Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8655743060, укладеним між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в загальній сумі 15419,34 грн., з яких 10096,72 грн. заборгованість по тілу кредиту; 0,87 загальна заборгованість по відсоткам; 5321,75 загальна заборгованість по комісії. Відповідач зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду із позовом. Ухвалою судді від 07.10.2024 позовну заява прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання, не з`явився. Разом з позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності ТОВ «ФК «ЄАПБ», в якій представник позивача також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, остання відома адреса місця проживання (перебування) якої знаходиться на тимчасово окупованій території України, викликалася в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку, передбаченому ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в редакції, чинній на момент розгляду справи. Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідач в судове засідання повторно не прибула, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов до суду не подала, із заявами про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася. З огляду на викладене, суд постановив здійснити заочний розгляд справи, обмежившись дослідженням доказів, наданих позивачем, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 23.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») укладено кредитний договір № 5743060, згідно умов якого ТОФ «ФК «ЦФР» зобов`язалося надати відповідачеві кредит в сумі 12318,60 грн. строком на 18 місяців з початковою процентною ставкою 7%, щомісячна процентна ставка 2,7%, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах, визначених договором (а.с. 7). Цього ж дня відповідач ознайомилася з паспортом кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 9), підписала анкету-заяву на отримання послуг ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 9) та отримала від ТОВ «ФК «ЦФР» повідомлення про відступлення ТОВ «ФК «ЦФР» прав вимоги за кредитним договором № 5743060 від 23.11.2021 Акціонерному товариству «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення вправ вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 (а.с. 15). 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір факторингу № ТАСЦФР-10-2016, згідно умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» (первісний кредитор) передає (відступає) АТ «Таскомбанк» права вимоги да позичальників, а АТ «Таскомбанк» набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 17, 20). 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024, згідно умов якого АТ «Таскомбанк» зобов`язалося передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язалося сплатити АТ «Таскомбанк» в рахунок відступлення прав вимоги за кредитними договорами (а.с. 18-19). Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № НІ/11/16-Ф від 28.02.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15419,34 грн., з яких 10096,72 грн. загальна заборгованості по тілу кредиту; 0,87 грн. загальна заборгованість по відсоткам; 5321,75 грн. загальна заборгованість по комісії (а.с. 22). Відповідно до п. 2.3 Договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28.02.202, відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання сторонами Акту прийму-передачі Реєстру прав вимоги згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього Договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до позивальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі Реєстр права вимоги підтверджує факт переходу від клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною Договору факторингу. Відповідно до ст.ст.\~626,\~628 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). Частиною першою\~статті 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами укладеного кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки, передбачені вказаними умовами. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 530 ЦК України\~зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами\~статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу вимог\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідач доказів належного виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним суду не надала, доводів позивача не спростувала. З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10096,72 грн. та процентів за користування ним в розмірі 0,87 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості з комісії в розмірі 5321,75 грн. позов задоволенню не підлягає, оскільки нарахування комісії не передбачено умовами кредитного договору № 8655743060 від 23.11.2021, отже ТОФ «ФК «ЦФР» не могло відступити право такої вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1982,93 грн.

Outcome: partial