Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-28 00:00:00

У \~травні 2025\~року \~ представник\~ ТОВ «МІЛОАН» звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідача \~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~ \~у розмірі\~ 27 698,91 грн, витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у суму 7 100,00 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначає,\~що 29.09.2024\~ між\~ТОВ \~ ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] було укладений електронний Договір про споживчий кредит № 102921491, відповідно до умов якого сума виданого кредиту - 12 000,00 грн, дата надання кредиту 29.09.2024, строк кредиту 345 днів, комісія за надання кредиту 720 грн, яка нараховується одноразово. Повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів. У разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту, сплати процентів, комісії, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 700 грн за кожний випадок порушення, якщо порушення триває більш 6 днів. Позикодавець на виконання у мм Договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 12 000,00 грн, шляхом їх перерахування на картковий рахунок. В свою чергу, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. За позичальником обліковується заборгованість за Договором про споживчий кредит, яка становить 27 698,91 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 12 000,00 грн, заборгованості по процентах 8 978,91 грн, заборгованості по комісії - 720,00 грн, штрафних санкцій 6 000,00 грн. 30.05.2025 прийнято до розгляду судом даний позов, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В письмовій заяві представник позивача просив справу розглянути у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов та заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні. Заяв та клопотань не надходило. Відповідно до вимог ч.1\~ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд доходить наступного. Судом встановлено, що 29.09.2024 між ТОВ «МІЛОАН» ( кредитодавець) та відповідачем [PERSON] ( позичальник ) було укладений електронний Договір про споживчий кредит № 102921491 (Індивідуальна частина ), за яким кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим Договором надати позичальнику грошові кошти у кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію та проценти та виконати інші зобов`язання. Сторонами було погоджено наступні умови: сума кредиту 12 000,00 грн, строк кредиту 345 днів з 29.09.2024, денна процентна ставка 0,93 %, комісія за надання кредиту 720,00 грн в момент видачі кредиту, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням кари № [NUMBER] . Відповідно п. 4 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язання з повернення кредиту, процентів, комісії, позичальник зобов`язаний сплатити штраф на користь кредитодавця у розмірі 700 грн за кожен випадок порушення. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) не може перевищувати 50 відсотків від загальної суми кредиту. Невід`ємною частиною Договору про споживчий кредит є Анкета-заява на кредит, заява на отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту, довідка по заяві на кредит, графік платежів, з якими позичальник ознайомилася та підписала одноразовим ідентифікатором з використанням телефонного номеру. До матеріалів справи також долучено довідку про укладення договору, якою підтверджено ідентифікацію клієнта [PERSON] 29.09.2024 16:34:58 за допомогою телефонного номеру. Відповідно до квитанції до платежу через сиcтему LIQPAY 29.09.2024 на картку отримувача № [NUMBER] було виплачено кошти в сумі 12 000,00 грн згідно договору 102921491. Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість за Договором про споживчий кредит № 102921491 від 29.09.2024 у загальній сумі 27 698,91 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 12 000,00 грн, заборгованості по процентах 8 978,91 грн, заборгованості по комісії - 720,00 грн, штрафних санкцій 6 000,00 грн. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було надіслано досудову вимогу з щодо дострокового стягнення заборгованості, однак кредитна заборгованість останньою не погашена. На підставі вище вказаного судом встановлено, що між кредитодавцем та відповідачем було укладено кредитний договір, на виконання якого кредитодавцем було надано відповідачу кошти. Натомість відповідач не дотримався умов кредитного договору та не повернув надані йому кошти та не сплатив відповідні відсотки, комісію та штрафні санкції за порушення у мов кредитування, що вбачається з відповідного розрахунку заборгованості. Доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем відповідачем суду не надано. Також,\~матеріали справи\~не містять\~та відповідачем\~не надано\~доказів щодо\~спростування презумпції\~правомірності Договору\~ про\~ споживчий\~ кредит\~№ 102921491\~від 29.09.2024. Зазначений договір недійсним не визнано. Вирішуючи спір, суд керується наступними правовими нормами. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України\~\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону,\~\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу\~\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за Договором про споживчий кредит № 102921491 від 29.09.2024 в розмірі, який заявлено у позовній заяві, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір. При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. В даному випадку, суд доходить висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат у сумі 7 100,00 грн є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, визначає їх у зменшеному розмірі у сумі 3 000 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат.

Outcome: approved