Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-26 00:00:00

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просило суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму 3% річних в розмірі 24\~913, 66, суму інфляційних втрат в розмірі 82\~208,27 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що 25.04.2008 між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11340291000 до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 11 000,00 доларів США строком до 25.04.2025 зі сплатою за користування кредитними коштами 13,0% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] 25.04.2008 був укладений договір поруки № 11340291000/2, відповідно до умов якого, остання зобов`язалася відповідати за невиконання Позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором надавши Позичальнику кошти у сумі 11 000,00 доларів США. Однак Позичальник не виконував умови Кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості. 11.06.2012 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 4 відповідно до умов якого, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № 1340291000 від 25.04.2008 р. та договором поруки №11340291000/2 від 25.04.2008 р. 17.03.2015 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по цивільній справі № 185/12389/14-ц за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за Кредитним договором №11340291000 від 25.04.2008 р. в розмірі 169528,16 грн., та судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2015 року рішення Павлоградського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2015 залишено без змін. З моменту ухвалення Павлоградським районним судом Дніпропетровської області рішення від 17.03.2015 року відповідачами зобов`язання зі сплати заборгованості не виконувалось. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 3 % річних та інфляційні втрати нараховані відповідачам на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2015 року по справі № 185/12389/14-ц за період з 02.04.2017 р. по 23.02.2022 р. складає: сума нарахованих процентів - 24 913,66 грн; сума інфляційних втрат - 82 208,27 грн. Загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих відповідачам складає 107 121,93 грн. (24 913,66 + 82 208, 27). Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Зінченко А.С. від 27.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін. Згідно розпорядження керівника апарату Павлоградського міськрайонного суду від 04.04.2025, призначено повторний розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Юдіній С.Г. Ухвалою від 14.04.2025 року дану цивільну справу прийнято до провадження суддею Юдіною С.Г. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом/повідомленням сторін. Представником відповідачів адвокатом Пономаренко В.Л. наданий відзив на позов де зазначила, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості що підтверджується рішенням суду від 17.03.2015 року. У зв`язку з використанням банку права звернутися до суду з березня 2015 року почався відлік строку позовної давності, оскільки банк вимагав повернення всієї суми кредиту. 3% річних та інфляційні витрати були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Просила застосувати строк позовної давності. Представником позивача надані додаткові пояснення де зазначено, що рішення Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2015 року по справі № 185/12389/14-ц відповідачами не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому в позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Однак з урахуванням заявленої відповідачами позовної давності стягнення сум за статтею 625 ЦК України підлягає обмеженню строком давності, який підлягає обрахуванню з урахуванням Закону № 540-ІХ. Отже, на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позов. Крім того, пояснила що виконавчий лист за рішенням суду про стягнення заборгованості з відповідачів не був пред`явлений до виконання, що в свою чергу позбавило відповідачів погашати заборгованість. Через 10 років після рішення суду позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом. Вважає, що строк позовної давності пропущений у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Відповідачі, кожен окремо позов не визнали, просили застосувати позовну давність. підтримали Вислухав відповідачів та їх представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. \~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що 25.04.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11340291000 відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 11 000,00 доларів США строком до 25.04.2025 року зі сплатою за користування кредитними коштами 13,0% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] 25.04.2008 року був укладений договір поруки № 11340291000/2, відповідно до умов якого, остання зобов`язалася відповідати за невиконання Позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі, надавши Позичальнику кошти у сумі 11 000,00 доларів США. Однак Позичальник не виконував умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, що призвело до утворення заборгованості. 11.06.2012 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 4 відповідно до умов якого, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № 11340291000 від 25.04.2008 та договором поруки № 11340291000/2 від 25.04.2008. 17.03.2015 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по цивільній справі № 185/12389/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за Кредитним договором № 11340291000 від 25.04.2008 в розмірі 169 528, 16 грн. та судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2015 рішення Павлоградського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2015 залишено без змін. Позивач посилаючись на те, що рішення суду відповідачами не виконано пред`являє вимоги щодо стягнення 3 % річних та індексу інфляції за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. А саме просить стягнути з відповідачів солідарно 3% річних в розмірі 24\~913, 66 грн.; інфляційні втрати в розмірі 82\~208,27 грн., а всього 107\~121, 93 грн. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Тому, норми розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Отже, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), якою відступлено від правових висновків, зроблених у постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини щодо виконання судових рішень врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування норм\~статті 625 ЦК України\~в разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Результат правового аналізу статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі порушили грошове зобов`язання зі сплати коштів згідно рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідно до\~статті 625 ЦК України. Натомість відповідачі заперечуючи проти позовних вимог заявили про застосування позовної давності. У\~главі 19 ЦК України\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у\~статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у\~статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому день остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припиняється. У законі визначено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. У постановах від 10 та від 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подання такого позову. У постанові Верховного Суду від 12.02.2025 року у справі № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24) зроблено висновок, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Позивач зважуючи на вимоги вказаного пункту Прикінцевих положень Цивільного\~Кодексу України, просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року, посилаючись на зупинення строків позовної давності. Так, відповідно до п. 19 Прикінцевих положень ЦК\~України, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом зупиняється на строку дії воєнного стану. Законом України 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до пункту 31 частини 11\~статті 85 Конституції України\~та\~статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затверджений\~Указ Президента України 24 лютого 2022 року N 64/2022, яким в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який, у подальшому, продовжено і який триває досі. Законом України від 15 березня 2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17 березня 2022\~року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~було доповнено пунктом 19 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії». Норми Перехідних положень, і ті що передбачають подовження строку позовної давності і ті, що забороняють зокрема нарахування інфляційних втрат та 3% річних на період воєнного стану, насамперед спрямовані на захист інтересів, як у цій справі, слабкої сторони у договірних правовідносинах, задля обмеження додаткових можливостей недобросовісного кредитора, який зловживає правами, та своїми діями порушує права відповідача на захист від притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за Кредитним договором № 11340291000 від 25.04.2008 в розмірі 169 528, 16 грн. та судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2015 рішення Павлоградського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2015 залишено без змін. Отже з 2015 року позивач не був обмежений у можливості звернення до суду у будь-який час з вимогами застосування наслідків порушення зобов`язання у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідно до\~статті 625 ЦК України, між тим обрав саме час на період воєнного стану, коли всі учасники цивільних правовідносин є максимально вразливими, зокрема і щодо додаткового тягаря фінансової відповідальності, тому дії кредитора у цьому випадку не є добросовісними. Відповідно до ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України\~за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Виходячи із змісту вимог\~статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц,від 31.10.2018 року у справі № 367/6105/16-ц,від 07.11.2018 року у справі № 575/476/16-ц. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267\~ЦК України). \~ \~ \~ \~ \~ \~З матеріалів\~справи вбачається\~що ТОВ\~«КЕЙ -КОЛЕКТ»\~з вимогами\~про стягнення\~з відповідачів\~на підставіст.\~625\~ЦК України трьох відсотків\~річних та\~інфляційних витрат\~за період\~з 02.04.2017\~року по\~23.02.2022\~року звернулося\~03.02.2025\~року,\~тобто з\~пропуском строку\~позовної давності,\~а тому\~суд приходить\~до висновку\~про застосування\~наслідків пропуску\~строку\~позовної давності\~до вимог\~товариства згідно\~пред`явлених\~ним вимог\~(періоду\~нарахування боргу)\~щодо стягнення\~3%\~річних та\~інфляційних витрат,\~що є\~підставою для\~відмови у\~задоволенні позову\~в повному\~обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed