Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] , в яких просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивований тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Організацією проведення поховання та оплату за поховання [PERSON] здійснювала [PERSON] . Відповідачка [PERSON] є також дочкою [PERSON] . [PERSON] помер у віці 70 років. За життя, до дня смерті постійно хворів, в зв`язку з чим не працював. В зв`язку з тим, що [PERSON] був у безпорадному стані то він потребував постійної моральної та матеріальної допомоги. Його дочка [PERSON] не надавала батькові, [PERSON] , ніякої допомоги, не приходила до нього, не готувала йому їжу, тобто всіляким чином ухилялася від надання допомоги батькові, який знаходився в безпорадному стані. У зв`язку з чим, позивач вважає, що [PERSON] повинна бути усунена від права на спадкування за законом, оскільки вона свідомо ухилялася від надання допомоги та забезпечення матеріально та морально [PERSON] , якій був особою похилого віку та хворою людиною. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 28 серпня 2023 року по даній справі було відкрито провадження у справі. 26 вересня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого позовні вимоги вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки обставини, на які посилається позивач жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 08.02.2024 № 285 у зв`язку із перебуванням судді Леонова О.С. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, був проведений повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року справу було передано на розгляд судді Громіку Д.Д. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. від 12 лютого 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом було прийнято до провадження та вирішено продовжити підготовчий розгляд справи. Ухвалою суду від 12.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бузова Т.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача - Копаньов О.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 1582, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 20 липня 1979 року Ленінським відділом ЗАГС м. Одеси. При реєстрації її народження батьками були записані: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . 17 березня 1988 року [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] , в якому зазначено, що [PERSON] , заповідає належну йому частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] . Мати позивачки, [PERSON] померла [INFO] у віці 48 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 2133 та про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 05 грудня 1989 року відділом ЗАГС Суворівського району м. Одеси. 01 травня 2011 року, [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 9, згідно свідоцтва про укладення шлюбу № [NUMBER] виданого Приліманською сільською радою Біляївського району Одеської області. Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». Разом з чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] позивач проживала та була зареєстрована з 2004 року у будинку \~\~ [PERSON] , що підтверджується Довідкою № 1104 від 29 березня 2012 року . [PERSON] , помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 14 березня 2012 року було зроблено актовий запис за № 2627 та про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] [PERSON] , звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але нотаріусом було відмовлено в зв`язку з необхідністю встановлення факту батьківства в судовому порядку, оскільки не надано документів які підтверджують родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується листом державного нотаріуса П`ятої державної нотаріальної контори від 07 червня 2012 року № 967/02-14. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24 вересня 2012 року було встановлено факт родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] , а саме що [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . За апеляційною скаргою [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , від першого шлюбу, рішення Малиновського районного суду м. Одеси було скасовано. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 грудня 2012 року заява [PERSON] була залишена без розгляду у зв`язку з тим, що існує спір про право, справа має бути вирішення в позовному провадженні. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - П`ятої одеської державної нотаріальної контори про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкування позовні вимоги були задоволені в повному обсязі та встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , визнано [PERSON] батьком [PERSON] , визнано за [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року вищевказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року залишено без змін. 19 травня 2015 року [PERSON] , отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 53/100 часток житлового будинку під [ADDRESS] , яке було посвідчено державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-417. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] позовні вимоги були задоволені та визнано недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори 17 березня 1988 року за реєстровим номером 1-1665 на ім`я [PERSON] . Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що [PERSON] є дочкою [PERSON] . Предметом розгляду даної цивільної справи є усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті її батька [PERSON] , який, за твердженням позивача, через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, яку відповідачка не надавала, хоча могла її надати. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому за частиною третьою вказаної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи не встановлено та не підтверджено позивачем жодним належним та допустимим доказом та обставина, що [PERSON] хворів на тяжку хворобу та внаслідок чого перебував у безпорадному стані. Не надано суду доказів того, що [PERSON] не міг самостійно пересуватися і забезпечити умови свого життя. Крім того, суду не доведено, що [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , ухилилася від надання допомоги своєму батькові, зокрема не надано доказів, які б підтверджували її винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець [PERSON] дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від своєї дочки у зв`язку з безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідачки, а остання відмовила у наданні такої допомоги. Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалось позивачем, що [PERSON] з 2001 року разом із своєю сім`єю переїхала жити до батька, забезпечувала його всім необхідним та доглядала за ним. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є хрещеною матір`ю позивачки. Їй відомо, що [PERSON] з 2001 року разом із своєю сім`єю переїхали жити до батька за адресою [ADDRESS] . Також свідок пояснила, що у [PERSON] були болі у ногах і згодом йому було важко пересуватися. Позивачка доглядала за батьком та забезпечувала його всім необхідним. Щодо самоусунення відповідачки від допомоги батькові, свідку відомо тільки зі слів позивачки. Крім цього свідок повідомила, що в останнє [PERSON] вона бачила приблизно за 1,5 роки до його смерті. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є хрещеною матір`ю позивачки. Їй відомо, що [PERSON] з 2001 року разом із своєю сім`єю переїхали жити до батька за адресою [ADDRESS] . Також свідок пояснила, що [PERSON] зловживав спиртними напоями та вів не досить здоровий образ життя. У гості до [PERSON] свідок не ходила, а інколи спілкувалася, коли зустрічала його у дворі будинку. Також свідок зазначила, що якось під час спілкування [PERSON] їй повідомив, що ображається на доньку [PERSON] , що вона не приділяє йому уваги, проте їй не відомо, що [PERSON] звертався до відповідачки за допомогою. Також свідок повідомила, що [PERSON] не перебував у безпорадному стані, був охайно одягнутий та не звертався до неї за будь-якою допомогою. Щодо самоусунення відповідачки від допомоги батькові свідку відомо тільки зі слів позивачки. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що є знайомими сім`ї відповідачки, однак в останнє спілкувались із [PERSON] у восьмидесятих роках минулого століття. Наголошували на тому, що [PERSON] зловживав спиртними напоями та спілкувався із сумнівними елементами. Стосовно того, що [PERSON] знаходився у безпорадному стані їм не відомо. Свідок [PERSON] повідомила, що в останнє [PERSON] вона бачила у дворі його будинку, приблизно за рік до його смерті. На її думку він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, а не у безпорадному стані. Отже, жоден із допитаних свідків не підтвердив таку ознаку, як перебування [PERSON] у безпорадному стані. Таким чином позивач, як ініціатор позову, не довів жодної обставини передбаченою частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, які б у своєї сукупності давали суду можливість дійти висновку про усунення спадкоємця [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] . Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази, як кожний окремо так і у їх сукупності, приймаючи до уваги норми права, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про усунення від права на спадкування, які не підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України внаслідок відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі судові витрат покладаються на позивача.

Outcome: dismissed