Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення збитків та моральної шкоди за довготриваюче невиконання судового рішення. Позовна заява обґрунтована тим, що 22.08.2017 між позивачкою та відповідачкою укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] за ціною 331500,00 грн. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 [PERSON] визнана винною у скоєнні тяжкого злочину, засуджена за шахрайство та підробку документів. Під час розгляду кримінальної справи [PERSON] визнала, що не будучи власником квартири, по підробленій довідці уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, отримавши від неї 331500,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2021, зокрема, витребувано із незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що право власності її, як добросовісного набувача на придбану квартиру припинено у відповідності до ч. 2 ст. 346 ЦК України (на підставі рішення суду з урахуванням вироку суду). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2023 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 431 500,00 грн. Позивач зазначає, що [PERSON] за обставин, викладених у вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2021 шляхом обману заволоділа належними їй грошовими коштами в розмірі 331500,00 грн, внаслідок чого вона була позбавлена можливості користуватися цими коштами з 22.08.2017. На виконання рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2023 видані виконавчі листи, приватним виконавцем Запорізького виконавчого округу Коцинян М.О. відкрито ВП №72575334, ВП №72575322. Тривалий час відповідач [PERSON] не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, яке залишається не виконаним. На думку позивача, відповідач [PERSON] , будучи обізнаною про прийняті судом рішення, отримавши відомості про відкриття виконавчих проваджень, усвідомлюючи існування свого обов`язку щодо повернення коштів, щодо виконання судових рішень, щодо виконання вимог приватного виконавця свідомо не повертає кошти, не виконує чинні рішення суду, чим продовжує завдавати позивачу матеріальні збитки та моральну шкоду. Позивач вважає, що розмір моральної шкоди, завданої з вини відповідачки дорівнює 120\~000,00 грн. і є прямо пов`язаною з довго триваючим неповерненням нею суми боргу з навмисним невиконанням чинного судового рішення. Позивач вказує, що моральна шкода, яка їй завдана, полягає у душевних стражданнях, у порушенні звичного образу життя, з необхідністю вчинення дій, спрямованих на організацію можливостей щодо повернення боргу, щодо неможливості використання належних їй за законом коштів на власні потреби. З урахуванням викладених обставин, посилаючись на ст. ст. 524, 533-535, 625, 1161 ЦК України, позивач звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення збитків у вигляді 3% річних в сумі 44821,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 142\~043,74 грн відповідно до ст. 625 ЦК України за використання 331\~500,00 грн, безпідставно отриманих 17.08.2017, а також за триваюче невиконання судового рішення про стягнення коштів; про відшкодування моральної шкоди в розмірі 120\~000, 00 грн внаслідок довготриваючого неповернення коштів, стягнутих за рішенням суду, тобто внаслідок триваючого злісного невиконання чинного судового рішення. Одночасно із позовною заявою [PERSON] подала до суду клопотання про звільнення її від судового збору, надавши докази того, що її дохід нижче прожиткового мінімуму, встановленого в Україні. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Звєздової Н.С. від 13.01.2025 матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків та моральної шкоди за довготриваюче невиконання судового рішення направлені за підсудністю до Комунарського районного суду м.Запоріжжя. Постановою Запорізького апеляційного суду від 26.03.2025 скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.01.2025, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025 матеріали зазначеної вище цивільної справи надійшли в провадження судді Коваленко П.Л. Ухвалою судді від 22.04.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків. Недоліки усунуто вчасно. Ухвалою судді від 19.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.06.2025 від представника відповідача адвоката Патяка А.С. на адресу суду надійшла заява (заперечення) проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя заяву представника відповідача Патяка А.С. задоволено, здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 12.06.2025 представник відповідача адвокат Патяк А.С. направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій заперечив проти позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування своїх заперечень вказав, що в позовній заяві ставиться питання про стягнення з [PERSON] збитків завданих довготриваючим невиконанням судового рішення, постановленого 27.06.2023 у справі №336/5899/22. Вказане рішення суду було звернуто до примусового виконання 21.08.2023, коли приватним виконавцем Запорізької області Коциняном М.О. були відкриті виконавчі провадження №72575334 та №72575322. Згідно з рішенням суду зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] стосовно повернення грошових коштів виникли після набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2023. Позивачем на обґрунтування наявності та розміру збитків, завданих невиконанням зобов`язань, які виникли у [PERSON] у 2023 році, надано розрахунок інфляційних втрат та розрахунок 3% річних за період з вересня 2017 року по січень 2022 року, тобто за період майже за 1,5 роки до виникнення відповідних зобов`язань. Сторона відповідача не погоджується із твердженням позивача відносно того, що [PERSON] , отримавши відомості про відкриття виконавчих проваджень, усвідомлюючи існування свого обов`язку щодо повернення коштів, стягнутих за рішенням суду, свідомо не повертає кошти та не виконує чинні рішення суду, чим продовжує завдавати позивачу матеріальні збитки та моральну шкоду. Представник відповідача стверджує, що [PERSON] не було відомо що [PERSON] отримала виконавчі листи та з метою примусового виконання рішення суду звернулась до приватного виконавця. Протягом 2023-2025 років [PERSON] не отримувала жодних викликів, повідомлень, процесуальних документів. В будь-який інший спосіб також не була проінформована про існування вищевказаних виконавчих проваджень. Стороною позивача не доведено жодними доказами твердження про те, що [PERSON] була обізнана про примусове виконання рішення Шевченківського районного суду від 27.06.2023. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення завданої їй моральної шкоди, то вони, на думку відповідача, не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивач не мотивувала, яким чином сума моральної шкоди визначена нею в такому надвеликому розмірі, з мотивувальної частини позову не вбачається у чому конкретно виразились моральні страждання [PERSON] . Також, представник відповідача стверджує, що на користь [PERSON] з [PERSON] рішенням суду були стягнуті грошові кошти, витрачені позивачкою на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . Проте на сьогоднішній день [PERSON] продовжує залишатись власником цього житла, зареєстрована у ньому разом із дітьми, користується ним і у цьому користуванні ніким не обмежена. Крім того, представник відповідача просить суд врахувати, що [PERSON] є пенсіонером, отримує невелику пенсію близько 4000,00 грн., не працює, не отримує жодних інших доходів, не має заощаджень у гривнях та іноземній валюті, не має цінностей, грошових коштів на рахунках, вкладів у банках та цінних паперів. У власності [PERSON] має будинок, який не має можливості реалізувати, оскільки на нього накладені арешти, а також оскільки в ньому зареєстровані неповнолітні діти. Таким чином, [PERSON] з об`єктивних причин не має можливості виконати вимоги, зазначені у виконавчому листі. На підставі зазначеного, представник відповідача вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 05.08.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача [PERSON] , а також про долучення додаткових доказів. Представник відповідача заперечив щодо долучення таких доказів, оскільки порушений порядок подання доказів, встановлений ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно із ч. 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Частиною 2 статті 95 ЦПК України, встановлено вимогу до оформлення письмових доказів, згідно з якою письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Підготовче засідання було закрите 05.08.2025 за заявою представників сторін. У підготовчому\~судовому засіданні,\~згідно із\~ч.\~2\~ст.\~197\~ЦПК України,\~суд,\~зокрема,\~ з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання. У підготовчому засіданні стороною позивача не було надано відповідні докази, а також не було повідомлено суд про необхідність їх подання до закриття підготовчого судового засідання. Згідно із положеннями ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 127 ЦПК України). Оскільки представником позивача не надані відповідні докази у підготовчому засіданні, не обґрунтовано неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що від нього не залежали, не завірено копії наданих документів, а також не заявлено клопотання про поновлення строку для подачі таких доказів, - суд залишає без розгляду документи, надані представником позивача до суду разом із заявою від 27.08.2025. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник Патяк А.С. в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечили, просили відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, перевіривши наведені доводи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2021 у справі №333/4697/20 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. З мотивувальної частини вироку слідує, що [PERSON] по підробленій довідці продала [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ці обставини, [PERSON] визнала під час розгляду справи. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2021 у справі №336/3554/20, зокрема, витребувано із незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2023 у справі №336/5899/22 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 431\~500, 00 грн. За змістом цього рішення слідує, що ця сума складається з 331\~500,00 грн суми грошових коштів, сплачених [PERSON] при придбанні квартири та 100\~000,00 грн суми завданої моральної шкоди. Крім того, судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1000,00 грн., рішення суду набрало законної сили 10.08.2023. На виконання рішення суду, 10.08.2023 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано відповідні виконавчі листи, на підставі яких 21.08.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72575334 та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72575322. Цього ж дня вказані провадження були об`єднані в одне зведене виконавче провадження №72580299. Зазначене також підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру боржників. Судом досліджено та перевірено в Автоматизованій системі виконавчих проваджень інформацію щодо виконавчих проваджень ВП №72575334 та ВП №72575322: їх стан на день розгляду справи зупинений, так само як і на 12.12.2024, що встановлено з наданої позивачем роздруківки (а.с. 26 з.с.). Відповідач [PERSON] та її представник не заперечували щодо обізнаності з судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за яким з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти в розмірі 431\~500, 00 грн. та 1000,00 грн. судового збору. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. \~Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди кредитору. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого\~індексу інфляції за весь час прострочення, а також\~три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або\~законом. Позивач, як на підставу для задоволення позову, посилається на те, що відповідач, будучі обізнаною про прийняті судом рішення, отримавши відомості про відкриття виконавчих проваджень, усвідомлюючи існування свого обов`язку щодо повернення коштів, щодо виконання судових рішень, щодо виконання вимог приватного виконавця свідомо не повертає кошти, чим продовжує завдавати позивачу матеріальні збитки та моральну шкоду. Відповідно до положення\~статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. При цьому, позивач просить стягнути кошти за довготривале невиконання судового рішення, яке набрало законної сили 10.08.2023, надаючи розрахунки збитків у вигляді 3% річних та інфляційних втрат за період з 23.08.2017 по 23.02.2022, тобто за період, який передував прийняттю такого рішення, за період коли таке рішення фактично не існувало. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити. Що стосується стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 120\~000,00 грн., суд приходить до таких висновків. За змістом ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, ч.1\~ст. 1167 ЦК України\~визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди\~і серед інших,\~наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода\~це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною\~є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода\~наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Разом з тим, згідно зі\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне\~за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої\~спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Позивач [PERSON] просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду, завдану невиконанням відповідачем судового рішення, яка полягає у необхідності вчиняти дії для повернення боргу, неможливості використання коштів на власні потреби, душевних стражданнях та порушенні звичного образу життя. Відповідно до\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Станом на теперішній час рішення суду не виконано. Ця обставина не може бути єдиною й безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі\~статті 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача. Отже, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої є значним, проте ніяк не обґрунтований, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити з вищенаведених підстав. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог та звільненням позивача від сплати судового збору, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed