Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

У червні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, з 18 лютого 2014 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований Чернівецьким РАГЦС, про що складено відповідний актовий запис №198. Однак, в подальшому, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.04.2024 року шлюб розірвано. Від вказаного шлюбу у них із відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . При цьому зазначала, що на даний час син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач в свою чергу, добровільно участі в утриманні їх дитини не приймає. Крім того, зазначала, що їхній син має складний діагноз, потребує постійного та особливого лікування, зокрема медичної реабілітації 2 рази в рік, санаторно курортного лікування 1 раз в рік, медичного обстеження 2 рази в рік, психолого-педагогічної реабілітації 2 рази в рік, психолого-педагогічної діагностики, психологічної та педагогічної корекції, інклюзивного навчання, фізичної реабілітації (ерготерапії, кінетотерапії, лікувального масажу, лікувальної фізкультури), ортопедичного взуття, спеціального одягу, а тому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 10\~000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 17 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, при цьому, зазначив, що дитина народилася із вродженою хворобою, має затримку в розвитку, у зв`язку із чим потребує постійного та особливого лікування, а коштів для належного забезпечення дитини не вистачає, а тому відповідач як батько дитини також повинен нести витрати на матеріальне забезпечення сина. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 5000 грн. Також просив суд звернути увагу на те, що він є інвалідом 3 групи у зв`язку із перенесеним онкологічним захворюванням та видаленням нирки. На даний час він перебуває в стані ремісії, однак у зв`язку із захворюванням регулярно проходить підтримуюче лікування та працювати як працював раніше не має можливості. Також вказав, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеними та такими, що не відповідають критеріям розумності та реальності адвокатських витрат, атому просив їх зменшити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, ч.2 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що сторони з 18 лютого 2014 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований Чернівецьким РАГЦС, про що складено відповідний актовий запис №198. В подальшому, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.04.2024 року шлюб розірвано(а.с.5). Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.6).\~Батьками дитини\~вказані: [PERSON] та [PERSON] . На даний час дитина сторін проживає разом із позивачкою, яка самостійно несе усі витрати по утриманню дитини. Участь батька в утриманні дитини носить мінливий характер та не є систематичною. При цьому, будь-яких належних та достовірних доказів, які б спростовували дану обставину матеріали справи не містять. Домовленості щодо добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Так, положеннями ст.51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. \~ \~ \~ \~Крім того, ч. 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст.141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не є обставиною, яка враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому,\~ч.\~2\~ст.182\~СК України\~визначено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім для забезпечення \~гармонійного розвитку \~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Ураховуючи вищевказані положення закону та встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині наявності правових підстав для стягнення аліментів, оскільки відповідач як батько зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та є працездатною особою. В свою чергу, як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] в добровільному порядку систематичної матеріальної допомоги на утримання та забезпечення повноцінного життя\~дитини не надає, й відповідно доказів на спростування вказаного ним суду також не надано. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача на утримання дитини, суд ураховуючи положення ст. 182 СК України, виходить з наступного. Зокрема, як встановлено судом судом, дитина сторін є дитиною з інвалідністю підгрупи «А» з основним діагнозом : «Вроджені вади головного мозку гемімегаленцефалія» та потребує постійного і особливого лікування, зокрема медичної реабілітації 2 рази в рік, санаторно курортного лікування 1 раз в рік, медичного обстеження 2 рази в рік, психолого-педагогічної реабілітації 2 рази в рік, психолого-педагогічної діагностики, психологічної та педагогічної корекції, інклюзивного навчання, фізичної реабілітації (ерготерапії, кінетотерапії, лікувального масажу, лікувальної фізкультури), ортопедичного взуття, спеціального одягу, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами. В свою чергу, відповідач [PERSON] є інвалідом, що підтверджується поданими ним доказами та має задовільний стан здоров`я у зв`язку із перенесеним онкологічним захворюванням та видаленням нирки, систематично проходить підтримуюче лікування (а.с.28). При цьому, вирішуючи питання про стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує також й позицію відповідача щодо часткового визнання позову. Таким чином, ураховуючи вищевказане, суд визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, а також зважаючи на матеріальне становище позивачки, а також те, що саме на позивачці лежать усі повсякденні обов`язки та відповідальність по утриманню та вихованню дитини, забезпечення її лікуванням, харчуванням, реабілітацією та одягом, а також житлом, приймаючи до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, приходить до висновку, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, при визначенні розміру аліментів відповідно до\~ст.182 СК України\~суд, ураховуючи потреби дитини, приходить до висновку, що відповідач спроможний платити аліменти на утримання дитини саме у розмірі 5\~000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 17 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 17 червня 2025 року і саме з цієї дати підлягають стягненню аліменти на утримання дитини. Щодо вимоги позивачки про стягнення із відповідача на її користь витрат на правничу допомогу, які складаються із витрат на оплату правової допомоги згідно попереднього розрахунку в сум 10 000 грн., які складаються із консультації з клієнтом, складання позовної заяви, та участь адвоката в судових засіданнях, то суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~ Так,\~положеннями \~ЦПК України\~визначено види судових витрат. \~ \~ \~ \~Зокрема, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга\~статті 133 ЦПК України). \~ \~ \~ \~\~Як убачається з матеріалів справи, представником [PERSON] був адвокат Загарія О.Д., який діяв на підставі ордеру та договору про надання професійної правничої допомоги від 29 травня 2025 року (а.с.16,18). \~ \~ \~ \~\~На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу було подано попередній (орієнтований) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу з детальним описом робіт (наданих послуг) на суму 10 000 грн. Усі вищевказані витрати були пов`язані із розглядом саме цієї справи. \~ \~ \~ \~ Положеннями ст.137\~ЦПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Зокрема, у наданих суду письмових поясненнях відповідач зазначав на те, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та реальності адвокатських витрат. Звертав увагу на те, що заявлені витрати не відповідають рівню складності справи та не відповідають принципу співрозмірності. \~ \~ \~ \~Так, згідно вимог ч.5\~ст.137 ЦПК України\~у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Даючи оцінку зазначеним вище аргументам, наведеним у запереченнях, суд враховує їх з огляду на складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також те, що витрати стягуються пропорційно до задоволених вимог, а в даному спорі позов було задоволено частково, й відповідно, приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень є неспіввмірними та підлягають зменшенню до 5 000 гривень. За правилами ст.141 ЦПК України\~\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial