Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-03 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся через представника [PERSON] до суду із позовом, в обґрунтування якого після уточнення зазначив, що в його власності перебували: нежитлові приміщення 1-го поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв.м. в літ. «А-4», розташовані по [ADDRESS] ; п`яти кімнатна квартира [ADDRESS] ; трикімнатна квартира [ADDRESS] . 15.08.2007 року між ним та АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі АТ «Альфа-банк»)) укладено договір № 840/1-27/16/3/7-229 (далі кредитний договір) на суму 130900 дол. США, ставка відсотків 12,55%, строком повернення до 10.08.2032 року, строком щомісячного платежу на погашення кредиту 436,33 дол. США. 15.08.2007 року укладено іпотечний договір № 840/5-27/16/10/7-401, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за договором № 840/1-27/16/3/7-229 передано в наступну іпотеку вказану вище трикімнатну квартиру. З 10.02.2008 року ним не було здійснено належним чином чергового платежу з повернення тіла кредиту, і у період з 11.02.2008 року по 10.06.2008 року ним було сплачено лише 4,81 дол. США, після чого він повернувся до сплати по 436,33 дол. США згідно з загальним графіком. Платежі за 10.02.2008 року, 10.03.2008 року, 10.04.2008 року та 10.05.2008 року сплачені не були та строк прострочення сплати заборгованості склав понад 90 днів, адже за вказані місяці платежів взагалі не було надано. Відповідно до п. 4.5. кредитного договору, через 90 днів з прострочення платежу 10.02.2008 року (тобто з 11.05.2008 року) строк користування кредитом вважався таким, що сплив та він зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за весь час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. 14.11.2008 року між ним та АТ «Альфа-банк» укладено додаткову угоду № до кредитного договору, в якій змінено проценту ставку з 12,55 % до 14 %. 18.11.2013 року АТ «Альфа-банк» надіслано йому вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій борг зазначено наступним чином: 98611,58 дол. США - строкова заборгованість за кредитом; 1076,65 дол. США - строкова заборгованість за відсотками; 3926,9 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом; 10902,29 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками. 18.02.2014 року АТ «Альфа-банк» надіслано йому вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій борг зазначено наступним чином: 96866,26 дол. США - строкова заборгованість за кредитом; 279,13 дол. США - заборгованість за відсотками; 5672,29 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом; 15807,06 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками. 07.08.2014 року АТ «Альфа-банк» подано позов про визнання права власності на предмет іпотеки (квартири за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 150,1 кв. м.), борг у позові станом на 23.07.2014 року зазначався таким чином: 102538,55 дол. США - заборгованість за кредитом; 22306,87 дол. США - проценти. 09.12.2014 pоку заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі позовні вимоги задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитом. 03.06.2016 року вказане судове рішення скасовано ухвалою Московського районного суду м. Харкова, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 10.11.2016 року рішенням Московського районного суду м. Харкова позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитом. 08.02.2017 року рішенням апеляційного суду Харківської області по справі рішення суду від 10.11.2016 року скасовано, ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. У вказаному рішенні апеляційного суду, зокрема, встановлено, що АТ «Альфа-банк», у зв`язку із неналежним виконанням обов`язків, прийнято рішення про зміну строку виконання основного зобов`язання. 31.10.2017 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. видано виконавчий напис нотаріуса № 25143 про стягнення заборгованості у розмірі 115959,50 дол. США за період з 12.09.2015 року по 12.09.2017 року, що виникла нібито на підставі кредитного договору. У вказаному написі розмір заборгованості визначено наступним чином: строкова заборгованість - 78540,40 дол. США; прострочена заборгованість - 16913,16 дол. США; строкова заборгованість по нарахованих % - 37,12 дол. США; прострочена заборгованість по нарахованих % - 20468,82 дол. США. Цей виконавчий напис було видано на підставі кредитного договору, який не є нотаріально посвідченим. Крім того, повідомлення про заборгованість та намір звернутися до нотаріуса за виконавчим написом, як і самого напису з додатками до нього він не отримував. 20.02.2018 року приватним нотаріусом КМНО Чуловським В. А. видано виконавчий напис нотаріуса № 2309 про стягнення заборгованості у розмірі 118817,81 дол. США за період з 28.11.2015 року по 28.11.2017 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У вказаному написі розмір заборгованості визначено наступним чином: строкова заборгованість - 77231,41 дол. США; прострочена заборгованість - 18222,15 дол. США; строкова заборгованість по нарахованих % - 668,18 дол. США; прострочена заборгованість по нарахованих % - 22 696,07 дол. США. 06.04.2018 року виконавчий напис № 2309 від 20.02.2018 року пред`явлено до виконання [PERSON] , відкрито виконавче провадження № 56142142. 26.09.2018 року виконавчий напис № 25143 від 31.10.2017 року пред`явлено до виконання [PERSON] , відкрито виконавче провадження № 57308695. 26.12.2018 року в межах виконавчого провадження № 56142142 було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 150,1 кв. м., про що було складено Акт про реалізацію предмета іпотеки в межах ВП № 56142142, набувач - ТОВ «Юридична інвестиційна компанія «ФОРУМ». 25.01.2019 року видано свідоцтво приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитонової Я.М., реєстровий № 198 про набуття предмета іпотеки з прилюдних торгів. 14.02.2019 року були проведенні електронні торги щодо нежитлових приміщень 1-го поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташовані за адресою: [ADDRESS] , за результатами яких складено акт про проведені електронні торги в межах ВП № 57308695, набувач - [PERSON] 14.02.2019 року видано свідоцтво приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луценка В.С., реєстровий № 497 про набуття майна з торгів. 11.04.2019 року по виконавчому провадженню № 57308695 винесено постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу, за якою АТ «Альфа-банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 25143 від 31.10.2017 року передано у власність п`яти кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 16.05.2019 року видано свідоцтво приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця І.О., реєстровий № 2250, про передачу майна у власність АТ «Альфа-банк». Виконавче провадження № 57308695 з виконання виконавчого напису № 25143 від 31.10.2017 року, що видав приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. до цього часу знаходиться на примусовому виконанні. 24.12.2019 року АТ «Альфа-банк» відчужив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» (далі ТОВ «Будівельні проекти») вказану п`яти кімнатну квартиру. 26.12.2019 року ТОВ «Будівельні проекти» відчужило зазначену квартиру на користь [PERSON] , який здійснив поділ квартири на шість однокімнатних квартир, а саме: квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . На цей час, квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] д залишаються у власності [PERSON] , а квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] реконструйовані та відчужені на користь громадянина Ізраїлю [PERSON] . 07.03.2018 року ухвалою Київського районного суду м. Харкова по справі № 640/17474/17 в межах кримінального провадження № 42017220000000541 постановлено ухвалу про арешт на нерухоме майно, що належить йому, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 61,4 кв. м., розмір частки 1/2; квартири за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 150,1 кв. м.; квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 208,7 кв. м.; нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] , 1-го поверху №8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7 загальною площею 74,6 кв. м., в літ. «А-4» шляхом заборони його відчуження у будь-який спосіб. Вказаний арешт досі не скасований. Вважає, що його протиправно було позбавлено права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7 в літ. «А-4», які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та п`яти кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в межах виконання виконавчого напису № 25143 від 31.10.2017 року, що видав приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А., оскільки він не підлягав виконанню, виходячи з наступного: - виконавчий напис № 25143 було видано із грубим порушенням процедури його видачі, що полягало у наступному: спірний виконавчий напис було видано не на підставі документів, що передбачені переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172; виконавчий напис видано щодо теоретично існуючої заборгованості, що виникла поза строками звернення до нотаріуса за видачею виконавчого напису; виконавчий напис вчинено не на оригіналі кредитного договору; - виконавчий напис № 25143 було видано на суму заборгованості, що є спірною, а саме: протиправно нараховувались відсотки за користування кредитом після закінчення терміну кредитування та протиправно стягнуті за вказаним виконавчим написом; кошти, що сплачувались ним за кредитним договором, протиправно спрямовувались на погашення суми протиправно нарахованих відсотків, що призвело до протиправного завищення суми заборгованості за тілом кредиту, а саме тіло кредиту фактично було погашено ним та кредитне зобов`язання припинилось, однак приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. все одно видав вказаний протиправний напис. Вважає, що виконавчий напис № 25143 від 31.10.2017 року був та є таким, що не підлягає виконанню, з огляду на що усі дії, здійсненні на його виконання, є протиправними та недійсними, в тому числі і торги з реалізації майна. Вказане у свою чергу є безумовною підставою визнання майна таким, що вибуло поза волею власника та витребування його в особи, яка вказана як його власник (володілець) на час розгляду справи. Торги, на підставі яких вибуло приміщення першого поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв.м. в літ. «А-4», які розташовані за адресою: [ADDRESS] , та передання в рахунок погашення заборгованості п`яти кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є протиправним через те, що після звернення стягнення на предмет іпотеки, чим забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитним договором, усі зобов`язання за кредитним договором були недійсними та припинились у встановленому законодавством порядку, а тому і не було ніякої заборгованості, яку було необхідно погашати. Подальші відчуження протиправно вибутого майна поза волею власника є підставою для витребування спірного майна у діючого титульного власника (володільця), а укладені договори іпотеки чи інші обтяження, що можуть виникнути поза волею дійсного власника мають бути визнані судом недійсними. Вищевказані торги відбулися незважаючи на те, що усе продане на них майно перебуває під арештом в рамках кримінального провадження. Визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправними та недійсними усіх дій в межах виконавчого провадження, електронних торгів, усіх наслідків недійсності правочину та витребування (повернення) майна. Крім того, АТ «Альфа-банк» вирішив питання шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, а тому правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яка залишалася після реалізації предмета іпотеки, відсутні, оскільки такі вимоги є недійсними. На момент проведення електронних торгів та після подальшої передачі нерухомого майна АТ «Альфа-банк» в рахунок погашення заборгованості у нього не існувало ніякої заборгованості перед АТ «Альфа-банк», а усі відповідні вимоги АТ «Альфа-банк» припинились та є недійсними. З огляду на це, фактично було звернено стягнення на його майно за відсутності заборгованості, а тому недійсними є як електронні торги, так і передача АТ «Альфа-банк» права власності на його майно в рахунок погашення боргу, що реально відсутній. Вказує, що його було протиправно позбавлено права власності на належне йому майно, а тому відбулося грубе втручання у право мирного володіння його майном, і таке право підлягає захисту судом шляхом відновлення його становища до його порушення. Просив визнати виконавчий напис № 25143 від 31.10.2017 року, виданий приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. про стягнення з нього заборгованості у розмірі 115959,50 дол. США за період з 12.09.2015 року по 12.09.2017 року таким, що не підлягає виконанню; визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження по ВП № 57308695 від 26.09.2018 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А.; визнати недійсними електронні торги, проведені державним підприємством «Сетам» щодо нежитлових приміщень першого поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташовані за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 386403, сформований 04.02.2019 року державним підприємством «Сетам», щодо реалізації нежитлових приміщень першого поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташовані за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним акт приватного виконавця про проведення електронних торгів по ВП № 57308695, проведених 04.02.2019 року державним підприємством «Сетам» із реалізації нежитлових приміщень першого поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташовані за адресою: [ADDRESS] , складений 14.02.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А.; визнати недійсним свідоцтво про право власності приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луценко В.С. реєстровий № 497 від 14.02.2019 року про право власності [PERSON] на нежитлові приміщення першого поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташовані за адресою: [ADDRESS] ; витребувати у [PERSON] на його користь нежитлові приміщення першого поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташовані за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення та запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45534984 від 14.02.2019 року приватного нотаріуса Луценко В.С.; визнати недійсною постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу по ВП № 57308695 від 11.04.2019 року про передачу п`яти кімнатної квартири, загальною площею 208,7 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 25143 від 31.10.2017 року, складену 11.04.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А.; визнати недійсним свідоцтво про право власності приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця І.О. реєстровий № 2250 від 16.05.2019 року про право власності ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») на квартиру загальною площею 208,7 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] ; витребувати у [PERSON] на його користь квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] в, квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] д; витребувати у [PERSON] на його користь квартиру за адресою: [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] ; вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 01.10.2021 року у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України представник відповідача Державного підприємства «Сетам» Кучевська З.Т. надала відзив на позовну заяву, в якому виклала заперечення проти позову, згідно яких зазначила, що на час проведення електронних торгів з реалізації нежитлових приміщень першого поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташовані за адресою: [ADDRESS] , виконавчий напис № 25143 від 31.10.2017 року був чинним. Жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача внаслідок проведення спірних торгів, а також порушення законних прав позивача внаслідок проведення спірних торгів, позивачем не доведено. Визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, на підставі якого проведено електронні торги, після їх проведення, не є підставою для визнання таких торгів недійсними. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у справі № 640/17474/17 від 29.03.2018 року скасовано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2018 року та у задоволенні клопотання про арешт майна відмовлено. Вказана ухвала від 07.03.2018 року не породжує жодних правових наслідків з моменту її прийняття. Просила відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі (т. 3 а.с. 153-158). 13.10.2021 року у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому виклала заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що [PERSON] 04.02.2019 року прийняла участь в електронних торгах, які проводились в рамках примусового виконання у виконавчому провадженні № 57308695. Майном, яке виставлялось на реалізацію, були нежитлові приміщення першого поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташовані за адресою: [ADDRESS] . За результатами торгів [PERSON] обрано переможцем електронних торгів. Після сплати коштів, приватним виконавцем було складено та видано акт про проведені електронні торги, на підставі якого [PERSON] зареєструвала право власності на вказане майно. На момент вчинення виконавчого напису, а саме на 31.10.2017 року нотаріус керувався чинним законодавством України. Як наслідок, доводи позивача про те, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі нечинної постанови КМУ за № 662 від 26.11.2014 року, не заслуговують на увагу, оскільки на момент вчинення виконавчого напису вона була чинною та нескасованою. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у справі № 640/17474/17 від 29.03.2018 року скасовано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2018 року. В розумінні ч. 2 ст. 388 ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження» майно, набуте [PERSON] в процесі проведення електронних торгів не може бути витребувано від останньої, оскільки [PERSON] є добросовісним власником такого майна і набуте воно було на загальних підставах. Позивач, будучи обізнаним про існування суми боргу, не вчиняв дій щодо погашення суми боргу, чи визнання дій приватного виконавця стосовно примусового виконання незаконними. Був пропущений строк позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі (т. 3 а.с. 195-198). Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м. Харкова до Ленінського районного суду м. Полтави було передано для продовження розгляду цивільну справу № 646/6200/21 судді Шелест І.М., яку згідно з Рішенням Вищої ради правосуддя № 123/0/15-22 від 15.02.2022 звільнено зі штату суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила. Вищевказана цивільна справа була повернута Ленінським районним судом м. Полтави до Червонозаводського районного суду м. Харкова, та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2023 року, передана для розгляду судді Глобі М.М. Ухвалою суду від 07.03.2023 року цивільна справа прийнята до провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.08.2023 року закрито підготовче засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.08.2025 року в зв`язку зі зміною найменування Акціонерного товариства «Альфа-банк», зазначено в якості відповідача - Акціонерне товариство «Сенс банк» (далі АТ «Сенс банк»). Позивач та його представник під час судового розгляду заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача АТ «Сенс банк» Кравцова С.М. під час судового розгляду заявлені позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість. Відповідач приватний нотаріус Чуловський В.А. в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, подав письмову заяву, в якій зазначив, що він не є належним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог відносно нього в повному обсязі, а розгляд справи проводити без її участі (т. 4 а.с. 245). Відповідач приватний виконавець Бабенко Д.А. в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Представник відповідача Державного підприємства «Сетам» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідач приватний нотаріус Луценко В.С. в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі (т. 5 а.с. 117). Відповідач приватний нотаріус Ємець І.О. в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] під час судового розгляду позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідачів АТ «Сенс-банк», Головаш О.В., [PERSON] , дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, згідно даних свідоцтва про право власності на нерухомість від 15.07.2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.07.2009 року, квартира [ADDRESS] , загальною площею 208,7 м.кв. зареєстрована за [PERSON] (т. 1 а.с. 57-58). Відповідно до даних витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.10.2008 року, нежитлові приміщення 1-го поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв.м. в літ. «А-4», розташовані по [ADDRESS] , зареєстровані за [PERSON] (т. 1 а.с. 59). Згідно даних договору купівлі продажу від 15.08.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.08.2007 року, квартира [ADDRESS] , загальною площею 150,1 м.кв. зареєстрована за [PERSON] (т. 1 а.с. 60-62). 15.08.2007 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») був укладений договір кредиту № 840/1-27/16/3/7-229, відповідно до якого АКБ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі 130900 дол. США, зі сплатою 12,55 % річних та наступним порядком погашення суми заборгованості, строком повернення до 10.08.2032 року, строком щомісячного платежу на погашення кредиту 436,33 дол. США (т. 1 а.с. 79-86). 15.08.2007 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») був укладений іпотечний договір № 840/5-27/16/10/7-401, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за договором № 840/1-27/16/3/7-229 передано в наступну іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 150, 1 м.кв. (т. 1 а.с. 87-93). Згідно даних кредитної заборгованості за кредитним договором № 840/1-27/16/3/7-229, [PERSON] у період з 11.02.2008 року по 10.06.2008 року було сплачено лише 4,81 дол. США, після чого він повернувся до сплати по 436,33 дол. США згідно з загальним графіком. Платежі за 10.02.2008 року, 10.03.2008 року, 10.04.2008 року та 10.05.2008 року фактично сплачені не були та строк прострочення сплати заборгованості склав понад 90 днів (т. 1 а.с. 94-103). 14.11.2008 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 840/1-27/16/3/7-229, за умовами якої змінено проценту ставку з 12,55 % до 14 % (т. 1 а.с. 164). 18.11.2013 року АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») надіслано вимогу [PERSON] про дострокове повернення кредиту, в якій борг зазначено наступним чином: 98611,58 дол. США - строкова заборгованість за кредитом; 1076,65 дол. США - строкова заборгованість за відсотками; 3926,9 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом; 10902,29 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками (т. 1 а.с. 105). 18.02.2014 року АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») надіслано вимогу [PERSON] про дострокове повернення кредиту, в якій борг зазначено наступним чином: 96866,26 дол. США - строкова заборгованість за кредитом; 279,13 дол. США - заборгованість за відсотками; 5672,29 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом; 15807,06 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками (т. 1 а.с. 106-107). 20.02.2018 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. видано виконавчий напис № 2309 про стягнення заборгованості у розмірі 118817,81 дол. США за період з 28.11.2015 року по 28.11.2017 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Розмір заборгованості визначено наступним чином: строкова заборгованість - 77231,41 дол. США; прострочена заборгованість - 18222,15 дол. США; строкова заборгованість по нарахованих % - 668,18 дол. США; прострочена заборгованість по нарахованих % - 22 696,07 дол. США. Постановою приватного виконавця Бабенка Д.А. від 06.04.2018 року відкрито виконавче провадження № 56142142 за виконавчим написом № 2309 від 20.02.2018 року (т. 1 а.с. 136-139). Відповідно до даних акту приватного виконавця Бабенка Д.А. від 26.12.2018 року про реалізацію предмета іпотеки, в межах виконавчого провадження № 56142142, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 150,1 кв. м., набувач - ТОВ «Юридична інвестиційна компанія «Форум» (т. 1 а.с. 143-145). 25.01.2019 року видано свідоцтво приватного нотаріуса Харитонової Я.М., реєстровий № 198 про набуття предмета іпотеки - квартири за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «Юридична інвестиційна компанія «Форум» (т. 1 а.с. 146). 31.10.2017 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. видано виконавчий напис нотаріуса № 25143 про стягнення заборгованості у розмірі 115959,50 дол. США за період з 12.09.2015 року по 12.09.2017 року, що виникла нібито на підставі кредитного договору. Розмір заборгованості визначено наступним чином: строкова заборгованість - 78540,40 дол. США; прострочена заборгованість - 16913,16 дол. США; строкова заборгованість по нарахованих % - 37,12 дол. США; прострочена заборгованість по нарахованих % - 20468,82 дол. США. Постановою приватного виконавця Бабенка Д.А. від 26.09.2018 року відкрито виконавче провадження № 57308695 за виконавчим написом № 25143 від 31.10.2017 року (т. 1 а.с. 140-142). Згідно даних акту від 14.02.2019 року про проведення електронних торгів в межах ВП № 57308695, [PERSON] набула нежитлові приміщення 1-го поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташовані за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 147-149). 14.02.2019 року видано свідоцтво приватного нотаріуса Луценка В.С., реєстровий № 497 про набуття нежитлових приміщень 1-го поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4», розташованих за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] (т. 1 а.с. 150). Постановою приватного виконавця Бабенка Д.А. від 11.04.2019 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу в межах ВП № 57308695, АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 25143 від 31.10.2017 року передано у власність п`яти кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 156-158). 16.05.2019 року видано свідоцтво приватного нотаріуса Ємця І.О., реєстровий № 2250 про набуття п`яти кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк») (т. 1 а.с. 159). Згідно договору купівлі-продажу від 24.12.2019 року АТ «Альфа-банк» відчужило на користь ТОВ «Будівельні проекти» вказану п`яти кімнатну квартиру (т. 1 а.с. 161-164). Як зазначено у договорі купівлі-продажу від 26.12.2019 року ТОВ «Будівельні проекти» відчужило квартиру [ADDRESS] , на користь [PERSON] (т. 1 а.с. 165-168). Відповідно до даних висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомості від 29.03.2021 року та інформаційної довідки № 270409563 від 13.08.2021 року, [PERSON] здійснив поділ вказаної квартири на шість однокімнатних квартир, а саме: квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] в, [ADDRESS] , [ADDRESS] (т. 1 а.с. 220-233). Згідно даних договорів купівлі-продажу квартир від 07.07.2021 року та інформаційної довідки № 270410329 від 13.08.2021 року, квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] реконструйовані та відчужені на користь [PERSON] (т. 1 а.с. 234-240). Відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України (п. 1.2. ст. 1 гл. 16 Порядку). Відповідно до п. 3.2. ст. 3 гл. 16 Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Пунктом 3.5. ст. 3 гл. 16 Порядку встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Згідно з п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передач; або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету\~Міністрів України\~від 26.11.2014\~року №\~662\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~проводиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, а саме: пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Таким чином, вказана норма «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» застосуванню не підлягала, оскільки була визнана незаконною та нечинною. В той же час, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~року за\~№ 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88\~ЗУ «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Крім цього, слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87 ЗУ «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88\~ЗУ «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] категорично заперечує про відсутність спору щодо заборгованості, зазначає, що кошти, що сплачувались ним за кредитним договором, протиправно спрямовувались на погашення суми протиправно нарахованих відсотків, що призвело до протиправного завищення суми заборгованості за тілом кредиту, а саме тіло кредиту фактично було погашено ним та кредитне зобов`язання фактично припинилось. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ п. 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 31.10.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису)г «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладений між банком та [PERSON] кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Бабенка Д.А. від 26.09.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57308695, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Як зазначено у п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження (ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження). Сторони виконавчого провадження та прокурор, як учасник виконавчого провадження, мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом (ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»). Як встановлено під час судового розгляду, листами від 26.09.2018 року за № 3303 та від 22.10.2018 року за № 3691 було направлено на адреси позивача постанову про відкриття виконавчого провадження № 57308695 від 26.09.2018 року. Крім того, згідно даних матеріалів справи судом встановлено, і сам позивач вказаного факту не спростовує, що 25.09.2019 року він особисто ознайомився із матеріалами вказаного виконавчого провадження. Суд наголошує на тому, що дії приватного виконавця при здійсненні ним своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних/електронних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню у порядку, передбаченому цим Законом. Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 29.06.2016 року у справі № 6-370цс16, Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 330/1852/16-ц, провадження № 61-21931св18, Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 367/6231/16-ц, провадження № 14-529 цс19. Дії приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження. Позивач не оскаржив дії приватного виконавця Бабенко Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження у порядок та строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», в свою чергу, як убачається з матеріалів справи, 26.09.2018 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження № 57308695 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який на той час не було визнано таким, що не підлягає виконанню, тобто, був чинним, отже, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсними електронних торгів 14.02.2019 року за реєстраційним номером лота 325549, суд зазначає наступне. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Це проявляється в тому, що учасники цивільних правовідносин, як правило, самостійно ініціюють застосування норм про недійсність договору та її правових наслідків. Недійсність договору відображається (чи може відобразитися) на правах та інтересах інших учасників цивільних правовідносин, а тому повинні існувати певні правові підстави і наслідки недійсності, у тому числі для «дотичних» до неї учасників цивільних правовідносин. У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Тлумачення ст. ст. 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353 сво 18)). Згідно з п. 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, в редакції, чинній на час проведення електронних торгів, електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35 гс 21) дійшла висновку про те, що, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, проведення процедури прилюдних торгів є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, публічних торгах та визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Судом встановлено, що відбулася спеціальна процедура продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв.м. в літ. «А-4», розташованих по [ADDRESS] приватним виконавцем на прилюдних торгах і висновків щодо неналежного виконання продавцем та покупцем своїх взаємних зобов`язань у правовідносинах купівлі-продажу чи неналежного оформлення приватним виконавцем результатів проведеної процедури прилюдних торгів як способу вчинення правочину всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» чи положенням цивільного законодавства матеріали справи не містять. Таким чином, з аналізу змісту ст. ст. 203, 215, 650, 655 і 656 ЦК України, положень Порядку реалізації арештованого майна вбачається, що: реалізація майна на прилюдних торгах полягає у продажі майна, за яким продавцем відчужуваного майна є боржник, переможець прилюдних торгів виступає покупцем, а особи, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів; складання за результатами проведення прилюдних торгів акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529 цс 19) зазначено, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Тобто, для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Аналіз вказаних норм, з урахуванням принципу розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), свідчить про те, що наявність підстав для визнання недійсними торгів має встановлюватися судом саме на момент їх проведення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, в тому числі й щодо недійсності торгів, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.06.2024 року у справі № 587/2230/21 (провадження № 61-5981 сво 23) дійшов висновку про те, що по своїй суті публічні торги мають бути найбезпечнішою підставою набуття майна, оскільки публічна процедура реалізації майна має гарантувати невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, набутого у такий спосіб. Очевидно, що використання як підстави для оспорення торгів визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суттєво підриває стабільність обороту та характеристику власне торгів як найбезпечнішої підстави набуття майна, за умови, що такої підстави недійсності не існувало в момент проведення публічних торгів. Також, у вище вказаній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18) та від 07.02.2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), і вказав, що наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності правочину, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом установлено, що спірні електронні торги з реалізації належних позивачу нежитлових приміщень відбулись 14.02.2019 року на підставі виконавчого напису нотаріуса від 31.10.2017 року, що на момент проведення даних торгів був чинним, отже, відсутні правові підстави для визнання електронних торгів недійсними. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсними документів, складених в результаті проведення 14.02.2019 року електронних торгів, суд зазначає наступне. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23). Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 року у справі № 925/1351/19 (п. п. 6.21, 6.22). Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (п. п. 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 року в справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.12.2023 року у справі № 331/427/22 (провадження 61-13786св23) дійшла висновку про те, що належним способом захисту прав і законних інтересів позивача є визнання електронних торгів недійсними, позовні вимоги про визнання недійсним та/або скасування протоколу проведення електронних торгів є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав особи, яка оспорює правочин купівлі-продажу продаж майна з електронних торгів, охоплюється вимогою про визнання торгів недійсними (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного від 26.04.2023 року в справі № 545/264/20 (провадження № 61-10242св22). Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, п. 100), від 30.06.2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, п. 10.29)). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, п. 6.21), від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, п. 52), від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, п. 76). Щодо позовної вимоги про витребування у [PERSON] нежитлових приміщень, суд зазначає наступне. Як було вказано судом вище, у ході розгляду даної справи встановлено, що відбулася спеціальна процедура продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7, загальною площею 74,6 кв.м. в літ. «А-4», розташованих по [ADDRESS] приватним виконавцем на прилюдних торгах і висновків щодо неналежного виконання продавцем та покупцем своїх взаємних зобов`язань у правовідносинах купівлі-продажу чи неналежного оформлення приватним виконавцем результатів проведеної процедури прилюдних торгів як способу вчинення правочину всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» чи положенням цивільного законодавства матеріали справи не містять. Таким чином, з аналізу змісту ст. ст. 203, 215, 650, 655 і 656 ЦК України, положень Порядку реалізації арештованого майна вбачається, що: реалізація майна на прилюдних торгах полягає у продажі майна, за яким продавцем відчужуваного майна є боржник, переможець прилюдних торгів виступає покупцем, а особи, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів; складання за результатами проведення прилюдних торгів акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.06.2024 року у справі № 587/2230/21 (провадження № 61-5981 сво 23) дійшов висновку про те, що наявність підстав для визнання того чи іншого правочину недійсним має встановлюватися судом саме на момент його вчинення. Рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має зворотної дії в часі і не може породжувати правові наслідки, у тому числі й щодо недійсності правочину, або впливати на інші юридичні факти, що настали до набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зміст ч. 2 ст. 388 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові, який викладено в постанові від 03.06.2024 року у справі № 587/2230/21, [PERSON] набула право власності на вказані нежитлові приміщення на підставі правочину, який судом не може бути визнаний недійсним з підстав, наведених вище, відповідно, вона є такою особою, яка законно, із відповідною правовою підставою заволоділа ним, відповідно відсутні правові підстави для витребування зазначених нежитлових приміщень. Щодо позовних вимог в частині визнання недійною постанови приватного виконавця Бабенка Д.А. від 11.04.2019 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення заборгованості та свідоцтва про право власності за реєстровим № 2250 від 16.05.2019 року, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 року у справі № 6-1804цс16 зазначено, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою. Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. Оскільки право на нерухоме майно вже оформлено на стягувача, то ефективним способом захисту прав боржника могло б стати пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1655цс16. Згідно зі ст. 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. Оскільки постанова приватного виконавця від 11.04.2019 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу була винесена в рамках виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, який не підлягає виконанню, та, в подальшому 16.05.2019 року видано свідоцтво про право власності приватного нотаріуса Ємця І.О. за реєстровим № 2250 - визнання даної постанови та свідоцтва недійсними, призведе до відновлення порушеного права. Щодо витребування у [PERSON] квартир [ADDRESS] , а у [PERSON] квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону a6o незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч. 2 ст. 388 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником i володільцем майна немає договірних відносин i майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника aбo особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника aбo особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № б-22ЗЗцс1б, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року у справі № 522/2202/15-a (провадження № 14-1З2цсl 8). Застосовуючи положення ч. 2 ст. 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, i в добросовісного набувача. Таким чином, оскільки квартира [ADDRESS] , яка в подальшому була реконструйована, вибула з володіння [PERSON] не з його волі, вказане майно підлягає поверненню. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави вважати, що суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Згідно з сталою практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] було сплачено судовий збір за подання позовної заяви 20430 грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 27), судовий збір за подання заяви про забезпечення позову 454 грн. 00 коп. (т. 3 а.с. 1). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідачів АТ «Сенс-банк», [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню по 2531 грн. 39 коп. з кожного на користь [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial