Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

20 вересня 2024 року до Рівненського міського суду надійшла на розгляд позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, згідно якої з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 24.01.2025 просить суд: - Стягнути з [PERSON] 206 795,5 грн (двісті шість тисяч сімсот дев?яносто п?ять гривень п?ятдесят копійок) з спільних збережень на користь [PERSON] ; - Стягнути з [PERSON] 570 833,1 грн (п?ятсот сімдесят тисяч вісімсот тридцять три тривні десять копійок) 3 суми коштів, повернутої при розірванні попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агентство нерухомості «СТОГРАД», на користь [PERSON] ; - Стягнути з [PERSON] компенсацію за частку транспортного засобу BMW 535, державний номерний знак [NUMBER] , у розмірі 345 272,5 грн (триста сорок п?ять тисяч двісті сімдесят дві гривні п?ятдесят копійок) на користь [PERSON] ; - Стягнути з [PERSON] компенсацію за частку транспортного засобу AUDI Аб, 2011 р.в., у розмірі 242 247, 5 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок сім гривень 50 копійок) на користь [PERSON] ; - Стягнути з [PERSON] компенсацію за частку транспортного засобу BMW 525, 2007 р.в., у розмірі 201 171 грн (двісті одна тисячі сто сімдесят одна гривня) на користь [PERSON] ; - Стягнути з [PERSON] компенсацію за частку транспортного засобу BMW ALPINA В3, 2021 р.в., у розмірі 1 655 000 грн (один мільйон шістсот п?ятдесят п?ять тисяч гривень) на користь [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 14 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Внаслідок шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, з часом, сторони перестали підтримувати подружні стосунки, а продовження шлюбу стало не можливим і суперечило інтересам обох сторін. Внаслідок цього, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2024 року у справі №569/1306/24 шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу сторонами було набуто у власність, транспортний засіб BMW 535, державний номерний знак [NUMBER] , а також спільні заощадження у розмірі 10 тисяч доларів США. Крім того, ними було укладено з ТОВ «Агентство нерухомості «СТОГРАД» попередній договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що такий договір укладався саме між ТОВ «Агентство нерухомості «СТОГРАД» та [PERSON] , однак платежі за договором вносив [PERSON] . До того ж, договір було укладено за час перебування сторін у шлюбі, в червні 2023 року. Таким чином, кошти внесені за договором також були спільним майном подружжя. Відповідно до п.22 Постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Станом на день подачі позову 10 000 (десять тисяч) доларів США спільних заощаджень дорівнює 413 591 (чотириста тринадцять тисяч п?ятсот дев?яносто одна) гривня, згідно з офіційним курсом НБУ. Оскільки він не маю доступу до транспортного засобу марки BMW 535 Х, державний номерний знак [NUMBER] , то дізнатися точну вартість зазначеного транспортного засобу є неможливим. Разом з тим, згідно з довідкою щодо надання відомостей про середньо ринкові ціни на подібні КТ3, середня вартість транспортного засобу марки BMW 535 XI, 2013 року випуску, об?єм двигуна [NUMBER] , тип пального - бензин, на вторинному ринку України, становить 690 545, 00 грн. Зазначає, що йому стало також відомо про те, що [PERSON] розірвала попередній договір купівлі-продажу квартири з ТОВ «Агентство нерухомості «СТОГРАД», про який зазначалося вище. Внаслідок цього їй було повернуто сплачені кошти за договором. Загальна сума сплачена за договором становить приблизно 1 141 666,2 грн (один мільйон сто сорок одна тисяча шістсот шістдесят шість гривень 20 копійок). Разом з ти, позивачу достеменно невідомо чи було повернуто [PERSON] усю суму, чи лише частку. Також вказує, що за час шлюбу у власності відповідачки знаходились наступні транспортні засоби: - від 08.05.2019 - AUDI Аб, 2011 р.в., колір чорний, що 31.03.2021 перереєстровано на нового власника, [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу 6329/21/047734 виписаного суб?єктом господарювання ТОВ «БІМЕР»; - від 29.02.2020 - BMW 525, 2007 р.в., колір чорний, що 16.11.2021 перереєстровано на нового власника, [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу 6329/21/054766 виписаного суб?єктом господарювання ТОВ «БІМЕР»; - від 23.09.2021 - BMW 535XI, 2013 р.в., колір чорний, що 20.03.2024 перереєстровано на нового власника, [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу 6318/24/011484 виписаного суб?єктом господарювання ФОП [PERSON] ; - від 22.09.2022 - BMW ALPINA В3, 2021 р.в., колір чорний, що 05.11.2022 перереєстровано на нового власника, [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу 5706/22/016776 виписаного суб?єктом господарювання ТОВ «Автопрестиж-Центр». Як вбачається із зазначених дат, усі транспортні засоби були набуті за час шлюбу, а отже були спільною власністю подружжя. Разом з тим, на відчуження значених транспортних згоди не надавав. Ухвалою суду від 23.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 18 жовтня 2024 року від представника відповідачки надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про поділ майна подружжя. Крім того, 21.10.2024 від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого заявлені первісні позовні вимоги визнає частково - в частині відшкодування частини вартості транспортного засобу марки BMW, 2013 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] - 345 272,50 грн. та частини сплачених грошових коштів (забезпечувальних платежів) по Договору №52/5-2-23 ГЛЦ від 31.07.2023 року з врахуванням сплаченої неустойки в зв?язку із розірванням даного Договору - 378 238, 08 грн. Щодо грошових заощаджень вказує, що жодних грошових заощаджень у подружжя ні на час подання [PERSON] до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ні на час розірвання шлюбу не було. Наявність таких коштів не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Що ж стосується розписки, на яку посилається позивач, варто зазначити, що вона не може слугувати належним та допустимим доказом у справі, адже у ній міститься недостовірна інформація - зазначено, що у подружжя є двокімнатна квартира в [ADDRESS] - якої ніколи не було. Також у даній розписці зазначено, що жодних претензій у сторін щодо поділу майна не має та бути в майбутньому не може, що не відповідає дійсності, адже позов до суду пред`явлено, також зазначено, що передачею «такого майна» враховано інтереси неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що також виявилося відверто спотвореною інформацією. Ухвалою суду від 10.12.2024 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Залишено без розгляду позов [PERSON] до\~ [PERSON] в частині позовної вимоги про визнання права власності на транспортний засіб BMW 535, державний номерний знак [NUMBER] , за [PERSON] . [PERSON] відповідно до зустрічного позову, з урахуванням заяви про зміну предмета зустрічного позову від 09.01.2025, просить суд: - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію частини реалізованого без згоди дружини транспортного засобу марки VOLKSWAGEN CADDY, 2016 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] в розмірі 247 150 (двісті сорок сім тисяч сто п?ятдесят) грн. 00 коп.; - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію частини вартості транспортного засобу марки NISSAN X-TRAIL, 2002 року випуску, сірого кольору в розмірі 115 024 (сто п?ятнадцять тисяч двадцять чотири) грн. 50 коп. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що за час перебування у шлюбі, подружжям набуто наступне майно, що підлягає поділу між сторонами: - транспортний засіб марки BMW, 2013 року випуску, чорного кольову, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] - є предметом первісного позову; - транспортний засіб марки VOLKSWAGEN CADDY, 2016 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] - відчужено до розірвання шлюбу без згоди [PERSON] - не зазначено у складі спільного сумісного майна подружжя у позовній заяві [PERSON] - транспортний засіб марки NISSAN X-TRAIL, 2002 року випуску, сірого кольору, який станом на 18.10.2024 року був зареєстрований за [PERSON] , - не зазначено у складі спільного сумісного майна подружжя у його первісній позовній заяві. Вартість транспортного засобу марки VOLKSWAGEN CADDY, 2016 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , який було зареєстровано на праві власності за [PERSON] та відчужено ним без згоди [PERSON] становить - 494 300 (чотириста дев?яносто чотири тисячі триста) грн. 00 коп. Вартість транспортного засобу марки NISSAN X-TRAIL, 2002 року випуску, сірого кольору, який зареєстровано на праві власності за [PERSON] та перебуває у його користуванні становить - 230 049 (двісті тридцять тисяч сорок дев`ять) грн. 00 коп. Також під час перебування у шлюбі [PERSON] було укладено із ТОВ «Агенство нерухомості «СТОГРАД» Договір №52/5-2-23 ГЛЦ від 31.07.2023 року, згідно якого Сторони зобов?язувались в місячний термін з моменту державної реєстрації права власності, отримання Стороною-1 правовстановлюючих документів та сплати в повному обсязі Стороною-2 вартості квартири, укласти основний Договір купівлі-продажу, за яким Сторона-1 здійснить Стороні-2 продаж квартири [ADDRESS] земельній ділянці за адресою: м. Рівне, вул. .Галицького, 25. 14 березня 2024 року (до розірвання шлюбу між сторонами) між [PERSON] та ТОВ «Агенство нерухомості «СТОГРАД» було укладено Договір про дострокове припинення (розірвання) Договору №52/5-2-23 ГЛЦ від 31.07.2023 року. 11.02.2025 представником відповідачки подано відзив на заяву про зміну предмету позову за первісним позовом, відповідно до якого щодо транспортних засобів марки AUDI А6, 2011 р.в., марки BMW 525, 2007 р.в., марки BMW ALPINA B3, 2021 р.в. зазначає, що дійсно дані транспортні засоби були зареєстровані позивачем за первісним позовом на ім?я відповідачки. Відчужені ними транспортні засоби марки AUDI А6, 2011 р.в., марки BMW 525, 2007 р.в., марки BMW ALPINA В3, 2021 р.в. - були спільно для близьких друзів, зокрема - транспортний засіб марки AUDI A6, 2011 р.в., чорного кольору, що 31.03.2021 року відчужено для [PERSON] - близька спільна знайома; транспортний засіб марки BMW 525, 2007 р.в., чорного кольору, що 16.11.2021 року відчужено для [PERSON] - хресний батько сина [PERSON] ; транспортний засіб марки BMW ALPINA В3, 2021 р.в., що 05.11.2022 року відчужено для [PERSON] - близкий друг [PERSON] , а відтак [PERSON] свідомо вводить суд в оману щодо того, що зареєстровані ним же на ім?я [PERSON] та відчужені близьким людям транспортні засоби вибули із спільного володіння подружжя без його відома та його згоди. Також звертає увгу, що транспортний засіб марки AUDI A6, 2011 р.в., чорного кольору, придбано 08.05.2019 року, в час коли [PERSON] перебувала на лікарняному в зв?язку із вагітністю, відчужено 31.03.2021 року, в час коли молодшій дитині сторін було півтора роки, а [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; транспортний засіб марки BMW 525, 2007 р.в., чорного кольору, придбано 29.02.2020 року в час коли молодшій дитині сторін було шість місяців, а [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відчужено 16.11.2021 року в час коли молодшій дитині сторін було два роки та три місяці, а [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; транспортний засіб марки BMW ALPINA В3, 2021 р.в., було придбано 22.09.2022 року та відчужено 05.11.2022 року в час, коли подружжя проживало разом в мирі та злагоді, а питання розірвання шлюбу між ними не існувало. Позовна заява про розірвання шлюбу до Рівненського міського суду Рівненської області була подана [PERSON] [INFO] , подружні відносини та спільне проживання припинилося в грудні 2023 року. 27.02.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якої просить первісний позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 13.03.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 04.09.2025 представник позивача за первісним позовом вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі. Вимоги зустрічного позову не визнала та просила відмовити у його задоволенні повністю. Представник відповідача у судовому засіданні 04.09.2025 вимоги первісного позову визнала частково з підстав, викладених у відзиві. При цьому, просила задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд встановив таке. 14 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2024 року у справі №569/1306/24 шлюб між сторонами було розірвано. Щодо позовної вимоги за первісним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу BMW 535, 2013 р.в., д.н.з. [NUMBER] та 1/2 частини грошових коштів, повернутих при розірванні попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Агентство нерухомості "СТОГРАД", суд зазначає таке. За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки транспортний засіб BMW 535, 2013 р.в., д.н.з. [NUMBER] був придбаний у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Слід вказати, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі, у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18. Сторонами під час розгляду справи було погоджено, що вартість 1/2 частини транспортного засобу BMW 535, 2013 р.в., д.н.з. [NUMBER] становить 345 272, 50 грн. Крім того, 14 березня 2024 року ( до розірвання шлюбу між сторонами) між [PERSON] та ТОВ «Агенство нерухомості «СТОГРАД» було укладено Договір про дострокове припинення (розірвання) Договору №52/5-2-23 ГЛЦ від 31.07.2023 року. Відповідно до умов Договору від 14 березня 2024 про дострокове припинення (розірвання) Договору №52/5-2-23 ГЛЦ від 31.07.2023 року, п. 1.1., вбачається, що за період дії Договору, який розривається, [PERSON] було сплачено грошові кошти (забезпечувальні платежі) в розмірі 863 368 (вісімсот шістдесят три тисячі триста шістдесят вісім) грн. 75 коп., які й підлягають поверненню [PERSON] . Вказане узгоджується також відповіддю ТОВ "Агентство нерухомості "Стоград" від 01.07.2025. Водночас, 14.03.2024 [PERSON] на виконання умов Договору від 14.03.2024 про дострокове припинення (розірвання) Договору №52/5-2-23 ГЛЦ від 31.07.2023 року сплатила неустойку, у зв?язку із розірванням договору в розмірі 2 755 (дві тисячі сімсот п?ятдесят п?ять) доларів США 83 центи, що еквівалентно станом на 14.03.2024 року - 106892 (сто шість тисяч вісімсот дев?яносто дві) грн. 58 коп. (38,7878 грн. за 1 Долар США). Тобто фактично [PERSON] після укладення Договору від 14 березня 2024 про дострокове припинення (розірвання) Договору №52/5-2-23 ГЛЦ від 31.07.2023 року було отримано - 756 476,17 грн. (863 368,75 грн. - 106 892,58 грн.), які підлягають поділу між колишнім подружжям. частка позивача становитиме - 378 238 (триста сімдесят вісім тисяч двісті тридцять вісім) грн. 08 коп. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу BMW 535, 2013 р.в., д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 345 272, 50 грн. та 1/2 частини грошових коштів, повернутих при розірванні попереднього договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Агентство нерухомості "СТОГРАД", у розмірі 378 238, 08 грн. Стосовно вимог за первісним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортних засобів AUDI Аб, 2011 р.в., BMW 525, 2007 р.в. та BMW ALPINA В3, 2021 р.в., суд зазначає, що відповідно до ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України). Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується із роз`ясненнями, наданими судам у пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Звертаючись до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, яке було відчужено одним із подружжя за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] належним чином не спростував презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України) та в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України) і не надав суду належних та допустимих доказів того, що спірні транспортні засоби (AUDI Аб, 2011 р.в., BMW 525, 2007 р.в. та BMW ALPINA В3, 2021 р.в.) були реалізовані без його згоди особисто відповідачкою та кошти витрачені не в інтересах сім`ї під час спільного їх проживання, що є його процесуальними обов`язками відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України. При цьому слід зазначити, що сторони у справі станом на час продажу спірних транспортних засобів проживали разом, що також спростовує твердження позивача про продаж вказаних транспортних засобів без його згоди та витрачання коштів від його продажу не в інтересах сім`ї. Суд звертає увагу, що позовна заява про розірвання шлюбу до Рівненського міського суду Рівненської області була подана [PERSON] 17.01.2024 року, подружні відносини та спільне проживання припинилося в грудні 2023 року, що не заперечується сторонами. Враховуючи викладене вище, а також те, що спірні транспортні засоби (AUDI Аб, 2011 р.в., BMW 525, 2007 р.в. та BMW ALPINA В3, 2021 р.в.) були відчужені відповідачкою в період перебування сторін у шлюбі, а також відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів здійснення їх відчуження відповідачкою на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, суд дійшов висновку, що первісний позов в цій частині до задоволення не підлягає. Щодо вимоги за первісним позовом про стягнення з [PERSON] 206 795,5 грн (двісті шість тисяч сімсот дев?яносто п?ять гривень п?ятдесят копійок) з спільних збережень на користь [PERSON] слід вказати, що Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи. За ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в шлюбі неодноразово була предметом розгляду Верховним Судом та практика вирішення зазначеного питання є сталою. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Судом не здобуто, а позивачем не надано належних доказів, що грошові заощадження 206 795, 5 грн (двісті шість тисяч сімсот дев?яносто п?ять гривень п?ятдесят копійок) знаходяться у відповідача. Наявність таких коштів не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Суд не може прийняти надану позивачем розписку від 19.02.2024 як належний та допустимий доказ у справі, адже у ній міститься недостовірна інформація, зокрема про наявність у сторін двокімнатної квартири в [ADDRESS] та про відсутність жодних претензій у сторін щодо поділу майна. Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів наявності у відповідачки грошових заощаджень, суд дійшов висновку, що первісний позов в цій частині до задоволення не підлягає. Стосовно вимог за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу VOLKSVAGEN CADDY, 2016 р.в., сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 247 150, 00 грн та 1/2 частини транспортного засобу NISSAN X-TRAIL, 2002 р.в., сірого кольору, у розмірі 115 024, 50 грн, суд зазначає таке. За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як було встановлено, судом та не заперечується сторонами під час перебування у шлюбі сторонами були придбані транспортні засоби VOLKSVAGEN CADDY, 2016 р.в., сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 247 150, 00 грн та NISSAN X-TRAIL, 2002 р.в., сірого кольору, які були зареєстровані на відповідача. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки спірні транспортні засоби були придбані у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Водночас,\~згідно відповіді\~територіального сервісного\~центру №5641\~(ТСЦ5641)\~від 18.10.2024,\~транспортний засіб\~VOLKSVAGEN\~CADDY,\~2016\~р.в.,\~сірого кольору,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~був відчужений\~ [PERSON] \~10.01.2024,\~тобто після\~того як\~подружні відносини\~та спільне\~проживання сторін\~припинилося у грудні 2023 року. Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі, у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18. Вартість транспортного засобу марки VOLKSWAGEN CADDY, 2016 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , який було зареєстровано на праві власності за [PERSON] та відчужено ним без згоди [PERSON] становить - 494 300 (чотириста дев?яносто чотири тисячі триста) грн. 00 коп. (висновок про вартість майна ТОВ "Консалтинг експерт І" від 14.10.2024). Вартість транспортного засобу марки NISSAN X-TRAIL, 2002 року випуску, сірого кольору, який зареєстровано на праві власності за [PERSON] та перебуває у його користуванні становить - 230 049 (двісті тридцять тисяч сорок дев`ять) грн. 00 коп. (інформаційна довідка ТОВ "Консалтинг експерт І" від 19.12.2024). Отже, суд дійшов висновку, що транспортні засоби VOLKSVAGEN CADDY, 2016 р.в., сірого кольору та NISSAN X-TRAIL, 2002 р.в., сірого кольору, придбані сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу VOLKSVAGEN CADDY, 2016 р.в., сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 247 150, 00 грн та грошової компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу NISSAN X-TRAIL, 2002 р.в., сірого кольору, у розмірі 115 024, 50 грн Таким чином зустрічний позов підлягає до задоволення. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також згідно положень ст. ст. 133, 139 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, тощо. Враховуючи викладене з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно розміру задоволених первісних позовних вимог слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 235, 11 грн та витрати на проведення оцінки в розмірі 1 200, 00 грн. Щодо витрат на правову допомогу за первісним позовом в розмірі 52 000, 00 грн суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ст. 1 вищевказаного Закону). За приписами ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". При розгляді заяви суд також враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 «Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції»). Судом встановлено, що [PERSON] отримав правову допомогу. Представник відповідача вважає, що вказані витрати є завищеними, тобто неспівмірними зі складністю судової справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Слід зазначити, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони допускається виключно у випадках, визначених Законом, та можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Суд наголошує, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31.07.2020 року у справі №301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19). Враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, слід дійти висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу до 20 000, 00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом в розмірі 3 297, 80 грн слід з [PERSON] на користь [PERSON] . Щодо витрат на правову допомогу за зустрічним позовом, слід вказати, що згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що [PERSON] отримала правову допомогу в розмірі 20 000, 00 грн, які підлягають до стягнення з [PERSON] на її користь.

Outcome: partial