Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-25 00:00:00

Позивач звернувся у січні 2025р.\~ до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Чортківського районного відділу ГУНП в Тернопільській області про: визнання незаконними дії старшого лейтенанта Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] та сержанта [PERSON] щодо застосування 31.05.2023р. превентивного поліцейського заходу (перевірки документів) стосовно [PERSON] ; визнання незаконними дії старшого лейтенанта Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] щодо застосування 31.05.2023р. превентивного поліцейського заходу (обмеження пересування) стосовно [PERSON] та адмінзатримання за відсутності складу адмінправопорушення; визнання незаконними дії старшого лейтенанта Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] щодо застосування 31.05.2023р. превентивного поліцейського заходу примусу (фізичного впливу) стосовно [PERSON] ; визнання протиправною бездіяльність старшого лейтенанта Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] щодо неповідомлення [PERSON] про мотиви затримання 31.05.2023р. та нероз`яснення його прав; визнання протиправними дії майора Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Гамваль О.О. щодо застосування 31.05.2023р. превентивного поліцейського заходу (поверхневої перевірки та огляду) стосовно [PERSON] ; стягнення з Державного бюджету на користь позивача завданої моральної шкоди у сумі 29258.06грн. Позов обґрунтував тим, що 31.05.2023р. щодо позивача безпідставно застосовано превентивні поліцейські заходи, захід примусу, захід забезпечення провадження в адміністративній справі, чим порушено законні права позивача, спричинено йому тілесні ушкодження та завдано моральної шкоди. Цього ж дня складено протокол про адміністративне порушення про вчинення злісної непокори законній вимозі поліцейського, а саме відмова пред`явити документи, що посвідчують особу кваліфіковані за ч.1 ст.185 КУпАП. Все відбувалося в присутності свідків, працівників ТЦК та СП, які 40хв його утримували до прибуття патрульних, в подальшому застосовувались превентивні поліцейські заходи (перевірка документів, обмеження пересування, огляд поверхневий та рюкзака), захід примусу з фізичним впливом, захід забезпечення провадження в адміністративній справі (адмінзатримання). За наслідками розгляду протоколу постановою Чортківського районного суду від 25.07.2023р. проводження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП (тривало адмінпровадження 2 місяці 1 день) закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим виникло право за даним позовом на відшкодування за Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», за ч.1 ст.1176 ЦК України, розмір якої відповідає часу адмінпереслідування з 31.05.2023р. по винесення постанови судом 01.08.2023р. (2міс.1день х 258.06грн. виходячи з розміру мінімальної заробітної плати) та складає 16258.06грн., а також 13000.00грн. спричиненої діями працівників поліції. Ухвалою судді від 06.01.2025р. відкрито провадження у справі. 07.01.2025р. позивачем подано заяву про відвід головуючому судді, з підстав реєстрації позовної заяви 01.01.2025р., яка подана позивачем 30.12.2024р. о 20.55год через електронний суд та отримана судом 31.12.2024р.. Ухвалою від 13.01.2025р. відмовлено у задоволенні заяви про відвід головуючого судді. 13.01.2025р. відповідачем1 подано відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області\~ від 08.04.2024р. було задоволено частково позов [PERSON] про стягнення моральної шкоди стосовно даної події 31.05.2023р., стягнуто в його користь 3000грн. з Державного бюджету, отже позивач отримав справедливу сатисфакцію за закриття судом провадження про притягнення його до адмінвідповідальності, а тому позивач має намір двічі відшкодувати шкоду за одну і ту ж подію. 20.01.2025р. позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що предметом даного спору є дії суб`єктів владних повноважень, пов`язаних з притягненням до адміністративної відповідальності, застосування ними вказаних заходів та спричинення тілесних ушкоджень. Позивач 01.12.2023р. звертався в Тернопільський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом про визнання протиправними дії та стягнення моральної шкоди (справа №500/7791/23), однак 04.12.2023р. такий позов було повернуто, так як вимоги стосуються законності та правомірності дій у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Щодо іншого судового рішення від 08.04.2024р. про який зазначається у відзиві, то предметом доведення у справі №3/608/623/2023 було спричинення моральної шкоди внаслідок ініціювання працівниками поліції адміністративного провадження, а не за застосування заходів примусу та тілесних ушкоджень під час адмінзатримання. 20.01.2025р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, яка ухвалою від 17.03.2025р. повернута позивачу. Ухвалою від 11.02.2025р. витребувано у відповідача2 докази. Позивач у судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити з підстав зазначених у позові та наданих пояснень. Представник відповідача 1 у судових засіданнях в режимі ВКЗ позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити за недоведеністю. Відповідач 2 в судові засідання не з`явився,\~ відзив на позов не подавав, однак на виконання ухвали суду надав 11.03.2025р. витребувані судом докази. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.05.2023р. було складено ДОП Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Мельничиним І.В. протокол про адміністративне порушення, з якого вбачається, що\~ 31.03.2023р. о 8.50год по вул.Незалежності в м.Чорткові Тернопільської області [PERSON] вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, а саме відмовився пред`явити документи, що посвідчують особу на підставі п.1 ст.32 Закону України «Про національну поліцію», чим вчинив адмінправопорушення передбачене за ч.1 ст.185 КУпАП. За наслідками розгляду даного протоколу від 31.05.2023р. постановою судді Чортківського районного суду Парфенюк В.І. від 25.07.2023р. у справі №608/1352/23 проводження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.48-53). У даній постанові суддя зазначив, що з переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівники поліції вимагаючи [PERSON] пред`явити документи, що посвідчують особу, посилались на воєнний стан в державі, а також на анонімне повідомлення на лінію 102 про людину, яка одягнена як [PERSON] з джинсовим рюкзаком може мати в рюкзаку щось незаконне. Проте, такі підстави для вимоги пред`явити документи, що посвідчують особу, п.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про національну поліцію» не передбачені. В протоколі про адмінправопорушення не конкретизовані зміст правопорушення, а саме не зазначено суть законного розпорядження чи вимоги, яким нормативним актом передбачено законність вимоги чи розпорядження поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, не зазначено від кого саме поступила дана вимога і у зв`язку з чим, оскільки ст.185 КУпАП є бланкетною, не вказано які саме протиправні дії вчинив [PERSON] , у зв`язку з чим не реагував на вимогу працівника поліції припинити це правопорушення та в чому полягала його злісна непокора такій вимозі, зазначено у протоколі частину 1 ст.185, однак будь яких частин дана стаття немає. Таким чином не викладено суть адмінправопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП. 28.11.2023р. [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області\~\~ з позовною заявою до Головного управління національної поліції в Тернопільській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду з вимогою стягнення з Державного бюджету на його користь 50 000грн. компенсації моральної шкоди, завданої складанням протоколу про адміністративне правопорушення за ст.185 КУпАП (а.с.280-283). Підставою подачі позову до Тернопільського міськрайонного суду та захисту прав [PERSON] у загаданому позові є те, що постановою суду провадження у адміністративній справі закрито за відсутності складу адмінправопорушення, що свідчить що уповноважена особа поліції діяла в порушення закону - протизаконно, чим спричинила позивачу моральну шкоду. Позивач обґрунтовуючи вимоги посилався на норми ст.23,1176 ЦК України та норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За наслідками розгляду позову, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.04.2024р. у справі №607/23550/23, яке набрало законної сили 14.05.2024р., було задоволено частково позов [PERSON] про стягнення моральної шкоди, стягнуто компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 3000грн. з Державного бюджету України на користь [PERSON] , в іншій частині відмовлено, вирішено питання судових витрат (а.с.56-61).\~ Судом у даній цивільній справі було встановлено, що право на відшкодування шкоди виникає за ч.1 ст.1176 ЦК України у випадку в т.ч.незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, та за п.4 ч.1 ст.2 Закону України\~ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення. Суд вважав доведеними спричинення позивачеві душевних страждань та стресу внаслідок ініціювання працівником Нацполіції адміністративного провадження, яке у подальшому визнане незаконним.\~ Разом з тим, у справі №607/23550/23 позивачем [PERSON] було подано 07.12.2023р. заяву про збільшення позовних вимог (після повернення йому адміністративного позову ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/7791/23 від 04.12.2023р.), в якій просив визнати протиправними дії та відшкодування моральної шкоди в сумі 50000грн. за такі дії (а.с.286-299). Тобто, в межах заявленого розміру відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі тих ж 50 000грн., [PERSON] просив визнати також протиправність дій (що є предметом розгляду в даній справі) та уточнив що саме такими діями завдана моральна шкода на суму 50000грн. Однак, як зазначено в судовому рішенні від 08.04.2023р., протокольною ухвалою від 08.04.2023р. судом було відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог з підстав поєднання в заяві одночасної зміни підстав та предмету позову. Також, в мотивувальній частині вказано, що суд не врахував посилання позивача на незаконне застосування до нього заходів примусу та спричинення тілесних ушкоджень під час адміністративного затримання, оскільки такі підстави позову не були зазначені у позовній заяві. Разом з тим, судом прийнято рішення про стягнення 3000грн. завданої моральної шкоди внаслідок ініціювання працівником Нацполіції адміністративного провадження, яке у подальшому визнане незаконним на підставі ч.1 ст.1176, 23 ЦК України (незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання) та за п.4 ч.1 ст.2 Закону України\~ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Суд вважав доведеними спричинення позивачеві душевних страждань та стресу. Отже, слід прийти до висновку, що позовні вимоги за позовною заявою від 01.01.2025р., які є предметом розгляду, не були підставою\~ подачі позову у справі №607/23550/23, на що наголошував представник відповідача1, проте такі дії не могли не бути враховані судом при вирішенні питання завдання моральної шкоди при розпочатій справі про адмінправопорушення, по якій саме і було закрито провадження. Обгрунтовуючи вимоги позову, що розглядається, позивач зазначив, що 31.05.2023р. щодо нього, який є внутрішньо переміщеною особою (а.с.40), було застосовано превентивні поліцейські заходи, захід примусу, захід забезпечення провадження в адміністративній справі, чим порушено, як доводив позивач, його законні права, спричинено йому тілесні ушкодження та завдано моральної шкоди. Отже, предметом позову є визнання неправомірними дії та відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів державної влади поліцейськими 31.05.2023р.. За нормами п. 2 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на яку посилається позивач, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про право на відшкодування заподіяної шкоди. Водночас, дана норма була підставою стягнення моральної шкоди у іншій цивільній справі. Незаконні дії поліцейського щодо складання протоколу та пов`язані з цим дії призвело до закриття провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, а це в свою чергу, слугувало захисту прав позивача про відшкодування моральної шкоди у визначеній судом сумі (часткове задоволення вимог). У даній цивільній справі, вимоги даного закону не застосовуються судом. Так, позивач пояснив, що працівники поліції Гасій В.І. та Гараус В.В. після звернення до [PERSON] надати документи, що посвідчують особу на підставі воєнного стану та повідомлення на лінію 102 про можливу незаконність речей в рюкзаку (як з`ясовано анонімного повідомлення, про що вказано в рапорті поліцейського Гасій В.І. а.с.41-42 та інших доказах) та відмови позивача виконати дану вимогу, попередили про можливість затримання, після чого було до позивача застосовано захід примусу (заломлення руки за спину та заштовхування в авто), чим спричинено тілесні ушкодження, які, як зазначено у консультаційному висновку КНП «Чортківська ЦМЛ» від 01.06.2023р., встановлені як закрита травма, пошкодження зв`язок лівого плечового суглобу [PERSON] , 1985 р.н. (а.с.47). Щодо цього суд зазначає таке. За ч.1-3 ст.7,ч.1,4 ст.8, підп.1,5,8,9,24 ч.1 ст.23, 42,43,44 Закону України «Про Національну поліцію»\~ під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього) Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення; бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості (ст.23 закону). Даним законом також передбачені види поліцейських заходів, в т.ч. превентивні до яких відноситься за ч.1 ст.31 цього ж закону: перевірка документів особи, поверхнева перевірка і огляд, обмеження пересування особи. Так, стаття 29 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає що поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу. Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення таКримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.\~ Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. Поліція для виконання покладених на неї завдань може застосовувати інші заходи, визначені окремими законами (ст.30 закону). Також, за ч.2 ст.31 вказаного закону під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи. Як встановлено судом при розгляді даної цивільної справи, до [PERSON] було застосовано 31.05.2023р. превентивні поліцейські заходи, а саме: перевірка документів особи (ст.32 вказаного закону), поверхнева перевірка особи та речі особи (рюкзака) (ст.34), адміністративне затримання за КУпАП (ст.37,42,43). За ст.32 - поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку. Дана стаття (ч.2) за змінами відповідно до закону №3633 від 11.04.2024р. на даний час розгляду справи, але чинна після події яка відбувалася з позивачем, у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової), надає право поліцейському вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах. Однак, позивач доводив та встановлено судом при розгляді даного позову, що поліцейські вимагали в [PERSON] пред`явлення документів, що посвідчують особу, а не військово-облікового документа, тобто\~ суд зазначає, що поліцейськими було використано право за п.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», яка діяла на час події зафіксованого адміністративного правопорушення (за ст.185 КУпАП злісної непокори законному розпорядженню або вимозі працівника поліції), з врахуванням умов, що особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку. При цьому, суд не вдається до переоцінки судового рішення постанови від 25.07.2023р. у справі №608/1352/23, так як суд вірно зазначив, що пред`явлення документу з посиланням на воєнний стан не передбачені ч.1 ст.32 закону. Також, суд при розгляді справи щодо притягнення до адмінвідповідальності вказав, що вимагаючи пред`явити документи у Гордєєва, працівники поліції діяли на підставі анонімного повідомлення щодо особи, яка співпадає за описом з ним та може мати в рюкзаку щось незаконне, однак у складеному протоколі відсутнє посилання на обставини, що є невід`ємною частиною об`єктивної сторони даного правопорушення. Поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід за ст.34 (ч.1,2,5,6) закону є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб. Поверхнева перевірка речі або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речі та/або транспортного засобу або візуального огляду салону та багажника транспортного засобу.\~ Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу. Поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України (ст.37 закону про поліцію). Стаття 42,44 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає, що фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. Під час дії воєнного стану, у разі необхідності відбиття нападу, що загрожує життю чи здоров`ю поліцейського або іншої особи, а також усунення небезпеки у стані крайньої необхідності або при затриманні особи, яка вчинила правопорушення та/або чинить опір поліцейському, поліцейський має право використати підручні засоби (діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього). Поліцейський зобов`язаний негайно зупинити застосування певного виду заходу примусу в момент досягнення очікуваного результату. Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом. Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили. Порядок застосування поліцейських заходів примусу врегульовано ст.43 закону. Так, поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Позивача було попереджено, як вбачається з оглянутого відео, про яке зазначено нижче, про необхідність встановлення його особи, адміністративне затримання\~ та складання протоколу про адмінправопорушення, у зв`язку з чим його примусово було посаджено в службове авто. Саме під час даних дій, як пояснював позивач, йому завдано легкі тілесні ушкодження. Після застосування заходів примусу, як зазначав позивач, поліцейський [PERSON] не назвав підстав затримання, здійснив затримання, а тільки о 09.04год в приміщенні Чортківського РВП Гамваль О.О. зазначив підстави затримання відмова виконувати законні вимоги поліцейського щодо надання документів з підстав підпадання під опис особи, яка перебуває у розшуку, не надавши жодного доказу про це. Однак, з оглянутого відео такі доводи не знайшли підтвердження про зазначено нижче. На ухвалу суду, відповідачем2 було надано витребувані на клопотання позивача докази, зокрема висновок службового розслідування, проведеного за наказом від 05.09.2023р. №401, щодо можливих порушень окремими поліцейськими від 18.09.2023р., в якому вказано, що судами закрито провадження по 42 адмінматеріалах, складених працівниками Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, на підставі чого попереджено працівника [PERSON] про недопущення порушень вимог (а.с.234-241), а також надано суду орієнтування на розшук осіб за зовнішніми ознаками схожих на [PERSON] (а.с.242-243). У протоколі про адмінправопорушення від 31.05.2023р., який складався, як зазначив позивач у відділку поліції працівником поліції\~ [PERSON] , вказано, що огляд не проводився, речі не вилучалися (а.с.46). Проте, огляд рюкзака належного позивачу проводився, проведення поверхневого огляду та перевірку рюкзака позивача під час події 31.05.2023р. здійснювалось поліцейським Гамваль О.О., про що і було зазначено у протоколі про адмінзатримання. У протоколі про адміністративне затримання [PERSON] від 30.05.2023р. о 08.50год (описка у даті, оскільки подія відбувалася 31.05) складеного поліцейським Гасій В.В. (а.с.44-45) зазначено у графі «проведено особистий огляд та огляд речей, передбачені ст.264 КУпАП, що були у затриманого» зазначено рюкзак джинсового кольору, телефон, паспорт громадянина України, мінеральна вода, у графі «затриманий одягнутий» вказано одяг - світла куртка, в джинсах і рюкзак джинсовий, наявні наступні записи: звільнений о 11.20год з підстав складання адміністративного протоколу, речі не вилучались. Протокол містить зауваження [PERSON] : «затримання незаконне оскільки вимога надати документи через анонімне звернення не передбачена ст.32 ЗУ «Про національну поліцію», анонімні звернення не розглядаються відповідно до приписів ЗУ «Про звернення громадян», анонімне звернення подане представником патруля [INFO] через відсутність підстав перевірки документів, отримав забій плеча під час арешту. Заявив клопотання про отримання копій відеозаписів». З оглянутого відео (зазначено додатками до позову та оглянуто судом в системі електронного суду) вбачається, що позивачу працівником поліції (починаючи з 8.35год приблизно) повідомлено про реагування їх на анонімне повідомлення на лінію 102 та вимогу пред`явити документи, на що [PERSON] вимагав вказати підставу такої вимоги предявити документи. Приблизно о 8.40 та 8.43год працівник поліції зазначив що вимога пов`язана з перевіркою особи, яка перебуває у розшуку. Дійсно, на цитування позивачем норм ст.32 закону про нац.поліцію, поліцейськими не зазначено саме норму підпункту 1 частини 1, проте зміст такої норми вказано усно. О 8.48год було двічі попередження про затримання та можливість складання протоколу, оскільки документ (паспорт) позивач так і не пред`явив. При цьому, вже в черговій частині (приблизно з 09.04год) [PERSON] зазначив, що перебування будь якої особи в розшуку не є підставою вимагання в особи документів, що її посвідчують, на пропозицію назватись повторно та пред`явити документ для виклику адвоката по безоплатній правовій допомозі, позивач не назвав своє прізвище та ім`я. Щодо огляду рюкзака (о 09.06год), то позивач на вимогу поліцейського, самостійно витягнув зміст рюкзака та показав все для огляду. А приблизно о 09.08год здійснено поверхневий огляд затриманого в адмінпровадженні та зміст речей в його куртці, які він самостійно зняв та вийняв з кишень вмістиме. Стосовно доводів позивача про те, що поліцейське реагування стосовно нього та адміністративний протокол був на підставі анонімного звернення є протиправним, то слід вказати наступне. Згідно Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах Нацполіції України, затвердженої наказом МВС України від 27.04.2020р. №357 (п.5,7-10) з урахуванням отриманої від заявника (інших джерел) інформації про вид, ступінь тяжкості, стадію та наслідок правопорушення або події, їх завершеності (закінченості), часу, який минув після вчинення правопорушення або виникнення події, місця перебування правопорушника та його суспільної небезпеки, заяви (повідомлення) поділяються на такі, що: мають високий ступінь загрози особам та поліцейським (повідомлення категорії "Альфа"); потребують негайного оперативного реагування (повідомлення категорії "Бета"); відпрацьовуються в звичайному режимі (повідомлення категорії "Гамма"); не потребують оперативного реагування (повідомлення категорії "Дельта"). До заяв і повідомлень, які потребують негайного реагування (щойно вчинені або тривають) (повідомлення категорії "Бета"), належать повідомлення осіб, у змісті яких наявна інформація про правопорушення або події за умови, якщо: на час отримання повідомлення вони тривають, тобто відбуваються (продовжуються) в реальному часі; з часу їх учинення до моменту отримання повідомлення минуло не більше 15 хвилин (правопорушення, яке щойно вчинене). З урахуванням географічних, демографічних, економічних, соціальних та інших особливостей населеного пункту, місцевості та/або місця вчиненого правопорушення або події, а також криміногенної ситуації в регіоні (районі, місцевості) за рішенням начальника ГУНП (особи, яка виконує його обов`язки) зазначений час може бути збільшено; наявна інформація про місцезнаходження особи, яка причетна до вчинення правопорушення або події; особи, які постраждали внаслідок правопорушень (подій) та/або нещасних випадків, перебувають у безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я, і потребують невідкладної допомоги поліції (далі - особи, які потребують допомоги) - незалежно від часу, який минув з моменту їх учинення до отримання поліцейськими (працівниками поліції) такого повідомлення. До заяв і повідомлень, які відпрацьовуються в звичайному режимі (повідомлення категорії "Гамма"), належать повідомлення осіб, у змісті яких наявна інформація про правопорушення або події, які вчинені за відсутності умов, передбачених пунктами 6 - 8 цього розділу. До заяв і повідомлень, які не потребують оперативного реагування (повідомлення категорії "Дельта"), належать: заяви і повідомлення, у змісті яких відсутні будь-які ознаки правопорушення, а реагування на них не належить до повноважень поліції, звернення довідково-консультативного характеру; матеріали органу досудового розслідування поліції або інших правоохоронних органів, заяви про вчинені правопорушення або події, що надійшли до поліції поштою та не потребують невідкладного прибуття працівників поліції до заявника або на місце події з метою припинення правопорушення, збереження слідів злочину, а також надання допомоги потерпілим особам у межах повноважень поліції. Заяви і повідомлення, які не потребують оперативного реагування (повідомлення категорії "Дельта"), визначаються диспетчером. За ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає завдання поліції, в т.ч. здійснення поліцією превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень. Доводи позивача про те, що поліцейські [PERSON] та [PERSON] в межах ананонімного повідомлення могли застосувати тільки один превентивний захід опитування осіб, який здійснюється виключно на добровільних засадах за ст.33 ЗУ «Про Національну поліцію», відхиляються судом, оскільки як зазначено вище нормою ст.23 закону та п.9,10 Інструкції заяви та повідомлення є такими, що: потребують негайного оперативного реагування (повідомлення категорії "Бета"); відпрацьовуються в звичайному режимі (повідомлення категорії "Гамма"); не потребують оперативного реагування (повідомлення категорії "Дельта"). Позивач самостійно відніс категорію анонімного повідомлення (в поясненнях припускаючи що таке могли зробити працівники ТЦК з якими перед прибуттям поліцейських він розмовляв) на лінію «102» 31.05.2023р. до заяв, які не потребують оперативного реагування (повідомлення категорії "Дельта"), оскільки на його переконання у змісті повідомлення були відсутні будь-які ознаки правопорушення. Проте, в кожному конкретному випадку відповідальні особи та працівники поліції самостійно визначають до якої категорії відноситься заява в т.ч. анонімна отримана на лінію 102, та виходячи зі змісту такої - належне реагування. Заходи забезпечення провадження в справах про адмінправопорушення передбачені ст.260 КУпАП, яка зазначає, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проводиться в порядку, встановленому законом. Також, цим ж кодексом регулюється процедура адмінзатримання, огляду речей, тощо (ст.261,264). Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Суд зазначає, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За ст.19 ч.3 Закону України «Про Національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Наявність чи відсутність вини посадової особи, органу державної влади правового значення при цьому не має. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно пункту 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. У даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, а суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд погоджується з тим фактом та доводами позивача, що внаслідок складання працівником поліції протоколу щодо\~ вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, він пережив неприємні емоції та йому була завдано моральна шкода, однак всі дії пов`язані з складанням протоколу 31.05.2023р. було вже предметом розгляду судом у справі №607/23550/23, який частково задовольнив позовні вимоги [PERSON] та стягнув в його користь моральну шкоду. Однак, щодо неправомірності дій, вчинених поряд з складанням протоколу чи передують його складанню та як наслідок завдання позивачу моральної шкоди, то перед судом недоведено, що дії визначених працівників поліції (вимоги позову №1-5) не відповідають вимогам вищевказаного закону. Зокрема, дії вказаних працівників поліції передбачені законом: такі як перевірка документів,\~ що посвідчують особу (за п.1 ч.1 ст.32 закону про національну поліцію) у таких випадку якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, вжито поліцейські заходи для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень (ст.29), які відповідали законності, необхідності, пропорційності та ефективності, адмінзатримання було проведено для встановлення особи та складання протоколу, а саме закриття провадження у справі та стягнення моральної шкоди судом у іншій цивільній справі за ініціювання адмінпровадження не є підставою визнання незаконними дії, які передували висновку суду про відсутність об`єктивної сторони адмінправопорушення за ст.185 КУпАП. Стосовно доводів про те, що позивачу спричинено тілесні ушкодження, які, як зазначено у консультаційному висновку КНП «Чортківська ЦМЛ» від 01.06.2023р. - закрита травма, пошкодження зв`язок лівого плечового суглобу [PERSON] , то з оглянутих відео, які долучені саме стороною позивача, жодних дій пов`язаних з нанесенням тілесних ушкоджень чи висловів позивача про такі працівникам поліції- відсутні. Разом з тим,\~ у протоколі про адмінзатримання у графі зауваження, [PERSON] вказав про отримання забою плеча при застосуванні арешту, консультативним висновком лікаря підтверджено отримання незначної травми (позивач вказав, що до сімейного лікаря звертався 31.05.2023р., а на наступний день до лікаря). При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, [PERSON] застосовував кількість днів, під час яких тривало адміністративне провадження. Тобто після складання протоколу 31.05.2023р., справу про адмінправопорушення було скеровано працівником поліції до суду, який розглядав справу та завершував її\~ розгляд саме 25.07.2023р., а тому відповідно обидва відповідачі ГУНП та РВ ГУНП не впливали та не могли впливати на строк провадження у судовій справі 2 місяці 1 день, для визначення позивачем розміру моральної шкоди у сумі 29258.06грн. з яких 16258.06 грн зокрема за час перебування справи про адмінправопорушення на розгляді, 7000.00грн за застосування заходів примусу, 3000.00грн за поверхневий огляд речей та 3000.00грн за розчарування в діяльності працівників поліції. Враховуючи співрозмірність та справедливість призначення розміру моральної шкоди, виключно за отриманою позивачем та зафіксованою лікарем незначною травмою, суд приходить до переконання про можливість часткового задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди спричиненою застосуванням до нього заходів примусу у сумі 1000.00грн. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. В підсумку, предметом доказування у даній цивільній справі зі сторони позивача було те, що протиправна бездіяльність працівників ГУНП та РВ ГУНП щодо подій 31.05.2023р., пов`язаних із зясуванням самої особи, адмінзатримання, огляду речей, за результатами чого відбулося складання протоколу у справі про адмінправопорушення завдала позивачу моральних страждань та втрат немайнового характеру та як наслідок підстави для відшкодування державою позивачу завданої моральної шкоди в сумі 28258.06грн., визначеної із терміну тривання адмінпровадження, застосуванням поліцейських заходів та отриманим розчарування позивачем, у зв`язку з чим у нього виникло право на відшкодування шкоди в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та за ч.1 ст.1176 ЦК України, такі вимоги підлягають до задоволення частково на підставі\~ ч.1 ст.1176 ЦК України. Втім наявність певних недоліків у діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й відповідно не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Такий висновок зроблено Верховним Судом України постановою від 27 листопада 2019 року у справі № 641/2198/17, провадження № 61-34966св18. Також, Суд у постанові зазначив, що для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, зокрема належні та допустимі докази на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та моральною шкодою. Причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою, з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою, як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Це відповідає концепції причини - умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди. Вина заподіювача шкоди є суб`єктивним елементом. Тут діє презумпція заподіювача шкоди (за аналогією майнової шкоди). Ця презумпція полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування. Особливі випадки цивільно-правової відповідальності це відшкодування моральної шкоди незалежно від вини. Це випадки, передбачені ч. 2 ст. 1167 ЦК: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Перелік цих випадків не є вичерпним. Розмір відшкодування моральної шкоди входить до предмета доказування. Розглядаючи визначення розміру моральної шкоди, слід зазначити, що це питання вирішується лише судом, проте сторони можуть пропонувати суду свої варіанти. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). Вимога ефективності судового захисту перекликається з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Інші доводи позивача не знайшли своє підтвердження, не потребують деталізації та не впливають на висновок суду в даній справі. Зважаючи на все вищезазначене, позов підлягає до задоволення частково в частині відшкодування моральної шкоди спричиненої застосуванням заходів примусу, які не в повінй міроі відповідали вимогам пропорційності та необхідності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed