Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28 березня 2025 року вона домовилась з відповідачем [PERSON] про купівлю-продаж квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є вказана квартира. Позивач та [PERSON] домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. [PERSON] передала [PERSON] у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивач прийняла його та сплатила [PERSON] визначену договором вартість нерухомого майна, почала користуватись ним, тобто фактично вступила у володіння та користування квартирою. Оскільки, договори купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладаються у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню, позивач домовилась з [PERSON] , що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час позивач звернулась до відповідача [PERSON] з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак, [PERSON] повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона на момент укладення договору купівлі-продажу не була власником нерухомого майна, тобто на 28 березня 2025 року (дата укладення угоди), вона не встигла переоформити та зареєструвати право власності на квартиру за договором купівлі-продажу від 26 жовтня 2024 року, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] , з підстав незалежних від неї, оскільки остання ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Про існування цих обставин, позивач до укладення договору обізнана не була. Перед укладенням угоди позивача було запевнено, що саме [PERSON] є власником вищезазначеного нерухомого майна. З наведених вище підстав, для захисту своїх майнових прав позивач звернулась з позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Златі Н.С. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного вирішення справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, сповіщались усіма можливими засобами та направленням SMS повідомлень, про причини неявки суд не повідомили, правом на подання відзиву не скористались. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, 28 березня 2025 року позивач та відповідач [PERSON] домовились про купівлю-продаж квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В той же день ними було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є вказана квартира. Отже, позивач та [PERSON] домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. [PERSON] передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивач прийняла його та сплатила відповідачу [PERSON] визначені договором гроші, почала користуватись нерухомим майном, нести витрати пов`язані із його утриманням, тобто фактично вступила у володіння та користування квартирою. Оскільки, договори купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладаються у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню, позивач домовилась з [PERSON] , що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час позивач звернулась до [PERSON] з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку. Однак, [PERSON] повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона на момент укладення договору купівлі-продажу не була власником нерухомого майна, тобто на 28 березня 2025 року (дата укладення угоди), вона не встигла переоформити та зареєструвати право власності на квартиру за договором купівлі-продажу від 26 жовтня 2024 року, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] , з підстав незалежних від неї, оскільки остання ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Про існування цих обставин, позивач до укладення договору обізнана не була. Перед укладенням угоди позивача було запевнено, що саме [PERSON] є власником вищезазначеного нерухомого майна. Отже, нерухоме майно за договором купівлі-продажу відчужене особою, яка не мала на це права, натомість визначене договором нерухоме майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~388\~ЦК України,\~якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно: було\~загублене власником\~або особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; було\~викрадене у\~власника або\~особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. \~ \~ \~ \~Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набула право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбала його у відповідача [PERSON] , яка на час укладення договору купівлі-продажу (28 березня 2025 року) не мала права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, суд приходить до висновку, що нерухоме майно яке перейшло до позивача за договором купівлі-продажу від 28 березня 2025 року, не може бути у неї витребувано. Тобто позивач правомірно володіє та користується спірним нерухомим майном. \~ \~ \~ \~З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що викладені позивачем обставини знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні та підтверджуються наданими доказами, тому є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві представник позивача просила залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved