Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

До Чорнухинського районного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з [PERSON] перебували у відносинах без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання народилася донька [PERSON] [INFO] . Позивач зазначає, що батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема з моменту розірвання стосунків, відповідач не цікавиться донькою. Фактично відповідач ніяким чином не виконує батьківських обов`язків, не займається її вихованням, не цікавляться життям, не піклуються про фізичний і духовний стан її розвитку. Фактично у 2016 році батько дитини [PERSON] бачив дочку в останнє. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, які відповідно до судового наказу від 21.03.2018 Носівського районного суду Чернігівської області були стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку(доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 16 березня 2018 року і до досягнення дочкою повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.12.2024 складає 199114,27 грн. У зв`язку невиконанням відповідачем батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дочки, [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України Ухвалою суду від 15 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 липня 2025 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, копія ухвали про відкриття провадження у справі та судові повістки направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача, які повернуті до суду із зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення повідомлення за адресою місця проживання за зареєстрованим місцем проживання, що згідно ч.8 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням особи про розгляд справи. Крім того, відповідача повідомлено про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У призначені судові засідання відповідач не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо вирішення суті спору поклався на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 159, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції у Чернігівській області 27.10.2015; Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 02 квітня 2025 № 2025/004331000 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема з моменту розірвання стосунків між позивачем та відповідачем, відповідач не цікавиться донькою. Фактично в 2016 році батько дитини [PERSON] бачив дочку в останнє. Відповідно до судового наказу Носівського районного суду Чернігівської області у справі № 741/396/18 видано 21 березня 2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 16 березня 2018 року і до досягнення дочкою повноліття. Згідно розрахунку заборгованості Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.12.2024 складає 199114,27 гривень. Згідно постанови старшого державного виконавця Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юнак А.О., у виконавчому провадженні № [NUMBER] від 05.07.2024, на відповідача [PERSON] накладено штраф на користь стягувача, у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 99178,14 гривень. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 09.04.2025 № 106 [PERSON] , [INFO] , постійно проживає без реєстрації з липня 2024 року за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою проживає дочка [PERSON] , [INFO] . Судом було досліджено характеристику [PERSON] , яка видана директором Бобрицької гімназії Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 31.05.2025, яка підтверджує факт невиконання відповідачем батьківських обов`язків відносно дитини, а саме вказано, що батько [PERSON] не бере участі у навчанні та вихованні доньки, жодного разу не з`являвся на батьківські збори, на індивідуальну консультацію з приводу навчання і виховання не приходив. Навчанням і вихованням [PERSON] займається мати [PERSON] . Відповідно до довідки від 10 квітня 2025 року виданої Комунальним некомерційним підприємством «Носівський центр первинної медико-санітарної допомоги» , [PERSON] [INFO] , знаходиться під наглядом педіатра у КНП «Носівський центр первинної медико-санітарної допомоги». Зверталась за допомогою по захворюваннях та на профілактичні щеплення до лікаря тільки з мамою. Відповідно до довідки №10 від 10.04.2025 виданої лікарем- психіатром, [PERSON] на обліку у лікаря- психіатра КНП «Носівська МЛ ім. Ф. Я. Примака» не перебуває і раніше не перебувала. Відповідно до довідки №15 від 10.04.2025 виданої лікарем- наркологом, [PERSON] на обліку у лікаря- нарколога КНП «Носівська МЛ ім. Ф. Я. Примака» не перебуває і раніше не перебувала. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 09.04.2025 №87, службою у справах дітей та сім`ї Великодимерської селищної ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою мешкають [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] цивільний чоловік [PERSON] . Умови проживання задовільні. Для навчання, розвитку та відпочинку дитини створено всі необхідні умови. Стосунки у сім`ї дружні. Відповідно до ч. 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків. Висновок органу опіки та піклування мотивований тим, що [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини двічі не з`явився, про день та час засідання комісії повідомлявся запрошенням, яке направлялось засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації та останнім відомим місцем проживання. 04.06.2025 спеціалістом Служби проведено бесіду з [PERSON] в ході якої остання пояснила, що з [PERSON] вони перебували у цивільному шлюбі. У 2016 році останній залишив їх з донькою та поїхав. Місце йоге проживання їй не відоме. З того часу донька залишилася на її повному утримали: та вихованні. У подальшому [PERSON] доньку не бачив, з нею не спілкувався. Він не цікавиться її життям, здоров`ям, фізичним та духовний розвитком, не підтримує з нею родинних зав`язків. Станом на грудень 2024 заборгованість зі сплати аліментів становила 199114,27 грн. За період з січня 2023 по грудень 2024 [PERSON] сплатив аліментів на утримання дитини у розмірі 20323,00 грн. Останній ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому вона звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав та просить надати відповідний висновок до суду. [PERSON] нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. З метою захисту прав та інтересів дитини, відповідно до протоколу комісії з питань захисту прав дитини від 24.06.2025 № 16, орган опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у зв`язку з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків. Як зазначає позивач, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема з моменту припинення відносин відповідач не цікавиться своєю дочкою. Фактично відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє ніякої заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний стан її розвитку, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). На підставі наданих позивачем доказів встановлено, що після припинення фактичних сімейних стосунків між сторонами у 2016 році дитина [PERSON] залишилася проживати з матір`ю [PERSON] . Утриманням, вихованням та розвитком дитини займаються матір [PERSON] , що вбачається зі змісту позовної заяви та іншими наданими суду письмовими доказами, крім того не спростовано відповідачем. При цьому, [PERSON] , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження того, що він протягом тривалого часу (понад 9 років) брав будь-яку участь у вихованні та спілкувався з дитиною. Доказів того, що позивач чинила та чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною матеріали справи не містять. Відповідачем не надано доказів того, що він у будь-який спосіб спілкувався або намагався спілкуватися з дитиною, піклується про фізичний і духовний розвиток дочки [PERSON] , цікавиться її шкільним життям, допомагає у підготовці до школи, бере матеріальну участь у забезпеченні дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Відповідачем не надано доказів наявності у нього непереборних обставин, які б перешкоджали йому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки стосовно малолітньої дочки [PERSON] , зокрема наявності у нього хвороби, проживання на окупованій території, перебування на військовій службі в умовах воєнного стану чи особливого періоду, відбування покарання в місцях позбавлення волі тощо. Крім того, слід наголосити, що навіть у висновку органу опіки і піклування вказано, що згідно листа центру надання соціальних послуг Чорнухинської селищної ради від 04.06.2025 [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, місце його перебування та номер телефону невідомі. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Отже, біологічний батько добровільно пішов з життя своєї дочки, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом тривалого часу. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та дитиною. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає інтересам дитини. Наведені обставини дають суду підстави до висновку, що поведінку батька у кращу сторону змінити неможливо. Такої ж позиції притримується і Верховний Суд у постановах від 16.04.2025 у справі №161/12508/24 та від 02.07.2025 у справі №490/3580/21. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] , не маючи об`єктивних та непереборних обставин, свідомо, добровільно пішов з життя своєї дитини [PERSON] , не спілкується з нею, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти, тобто усвідомлено самоусунувся від спілкування та виховання малолітньої дочки [PERSON] , чим умисно ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання малолітньої дочки [PERSON] , і це триває протягом понад 9 років. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 30 червня 2020 року ухвалив рішення у справі «Ilya Lyapin v. russia» (заява № 70879/11), за обставин якої, заявник із 2003 року не проживав разом зі своїм сином 2001 року народження, а з 2004 року не брав участі у вихованні сина та лише час від часу надавав фінансову допомогу. Отже на час позбавлення заявника батьківських прав він не проживав з дитиною на протязі восьми років і не підтримував зв`язок протягом семи років. Дитина була інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, брата та нового чоловіка матері, з яким проживала протягом семи років, та який повністю взяв на себе роль батька і мав намір усиновити дитину. ЄСПЛ звернув увагу на суперечливі аргументи заявника, який з одного боку пояснював, що вирішив не втручатися у життя сина та дати йому можливість «адаптуватися до нової сім`ї», а з іншого боку вказував, що колишня дружина перешкоджала його контактам з дитиною. Однак ЄСПЛ не вважав вказані аргументи переконливими, вказавши, що якщо припустити, що заявник добровільно усунувся від життя своєї дитини, щоб дати їй можливість адаптуватися до нового чоловіка своєї матері, то незрозуміло чому цей період «адаптації» тривав сім років. Крім того, заявник ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дитиною. На думку ЄСПЛ, заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, - може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього. Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і дитиною і, таким чином, підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його дитиною. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини. ЄСПЛ, розглядаючи справи на підставі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово вказував на необхідність поглибленого вивчення національними судами всієї сімейної ситуації і відповідних факторів, а також проведення збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи з постійним прагненням віднайти найкраще рішення для дітей (див. рішення у справах Sahin v. Germany [GC], № 30943/96, §§ 64-68, ECHR 2003-VIII; Sommerfeld v. Germany [GC], № 31871/96, §§ 62-64, ECHR 2003-VIII (витяги); C. v. Finland, № 18249/02, § 52, 09 травня 2006 року; та Z.J. v. Lithuania, № 60092/12, §§ 96-100, 29 квітня 2014 року). Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON] . Враховуючи фактичні обставини справи, зокрема щодо свідомого та тривалого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] , позбавлення батьківських прав [PERSON] буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Крім того, згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved