Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

У травні 2023 року до Новомосковського міськрайонного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] в якій останній просить суд визнати за ним право власності на самочинне будівництво, а саме житловий будинок Д1, загальною площею 114,9 кв.м. з відкритою верандою д2, ганком д3 та ганком д4, побудовані на земельній ділянці з кадастровим номером 1211900000:04:011:0100, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] також земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:04:011:0100 за цією ж адресою, на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року. Цільове призначення вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, площа земельної ділянки 0,1 га. Одразу після отримання у власність ділянки, у зв`язку з неналежним станом існуючого будинку, він почав будувати інший житловий будинок. В результаті ним збудований житловий будинок літера Д1 загальною площею 114,9 кв.м. з відкритою верандою д2, ганком д3 та ганком д4, що підтверджується технічним паспортом від 14 вересня 2022 року (інвентаризаційна справа № 86). Завчасно, 13 травня 2019 року позивач звернувся з заявою на видачу будівельного паспорта (внесення до будівельного паспорта) забудови вказаної земельної ділянки до відділу земельних відносин містобудування та архітектури Новомосковської міської ради та одразу почав будівництво самого будинку. Однак йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що у відповідності до діючої містобудівної документації Плану зонування, затвердженого рішенням XVта VІІ скликання № 656 від 06 липня 2018 року, зазначена земельна ділянка має обмеження, визначена під санітарно-захисну зону Ж-1с, і належність вказаної території до санітарно-захисної зони підприємства ІV класу шкідливості створює заборону на нове будівництво та реконструкцію зі зміною параметрів та функціонального призначення. Міський голова Новомосковської міської ради подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволені позову територія земельної ділянки по [ADDRESS] входить до санітарно-захисної зони, де заборонено нове будівництво та реконструкція зі зміною параметрів та функціонального призначення видача будівельного паспорта є неможливою. Зазначив, що підписання Акту встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання було формальністю, яка є складовою технічної документації. Ухвалою суду від 25.05.2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 19). Ухвалою суду від 04.07.2023 року, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання (а.с.26). Ухвалою суду від 01.08.2023 року призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с.38). 21.04.2025 року цивільна справа повернулась з експертної установи без виконання, оскільки позивачем не оплачено рахунок за проведення експертизи. Ухвалою суду від 05.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні (а.с.44). У судове засідання, позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. У судове засідання, представник відповідача та представник третьої особи не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] також земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:04:011:0100 за цією ж адресою є [PERSON] на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 06 листопада 2018 року (а.с.7-8). Згідно технічної документації були затверджені план меж земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки, відповідно до яких на території земельної ділянки по [ADDRESS] відсутні частини, на які б поширювалась дія обмежень у використанні земельної ділянки. 13 травня 2019 року позивач звернувся з заявою на видачу будівельного паспорта (внесення до будівельного паспорта) забудови вказаної земельної ділянки до відділу земельних відносин містобудування та архітектури Новомосковської міської ради та одразу почав будівництво самого будинку (а.с. 9). Однак йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що у відповідності до діючої містобудівної документації Плану зонування, затвердженого рішенням XVта VІІ скликання № 656 від 06 липня 2018 року, зазначена земельна ділянка має обмеження, визначена під санітарно-захисну зону Ж-1с, і належність вказаної території до санітарно-захисної зони підприємства ІV класу шкідливості створює заборону на нове будівництво та реконструкцію зі зміною параметрів та функціонального призначення (а.с. 10). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виготовленого 14.09.2022, позивачем збудований житловий будинок літера Д1 загальною площею 114,9 кв.м. з відкритою верандою д2, ганком д3 та ганком д4 (інвентаризаційна справа № 86) (а.с. 15-17). Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності декларація про готовність до експлуатації об`єкта ДП 101230307751 повернута на доопрацювання, у зв`язку із відсутністю відомостей про повідомлення про початок виконання будівельних робіт. За змістом ст.ст. 316, 317\~ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч.2 ст.376\~ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. За змістом ч. 1 ст.\~376\~ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст.\~376\~ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно ч. 5 ст.\~376\~ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил. Відповідно до п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів затвердженого Постановою КМУ\~№ 461\~від 13.04.2011 року передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Як роз`яснено у п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст.375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України). Згідно п.9 ч.1 ст.27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України, суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Відповідно до ч.2 ст.\~5\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Водночас згідно із ч. 3 ст.\~376\~ЦК України право, власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів,затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року N2461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Частиною 3 статті 375\~ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України\~на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ч.3 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не підлягають обов`язковій експертизі проекти будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.\~4\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» від\~01\~липня 2004\~року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Дослідивши наявні докази по справі та враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що самочинне будівництво було здійснено на належній позивачу на праві власності земельній ділянці без передбаченого законом дозволу, однак за час будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Ухвалюючи дане рішення судом також враховано, що згідно наявних у справі доказів житловий будинок літера Д1 загальною площею 114,9 кв.м. з відкритою верандою д2, ганком д3 та ганком д4 побудовані з дотриманням вимог державних будівельних норм, та є надійним й безпечним до експлуатації. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне покласти їх на позивача.

Outcome: approved