Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-09 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Бізнес Позика» з посиланням на те, що 03.12.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №482109-КС-001 про надання кредиту, яку відповідач прийняв (акцепт) на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор [NUMBER] на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником у своїй анкеті заяві в особистому кабінеті, який відповідачем було введено/відправлено. Таким чином, 03.12.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено договір № 482109-КС-001 про надання кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 21000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,56254762 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 21000 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, в результаті чого, у нього утворилася заборгованість в розмірі 24980,29 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 11291,40 грн., суми прострочених платежів по процентах - 13688,89 грн.. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 24980,29 грн. та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2422,40 грн. Ухвалою судді від 5 червня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 67-68). Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «Бізнес Позика» про розгляд справи повідомлене належним чином (а.с. 72-73, 81-82), ТОВ «Бізнес Позика» в позовній заяві просять справу розглядати за відсутності представника позивача (а. с. 2-11). Відповідач в судове засідання вдруге не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, за зареєстрованим місцем проживання, проте, вказані поштові відправлення повернулись з довідками відділення ПАТ «Укрпошта» з відмітками щодо отримання поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 74, 86), тому суд вважає, що відповідач відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином. Крім того, відповідач про розгляд справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України (а. с. 83), відзив на позовну заяву не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Бізнес позика» є юридичною особою, одним видів економічної діяльності якої є «інші види кредитування» (а.с. 48-52). 3 грудня 2023 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес Позика» договір № 482109-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця шляхом прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) укласти вказаний договір, що підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 482109-КС-001 від 03.12.2023 (а. с. 20-24, 25- 29, 30-34, 35). Відповідно до п. 2.1, 2.3, 2.7 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 21000 грн., строком на 24 тижні - до 19.05.2024. Пунктом 2.4 встановлено, що стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2, 00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 10,56254762 %, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Комісія за надання кредиту: 3150 грн. (п. 2.5 договору). Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 37800 грн. (п. 2.8 договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 1234,13 процентів (п. 2.9 договору). Сторони на момент укладення договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватися і застосовуватиметься знижена процентна ставка. До позовної заяви позивачем також додано копію паспорта споживчого кредиту (а. с. 17-18), який був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] та копію правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» (а.с. 38-47). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. На підтвердження укладення договору № 482109-КС-001 від 3 грудня 2023 року позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 3 грудня 2023 року о 19:01:43 клієнт, використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС та зайшов у особистий кабінет, ознайомився з умовами надання кредиту, паспортом споживчого кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. Одноразові ідентифікатори [NUMBER] та [NUMBER] направлялися відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер [NUMBER] , який вказувався ним при реєстрації на сайті. Кредитний договір був підписаний відповідачем 3 грудня 2023 року о 20:23:14 шляхом введення одноразового ідентифікатора [NUMBER] в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://my.tpozyka.com, що підтверджується візуальною формою послідовності дій Клієнта (а.с. 35). Тому встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Факт отримання та користування відповідачем грошовими коштами підтверджується копією підтвердження ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с. 37) та витребуваною ухвалою судді від 5 червня 2025 року у АТ КБ «ПриватБанк» інформацією щодо належності відповідачу, зазначеної в договорі банківської картки номер [NUMBER] , та переказ на неї грошових коштів в сумі 21000 грн. (а.с. 87). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як видно із матеріалів справи, 3 грудня 2023 року, о 20:23:20 ТОВ «Бізнес позика» видало [PERSON] кредит у розмірі 21000 грн., що підтверджується копією підтвердження ТОВ «ПрофітГід» (а.с. 35) та інформацією АТ КБ «ПриватБанк» про переказ коштів (а.с. 87). [PERSON] у рахунок погашення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом сплатив 21559,95 грн., з яких 9708,60 грн. - тіло кредиту; 8701,35 грн. - проценти за користування кредитом та 3150 грн. - комісія, що також підтверджує факт отримання та користування кредитними коштами (а.с. 12-15). Також встановлено, що станом на день подачі позову до суду відповідач борг за кредитним договором не повернув. Відповідно до наданого позивачем розрахунку та копії довідки про стан заборгованості, заборгованість відповідача перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 23 червня 2025 року складає 24980,29 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 11291,40 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 13688,89 грн. (а. с. 12-15, 16). Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав. На підставі вказаного аналізу норм матеріального права, матеріалів справи, розрахунків банку, з урахуванням вказаної правової позиції, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими, тому з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за тілом кредиту в сумі 11291,40 грн.. Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в сумі 13688,89 грн., з огляду на наступне. Згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. Тобто, з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %. Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону № 3498-ІХ, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). На підставі частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Враховуючи, що вищевказаний кредитний укладено 03.12.2023, тобто до внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період з 03.12.2023 (день укладення договору) по 22 квітня 2024 року (день закінчення встановлених законодавством перших 120 днів) проценти за користування повинні були нараховуватись з розрахунку обумовленої сторонами денної відсоткової ставки (з 03.12.2023 по 31.03.2024 по зниженій процентній ставці розміром 0,56254762 %, що за 120 днів становить 11324,57 грн. ((21000х0,56254762х42)+ (19661,88х0,56254762х15) + (18187,80х0,56254762х10) + (16061х0,56254762х10)+ (11964,50х0,56254762х12) + (11291,40х0,56254762х31)), а з 01.04.2024 по 22.04.2024 - по стандартній процентній ставці розміром 2,00000000%, за 22 дні становить 4968,26 грн. (11291,40 х 2,00000000% х 22). Строк дії договору до 19.05.2024. За період з 23 квітня по 19 травня 2024 року проценти повинні нараховуватись із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 1,5%, що за 27 днів становить 4573,02 грн. (11291,40 х 1,5 х 27). Тому, зважаючи на заявлений позивачем період, а саме з 03.12.2023 по 19.05.2024, тобто за 169 днів, з урахуванням погашених відповідачем процентів в розмірі 8701,35 грн., до стягнення підлягає 12164,50 грн. заборгованості за процентами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11291,40 грн. та суми заборгованості за процентами у розмірі 12164,50 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в сумі 23455,90 грн.. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (93,90%) в розмірі 2274,63 грн..

Outcome: partial