Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16.12.2017 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 24.03.2025. Від даного шлюбу дітей не має. За час перебування у шлюбі, ними було придбано квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на те, що зазначене нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і вона має право на 1/2 його частину, просила задовольнити позов. Позивачка та її представник - адвокат Сікорський М.М. в судове засідання не з`явилась, проте представник позивачки подав до суду заяву у якій просив провести розгляд справи у його відсутність та відсутніть позивачки, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзиву на позов та доказів на спростування доводів позивача до суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин та якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено судом, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було зареєстровано Первомайським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 16.12.2017, актовий запис № 453 (а.с.11). Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.03.2025 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.12). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.07.2019, укладеного між [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, вбачається, що [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно п.4 вказаного Договору, купівля квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини покупця - [PERSON] . Згідно п.5 Договору, продаж квартири вчинено за 49048 грн. (а.с. 13,14). Відповідно до Витягу з Державного реєстру ресових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ч.1 п.2 ст.57 СК України, майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Майно вважається набутим за час шлюбу, якщо купівля відбулась в період з дати реєстрації шлюбу до набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили (або до внесення відомостей про розірвання шлюбу в реєстр актів цивільного стану). Отже, наведені обставини свідчать про те, що подружжям [PERSON] , за час перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру [ADDRESS] , тому слід визнати зазначене нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, а тому, як вбачається з матеріалів справи, на даний час виникла необхідність у поділі спільного майна подружжя. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65СК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим, відповідає вимогам Закону і підлягає задоволенню. Крім того, оскільки позов задоволено, то в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved