Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 14.03.2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №155. В обґрунтування позову зазначено, що 14.03.2018 року позивач [PERSON] , громадянин Ісламської Республіки Пакистан, зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON] , громадянкою України. Від шлюебу сторони спільних дітей не мають, спільне майно відсутнє. Шлюбні відносини припинені, починаючи з лютого 2022 року, через втрату почуття любові і різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, в зв`язку з чим просить розірвати шлюб та не надавати час для примирення. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача В.Данило, подав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, повторно в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала. Відповідно до ч.3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01.09.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі ч.4 статті 223, ч.1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, судом встановлено, що: 14.03.2018\~року між\~позивачем та\~відповідачем укладений\~шлюб,\~зареєстрований Відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану по\~Слобідському та\~Основ`янському\~районах у\~місті Харкові\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Харківській\~області,\~актовий запис\~№155\~від 14.03.2018\~року,\~що підтверджується\~Свідоцтвом про\~шлюбу,\~серії [NUMBER] ,\~виданим 14.03.2018\~року \~Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по Слобідському\~та Основ`янському\~районах у\~місті Харкові\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Харківській\~області. Як вбачається з позовної заяви, сторони тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримуються, в зв`язку з чим позивач вважає подальше збереження сім`ї неможливим, а відповідач не надав жодних доказів на спростування вказаних відомостей та визнав обставини, викладені в позові. Дослідивши вище вказані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність та взаємний зв`язок, суд зазначає наступне: Відповідно до пункту 3 ч.1 статті 2 Закону України "Про міжнародне приватне право", це закон визначає, крім іншого, підсудність судам України справ с іноземним елементом. Відповідно до статті 55 Закону України "Про міжнародне приватне право", право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно статті 56 цього Закону, форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Статтею 60 цього Закону визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Згідно статті 63 Закону України "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до статті 496 ЦПК України, Іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Враховуючи, що шлюб між позивачем, громадянином Ісламської Республіки Пакистан, та відповідачкою, громадянкою України, укладений в Україні, останнє спільне місце проживанні сторін також розташоване в Україні, наслідки припинення шлюбу, згідно вище наведених норм законодавства, визначаються правом України. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України, крім іншого, визначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч.2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до положень статті 110 цього Кодексу. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.3\~статті 109\~Сімейного кодексу\~України,\~суд постановляє\~рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Досліджуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки клопотань про зміну прізвища до суду не надходило, слід залишити сторонам прізвище без змін. Згідно ч.1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не заявляв вимоги про стягнення судового збору з відповідача, в зв`язку з чим,

Outcome: approved