Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в інтересах позивача до суду з\~\~позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. З позовної заяви, вбачається, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , який приходився батьком [PERSON] та чоловіком [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на: - 1/2 частини в житловому будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Під час життя спадкодавець залишив заповідальне розпорядження (заповіт), посвідчений в Новоселівській сільській раді, яким заповідав усе своє майно, що належатиме йому на час смерті [PERSON] , тому спадкування після його смерті здійснюється за заповітом. У відповідний шестимісячний строк позивачка [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, ст. 1223 ЦК України, звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. із заявою про прийняття спадщини в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Спадкова справа № 30/2024, заведена 07.03.2024 р. Інший спадкоємець на обов`язкову частку у спадщині (ст. 1241 ЦК України), вдова спадкодавця [PERSON] хоча й вважається такою, що прийняла спадщину фактично (вступом в управління та володіння спадковим майном) на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак в подальшому вона відмовилась від оформлення обов`язкової частки у спадщині, таким чином, відповідачка на спадщину не претендує та не заперечувала, щоб позивачка оформила спадкове майно на своє ім`я. Враховуючи вищенаведене, після спливу шестимісячного строку із дня відкриття спадщини, позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок після смерті спадкодавця [PERSON] , однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи своє рішення про відмову тим, що право власності на спадкове майно за життя спадкодавця не було зареєстроване у встановленому законом порядку. В зв`язку з зазначеним, представник позивача просив суд: - Визнати за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за заповітом на: 1/2 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 16.06.2025 р. на підставі відповідного позову було відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. 07.07.2025 р. представником позивача було надано заяву, відповідно до якої він підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не прибула, 08.07.2025 р. надала заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Ухвалою суду від 09.07.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом учасників справи. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності учасників справи за наявності законних підстав наявних в матеріалах справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24.05.1969 р., запис акта про народження № 8 рос. [PERSON] та рос. [PERSON] є батьками: рос. [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 28.10.1989 р., рос. [PERSON] та рос. [PERSON] зареєстрували шлюб 28.10.1989 року, про що зроблено актовий запис за № 18. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюбу виданого повторно 14.02.2024 р., [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13.11.1965 року, про що зроблено актовий запис за № 11. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 05.12.2023 р., актовий запис №\~533, [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Кілійської міської ради № 37 від 27.03.2025 р. на день смерті [PERSON] з ним за адресою: [ADDRESS] проживала його дружина [PERSON] . З заповіту від 06.08.2015 р. вбачається, що [PERSON] заповідав [PERSON] все своє майно на що він матиме право за законом на день смерті. Згідно заяви від 07.03.2024 р. спрямованої до приватного нотаріуса Єфимової Т.І., [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно виписки з погосподарської книги виконавчого комітету Кілйської міської ради № 465 від 24.09.2024 р., згідно запису в погосподарській книзі Новоселівської сільської ради за 1991 1995 роки № 11, особовий рахунок № [NUMBER] , склад колгоспного двору станом на 16.04.1991 року за адресою: [ADDRESS] , був такий: [PERSON] , [INFO] , голова сім`ї, який помер [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , дружина. Згідно листа № 83/02-14 від 14.02.2025 р. приватний нотаріус Єфимова Т.І. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи своє рішення про відмову тим, що право власності на спадкове майно за життя спадкодавця не було зареєстроване у встановленому законом порядку. Спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , заведена Єфимовою Т.І., приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області, 07.03.2024 року за №30/2024 рік, що підтверджує витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76118706 від 07.03.2024 року. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідно до технічного паспорту, виготовленим комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: житловий будинок літ. А1, загальна площа 124,1 кв.м., житлова площа 73,2 кв.м., сарай літ. Б, сарай літ. В, навіс літ. Г, убиральня літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж, сарай літ. З, сарай літ. И, навіс літ. К, надвірні споруди №1-7. Згідно довідки № 8 від 08.01.2025 р. наданої КП КМР БТІ станом на 01.01.2013 р. право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права: Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 \~ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення \~нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається \~виходячи з рівності часток всіх членів двору \~включаючи неповнолітніх та непрацездатних. \~ Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, вирішуються за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.\~Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Подібних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Таким чином, у відповідному колгоспному дворі мали рівні частки відповідач по справі [PERSON] та спадкодавець [PERSON] , померлий [INFO] . Отже, після смерті [PERSON] , виходячи з принципу рівності часток, відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки відповідного колгоспного двору, на яку претендує позивач як спадкоємець за заповітом. Як зазначено\~в ст.\~1223\~ЦК України\~ право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу\~право на\~спадкування за\~законом мають\~діти спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено в ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи з відповідних положень законодавства, заповіт є основним документом, який визначає долю майна померлої особи, маючи пріоритет перед іншими формами спадкування. Відповідно до п.п. 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України\~ 22.02.2012 року за №\~282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.21 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як встановлено судом з наданих доказів, позивач по справі прийняла спадщину, як спадкоємець за заповітом, шляхом подання відповідної заяви нотаріусу, як це передбачено положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Разом з тим, судом встановлено, що на день смерті спадкодавця [PERSON] , разом із ним за однією адресою була зареєстрована його дружина, відповідач по справі [PERSON] , що крім відповідної довідки, також підтверджується відомостями про реєстрацію з копії паспорту відповідача, наявного в матеріалах справи, а також заяви відповідача про визнання позову, де зазначено її адресу місця проживання. Враховуючи, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України відповідач [PERSON] є непрацездатною вдовою, як прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у встановлений законом строк не подала заяву нотаріусу про відмову від обов`язкової частки і докази про протилежне до позову не додані, а лише зазначено, що відповідач відмовилась від оформлення обов`язкової частки у спадщині, що не є тотожним відмові від обов`язкової частки, суд приходить до висновку, що відповідач має право на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), тобто на 1/4 частку будинку. Отже, позивач, як спадкоємець за заповітом має право успадкувати лише 1/4 частку будинку, проте на має можливості отримати свідоцтво про право на спадину у нотаріуса, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що, незважаючи на визнання позову відповідачем, яке не ґрунтується на вищенаведених положеннях законодавства, позов слід задовольнити частково, визнавши право позивача на відповідну частку спадкового майна.

Outcome: partial