford Kuga» державний реєстраційний номер [NUMBER] . 18 серпня 2022 року о 13 годині 10 хвилин в м. Києві по вул. Миропільська, 15-А сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Scania R 420» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Ford Kuga» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно з постановою судді Дніпроського районного суду м. Києва від 15 вересня 2022 року [PERSON] визнаний винним у цій дорожньо-транспортній пригоді, в результаті порушення ним ПДР України. Постанова є чинною. [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з повідомленням про настання події та заявою про виплату страхового відшкодування за договором. Співробітниками ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було здійснено огляд автомобіля та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу, фото-таблицю пошкоджень, розрахунок суим страхового відшкодування. На виконання умов договору страхування та на підставі страхового акту № 2251284-1 від 26 серпня 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» виплатило страхове відшкодування в розмірі 24854 гривні, що підтверджується платіжним дорученням № 26006 від 26 серпня 2022 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Scania R 420» державний реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у ПАТ «СК УСГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту серія ЕР № 209020944. ПАТ «СК УСГ» визнало подію страховою та виплатило на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» суму страхового відшкодування з врахуванням амортизаційного зносу та вирахуванням розміру франшизи у розмірі 22113 гривень 20 копійок. Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Визначення страхового випадку міститься в ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. З позову вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Scania R 420» державний реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у ПАТ «СК УСГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту серія ЕР № 209020944. Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктами 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, що відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Договором добровільного страхування наземного транспорту № 16150627 від 20 травня 2022 року, укладеним між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] , були застраховані майнові інтереси особи, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом, а тому порядок відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначається Правилами добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО). Разом з тим, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ПАТ «СК УСГ» серія ЕР № 209020944, а тому порядок відшкодування шкоди визначається Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Вбачається, що на відміну від Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів Правила добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО) не передбачають вирахування зносу транспортного засобу під час відшкодування шкоди страховиком. ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» сплатило страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування наземного транспорту відповідно до страхового акту в сумі 24854 гривні. ПАТ «СК УСГ» виплатило на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» суму страхового відшкодування у розмірі 22113 гривень 20 копійок. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 29 липня 2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ФОП [PERSON] уклали договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відступає, а ФОП [PERSON] отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договором страхування, в тому числі й за договором добровільного страхування наземного транспорту № 16150627 від 20 травня 2022 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки страхова компанія виплатила страхове відшкодування потерпілій особі, страхової виплати за полісом обов`язкового страхування недостатньо для відшкодування шкоди, тому позивач як правонаступник після ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» має право на відшкодування понесених збитків з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 2740 гривень 80 копійок, що є різницею між виплаченою сумою страхового відшкодування та виплаченою сумою страхового відшкодування ПАТ «СК УСГ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12793 гривні 30 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. 01 лютого 2024 року між ФОП [PERSON] та адвокатом Трикозом Д.Є. укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 88. Крім того, у матеріалах справи міститься акт № 1 приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 18 жовтня 2024 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 88 від 01 лютого 2024 року, квитанція до прибуткового касового ордера від 18 жовтня 2024 року про оплату 12793 гривні 30 копійок (призначення платежу - договір про надання правової (правничої) допомоги № 88 від 01 лютого 2024 року та Акт № 1 приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 18 жовтня 2024 року), ордер від ФОП [PERSON] на адвоката Трикоза Д.Є., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Трикоза Д.Є. Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19. Вбачається, що сторона позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу при розгляді позовної заяви про стягнення частини несплаченого страхового відшкодування в сумі 2740 гривень 80 копійок. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12793 гривні 30 копійок. Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved