Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-04 00:00:00

В вересні 2020 року позивач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом у якому просив стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь 217259 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями осіб органу державної влади - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. У позові вказує, що відповідно до постанови серії АР № 178454 від 21.11.2016 року інспектора 2-ої роти батальйону УПП в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України молодщого лейтенанта поліції Дерев`янка Олега Миколайовича, його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн за те, що 21.11.2016 року о 14:25 в м. Кременчуці на вул. Соборній, 10/7, керуючи транспортним засобом Skoda Oktavia Ambiente, номерний знак [NUMBER] , він здійснив рух по тротуару, чим порушив вимоги п.11.13 ПДР України. Не погодившись з рішенням про притягнення його до адміністративної відповідальності, ним 24.11.2016 року було подано до Автозаводського районного суду м. Кременчука адміністративний позов про скасування постанови АР № 178454 від 21.11.2016. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 квітня 2017 у справі № 524/9162/16а у задоволенні позову відмовлено; ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017 у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 квітня 2017 року залишена без змін. Зазначені судові рішення ним оскаржені у касаційному порядку та постановою Верховного Суду від 07.11.2019 постанова суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду скасовані, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи повторно відмовлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 січня 2020 року у задоволенні позову; постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято постанову якою постанову інспектора 2-ої роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України молодшого лейтенанта поліції Дерев`янка Олега Миколайовича від 21.11.2016 № 178454 скасовано у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, провадження у справі закрито; у стягненні з інспектора поліції Дерев`янка О.М. матеріальної та моральної шкоди відмовлено; постанова набрала законної сили 27.01.2020. Мотивуючи позов, позивач посилається на те, що судовим рішенням встановлено протиправність постанови, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку із прийняттям незаконного рішення службовою особою державного органу та пов`язаними із цим діями, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях стосовно усвідомлення протиправності дій відносно нього службової особи; зміні звичайного способу життя; у приниженні його авторитету, честі та гідності. А також ділової репутації; у порушенні права власності, у заподіянні психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру. Позивач вказує, що прийняттю постанови про скоєння адміністративного правопорушення передувала зупинка транспортного засобу інспектором поліції Дерев`янком О.М., який пояснив, що причиною зупинки є виконання розпорядження голови м. Кременчук про заборону стоянки транспортних засобів на тротуарах в межах вулиці Соборної та який повідомив, про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення п. 11.13 ПДР; вказує, що незаконна зупинка обмежила його у свободі пересування, так як він, зокрема, поспішав у справах, пов`язаних з професійною діяльністю та прямував до Автозаводського районного суду м. Кременчука для участі в судовому засіданні у якості представника відповідача у цивільній справі. Після прийняття поліцейським постанови, він був змушений її оскаржувати, що призвело до зміни звичного для нього способу життя, оскільки вимагало додаткових зусиль та витрати значного часу. Після набрання законної сили рішенням Автозаводського районного суду від 03.04.2017 року, 18.12.2018 року ним в рамках виконавчого провадження ВП № [NUMBER] за постановою інспектора поліції здійснено оплату штрафу в розмірі 510 грн, 51 грн виконавчого збору і 220 грн витрат на виконавче провадження за постановами державного виконавця. На даний час вказані суми йому не повернуті, чим вважає порушується його право власності на належне йому майно -грошові кошти. Моральну шкоду позивач розраховує з посиланням на положення ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки вказана норма має подібний з даним позовом предмет регулювання. Позивач зазначає, що загальний строк судового відновлення його порушених прав становить 46 повних календарних місяців, тому розмір завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті на дату подання цього позову становить в загальній сумі 217258 грн, а саме розрахований за формулою : 4723/ мінімальний розмір заробітної плати на день складання позову / х 46 - кількість календарних місяців розгляду судових справ та пов`язаних з цим моральних страждань. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.09.2020 позовну заяву передано за підсудністю на розгляд Солом`янському районному суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ справу передано на розгляд головуючому судді Козленко Г.О. 16.10.2020 відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва у справі відкрито спрощене позовне провадження. 10.02.2021 від представника відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позов у якому представник відповідача просить у позові відмовити. В обґрунтування посилається на те, що у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Skoda Oktavia Ambiente, номерний знак [NUMBER] , здійснив рух по тротуару, чим порушив вимоги п. 11.13 ПДР України. Не погоджуючись з постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом про скасування постанови; постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.04.2017 року по справі № 524/9162/16а у задоволенні позову відмовлено; ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017 року постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.04.2017 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 07.11.2019 по справі № 524/9162/16-а касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення першої та апеляційної інстанції скасовані, справу передано на новий розгляд. 03.12.2019 [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області уточнивши позовні вимоги просив стягнути на його користь 781 грн у якості відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн моральної шкоди, посилаючись, що з вини відповідача йому завдано матеріальної шкоди зі сплати штрафу та витрат на виконавче провадження, а моральна шкода завдана винними діями відповідача, що виразилася у незаконному накладенні на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за скоєння адміністративного правопорушення, якого не вчиняв. Розмір моральної шкоди [PERSON] оцінював в розмірі 3000 грн із розрахунку 1000 грн за кожен рік моральних страждань. Представник відповідача зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.01.2020 у справі № 524/9162/16-а позов [PERSON] до інспектора роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП НП Дерев`янка О.М. про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, залишено без задоволення; постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 року у вказаній справі, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.01.2020, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Спираючись на постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди з підстав недоведеності наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями, відсутності доказів спричинення шкоди, представник відповідача, вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. При цьому, представник відповідача також вказав на те, що не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що службовими особами патрульної поліції було незаконно подано до Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області оскаржувана постанова для примусового виконання, у службових осіб патрульної поліції були відсутні законні підставі для не направлення постанови у справі про адміністративне правопорушення для примусового виконання, а позивач не був позбавлений можливості самостійно сплатити адміністративне стягнення до ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження та ініціювати перед судом питання про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. Представник відповідача вказав, що права позивача, на порушення яких останній посилається, були відновлені шляхом оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України. 09.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, поданий Департаментом патрульної поліції НП України, у якій спростовуючи доводи відповідача, позивач вказав, що особи, що брали участь у справі № 524/5515/20 є відмінними у справі №524/9162-а; мотивувальна частина постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі № 524/9162/16-а щодо моральної шкоди містить оцінку виключно дій інспектора поліції, а не державних органів, які несуть відповідальність за дії та рішення своїх службових осіб, судовим рішенням дії інспектора поліції оцінені, зокрема на предмет їх законності щодо дотримання порядку зупинки транспортного засобу та розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, продублював доводи викладені ним у позові щодо заподіяння йому моральної шкоди. 22.03.2021 від відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшли заперечення на відповідь на відзив, які за своїм змістом повторюють доводи, що викладені у відповіді на відзив, та вказуючи на припущення позивача щодо наявності завданої йому моральної шкоди, без належних доказів, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. 25.06.2021 від відповідача - Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов у якому заперечуючи проти позову, представник відповідача просить у позові відмовити. Представник відповідача вказує, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало у зв`язку із чим не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. При цьому представник відповідача послався на судову практику відповідно до якої сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Посилання на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 по справі № 524/9162/16а є безпідставними, оскільки вказаною постановою суду доведено лише обставини, що позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, незаконність дій інспектора патрульної поліції не встановлено, а тому відсутні законні підстави для відшкодування шкоди. Представник відповідача вказав на те, що розмір відшкодування має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Посилаючись на безпідставність заявлених вимог, представник відповідача просив у задоволенні вимог відмовити. 08.07.2021 від відповідача Головного управління державної казначейської служби України у Полтавській області надійшов відзив на позов у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. За своїм змістом та суттю доводи представника відповідача Головного управління державної казначейської служби України у Полтавській області є ідентичними доводам представника відповідача Державної казначейської служби України, що викладені у відзиві на позов. Представник відповідача послався на відсутність підстав для відшкодування шкоди позивачу; окремо вказав, що на підтвердження факту порушення права позивача, а саме визначення розміру шкоди необхідний висновок експерта, товарний чек або договір, що є доказом у судовому процесу., а вимоги позивача про відшкодування йому 217258,00 грн, суперечить вимогам розумності та справедливості. Своїм правом на подання відповіді за відзив Державної казначейської служби України та Головного управління державної казначейської служби України у Полтавській області, позивач не скористався. Суд, дослідивши доводи та міркування сторін по справі, оцінивши докази окремо та у їх сукупності, виходить із наступного. Позивач, звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди за рахунок держави в розмірі 217258 грн, посилається, що така шкода, завдана йому протиправними діями інспектора 2-ої роти батальйону Управління поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Національної поліції України молодшого лейтенанта поліції Дерев`янка О.М. внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП. Посилається на те, що незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності встановлено судовим рішенням, а саме постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі № 524/9162/16а за його позовом до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчук Департаменту патрульної поліції Дерев`янка Олега Миколайовича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позивач зазначає, що вказаною постановою рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.01.2020 скасовано; прийнято постанову про часткове задоволення позовних вимог, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 178454 від 21.11.2016 Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Дерев`янка Олега Миколайовича, згідно якої на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП; закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Аналізуючи доводи позивача, слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.ст.15, 16 ПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч. 7 ст. 1176 ЦK України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Задля встановлення факту заподіяння моральної шкоди внаслідок неправомірних рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, необхідна наявність усіх складових елементів правопорушення, сукупність яких згідно з законом є підставою для відповідальності заподіювана за завдану моральну шкоду. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Тобто, у разі заявлення про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти "України» від 18 липня 2006 року). Відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.01.2020 скасовано; прийнято постанову про часткове задоволення позовних вимог, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 178454 від 21.11.2016 Інспектора роти № 2 батальйону "Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції Дерев`янка Олега Миколайовича, згідно якої на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП; закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Так, як вбачається з мотивувальної частини постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020, судом апеляційної інстанції зазначено, що позивачем не обгрунтовано наявності причинного зв`язку між протиправними діями/рішенням суб`єкта владних повноважень, відповідно до яких заподіяно шкоду; позивачем не надано належних доказів заподіяння безпосередньо йому душевних страждань відповідачем по справі, зокрема доказів погіршення здоров`я або настання інших наслідків майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних наслідків внаслідок рішень відповідача. Переглядаючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вказав, що позивачем не доведено складові ,які дають підстави для відшкодування шкоди. Зокрема також рішення апеляційної інстанції містить висновок про те, що відповідач не вчиняв будь-які неправомірні дії стосовно позивача у вигляді фізичного або психологічного тиску під час зупинки автомобіля і розгляду справи про адміністративне правопорушення, та які призвели б до заподіяння позивачеві майнової чи моральної шкоди. Отже, слід зазначити, що позивач у вказаній вище справі № 524/9162/16-а був учасником справи, а тому зазначені вище обставини в силу ч.4 ст.82 ЦПК України є для нього встановленими, а тому його доводи щодо відмінності учасників процесу у даній цивільній справі та справі адміністративного судочинства за його позовом, до уваги судом не сприймаються. Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх згідно положень ст.ст.77-80 ЦПК України доказів, які підтверджують заявлені позовні вимоги, про страждання позивача внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру, що є обов`язковою умовою відшкодування шкоди згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з огляду на відсутність обов`язкових складових для відшкодування шкоди, а саме неправомірності дій інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчук департаменту патрульної поліції Національної поліції Дерев`янка О.М., наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, суд вважає, що позовні вимоги не є доведеними, а відтак задоволенню не підлягають. При цьому відмовляючи у задоволенні позову, суд також виходить із того, що сам факт скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття цієї справи не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки рішення, яким скасовано зазначену постанову, безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів і заподіяною шкодою, а скасування постанови про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю порушення Правил дорожнього руху та закриття провадження у зв`язку із цим є достатньою сатисфакцією. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed