Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

17 квітня 2025 року [PERSON] звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровські області, Дніпропетровської обласної прокуратури, Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду. Розпорядженням голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2025 року справу №\~204/4417/25 передано до Дніпровського апеляційного суду для визначення підсудності. (т.4 а.с.38) Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року визначено підсудність даної цивільної справи Центральному районному суду міста Дніпра. (т.4 а.с.53-54) В обґрунтування позову зазначено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2019 р. зобов`язано уповноваженого слідчого Чечелівського районного відділу поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внести до ЄРДР відомості за заявою [PERSON] 23.07.2019 р. позивачці видано витяг від 23.07.2019 р. з ЄРДР №\~12019040680001428 від 12.07.2019 р., за ознакою злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. 16.10.2019 р. позивачці у даному кримінальному провадженні вручено пам`ятку потерпілої. 22.02.2021 р. кримінальне провадження передано зі слідчого відділу до сектору дізнання та змінено кваліфікацію злочину на ст.190 КК України. 26.02.2021 р. позивачка отримала постанову від 28.08.2020 р. про закриття кримінального провадження № 12019040680001428 від 12.07.2019 р. Оскарживши вказану постанову, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2021 р. постанову скасовано. 29.07.2022 р. постановою дізнавача ВД ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Лебедя К.О. закрито кримінальне провадження № 12019040680001428 від 12.07.2019 р. Позивачка оскаржила вказану постанову до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, але ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 р. відмовлено у відкритті провадження у справі. Вказану ухвалу суду також було оскаржено в апеляційному та касаційному порядках. Позивачка зазначає, що протягом періоду з 12.07.2019 по 29.07.2022 органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019040680001428 від 12.07.2019 р. не було проведено жодної слідчої дії. Вказує також на те, що всі скарги, які були скеровані до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в рамках кримінального провадження № 12019040680001428 від 12.07.2019 р. реєструвались не за вірним номером справи. У зв`язку з вищевикладеним позивачка просить стягнути з Державного казначейства України матеріальну шкоду в розмірі 1 163 803 грн. 78 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 163 803 грн. 78 коп. (т.1 а.с.1-37) Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 08 травня 2025 року було призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (т.4 а.с.60) 20 травня 2025 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що постанова дізнавача від 29.07.2022 р. про закриття кримінального провадження на цей час є чинною, судом та прокуратурою скасована не була. Вказувала на те, що позивачка не підпадає під перелік незаконних дій, визначених ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Звертали увагу суду на те, що позивачкою не доведений факт протиправності працівників ГУНП, причинний зв`язок між діями ГУНП та завданою шкодою, наявність моральної чи майнової шкоди. (т.4 а.с.63-66) 23 травня 2025 року від представника відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що постанова про закриття кримінального правопорушення оскаржувалась позивачкою, після відмови про відкриття провадження у справі, позивачка зверталась знов зі скаргою на постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяву повернуто позивачці. Вказану ухвалу також оскаржено в апеляційному та касаційному порядках. Але вказане рішення залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями. Звертала увагу суду на те, що позивачка зверталась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання противоправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 р., залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 р. у задоволені позову відмовлено. Просила відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог. (т.4 а.с.76-81) 23 травня 2025 року від представника відповідача Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. (т.4 а.с.88-89) В підготовче засідання 05 червня 2025 року з`явились представники відповідачів, позивачка в підготовче засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено долучити відзиви до матеріалів справи, продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти розгляд справи на 07 липня 2025 року для повторного виклику позивачки. (т.4 а.с.96) В підготовче засідання 07 липня 2025 року з`явились позивачка, представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури, представник відповідача Чечелівського районного суду міста Дніпра в підготовче засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання від останнього про розгляд справи за його відсутності. Сторони по справі вважали за можливе призначити справу до судового розгляду. Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 22 серпня 2025 року. (т.4 а.с.а.с.101, 103) В судове засідання 22 серпня 2025 року з`явились позивачка, представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури. В судовому засіданні з`ясовано думку учасників справи щодо позовної заяви, досліджено письмові докази та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 02 вересня 2025 року. (т.4 а.с.104) Позивачка в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовної заяви. Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених працівників Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР задоволено, зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою [PERSON] , яка зареєстрована 24.06.2019 р. та розпочати досудове розслідування. (т.1 а.с.99) Згідно витягу з ЄРДР від 12.07.2019 на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №\~12019040680001428 за ч.1 ст.365 КК України. (т.1 а.с.100) 16 жовтня 2019 року в рамках кримінального провадження № 12019040680001428 за ч.1 ст.365 КК України [PERSON] вручено пам`ятку про процесуальні права на обов`язки потерпілого. (т.1 а.с.104) 28 серпня 2020 року постановою дізнавача СД Чечелівського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Лебідем К.О. закрито кримінальне провадження №12019040680001428 за ч.1 ст.190 КК України. (т.2 а.с.142) 16 березня 2021 року ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було скасовано постанову дізнавача СД Чечелівського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Лебідя К.О. про закриття кримінального провадження № 12019040680001428 за ч.1 ст.190 КК України. (т.2 а.с.165) 29 липня 2022 року постановою дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Лебідем К.О. закрито кримінальне провадження № 12019040680001428 за ч.1 ст.175 КК України. (т.3 а.с.74 на зв.-76) 12 вересня 2022 року ухвалою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська було відмовлено в задоволені скарги [PERSON] на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження № 12019040680001428. (т.3 а.с.78 на зв.-79) 27 вересня 2022 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року залишено без задоволення. (т.3 а.с.113 на зв.-114) 18 жовтня 2022 року постановою Верховного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року. (т.3 а.с.115-117) Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п.8-9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.ч.1, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст.56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За загальними положеннями, передбаченими ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України - в інших випадках заподіяння шкоди цими органами - діють правила ч.6 цієї статті, згідно з якими така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, її посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Норми ст.ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.1173 ЦК України. Положеннями ст.1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення ст.1177 ЦК України передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Необхідною умовою для застосування ч.2 ст.1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, або постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення або, і це є найголовнішим, встановлено сам факт вчинення стосовно потерпілої особи кримінального правопорушення. Невирішення судом або зазначеними посадовими особами описаних питань та неухвалення відповідних процесуальних рішень апріорі не дає змоги застосувати правило ч.2 ст.1177 ЦК України, а тому право на позов відповідно до цієї правової норми у позивача не виникає. У фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлений, не виникає права на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі ч.2 ст.1177 ЦК України, оскільки підставою для компенсації такої шкоди потерпілій особі державою є завдання шкоди кримінальним правопорушенням, що має бути встановлено у передбаченому законом порядку. Зазначене узгоджується з правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.11.2022 року у справі № 757/59343/19. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або від-сутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.78, ч.1 ст.89 ЦПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, суд зазначає, що оскільки кримінальне провадження закрито, факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) не встановлений, тому відсутні підстави для покладення на державу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування потерпілому шкоди, а відтак суд уважає, що позовні вимоги в цій частині заявлені позивачем не доведені належними та допустимими доказами. Також слід зазначити, що позивачка безпідставно у позові посилається на ст.1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції від 31.03.2023), оскільки відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України та ст.1 зазначеного Закону, шкода, завдана органами досудового розслідування, відшкодовується державою лише у випадках: незаконного засудження; незаконного притягнення до кримінальної відповідальності; незаконного застосування запобіжного заходу; незаконного затримання; незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Слід звернути увагу на те, що у кримінальному провадженні № 12019040680001428 від 12.07.2019 р. позивачка не була: засуджена, притягнута до кримінальної відповідальності, піддана запобіжним заходам чи затриманню, піддана адміністративним стягненням. Отже, дії відповідачів не підпадають під перелік незаконних дій, визначених ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а відтак відшкодування шкоди за рахунок держави за ст.1176 ЦК України є неможливим. Положеннями ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначає, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії) від 12.07.2007 року, заява № 68490/01). У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року по справі № 197/1330/14-ц вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову». Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страж-дань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, позивачка зазначає, що моральної шкоди їй завдано внаслідок неналежного досудового розслідування органом досудового розслідування та прокуратурою. Ні органом досудового розслідування, ні прокуратурою не проведено допитів відповідальних осіб та свідків, які проходять у даному кримінальному провадженні, не зроблено аудиторської перевірки, як наслідок цивільних, господарських та адміністративних позовах відсутні головні критерії позовних заяв, як наслідок судами не ухвалюються законні та обґрунтовані рішення у справах, позивач витрачає кошти та час для руху судових справ. Верховний Суд у постановах від 01.04.2020 року у справі № 641/7772/17, від 30.06.2020 року у справі № 641/7984/17, від 11.09.2020 року у справі № 638/11416/18, від 20.01.2021 року у справі № 686/27885/19, від 03.03.2021 року у справі №\~638/17962/15 зазначав, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Для встановлення факту заподіяння моральної шкоди внаслідок неправомірних рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, необхідна наявність усіх складових елементів правопорушення, сукупність яких згідно з законом є підставою для відповідальності заподіювача за завдану моральну шкоду. Однак, суд вважає, що позивачка не надала переконливих доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування та шкодою, яка, за твердженням позивачки, їй заподіяна. Разом з тим, встановивши фактичні обставини справи, а також відсутність обставин, підтверджуючих протиправність дій чи бездіяльності посадових осіб під час досудового провадження, суд вважає, що незгода позивачки з рішеннями, прийнятими посадовими особами органів досудового розслідування, зокрема, винесенням постанов про закриття провадження, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Таким чином, позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки не довела суду наявності обов`язкових елементів, а саме факту спричинення шкоди та протиправності дій чи бездіяльності заподіювача шкоди, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Щодо тверджень позивачки про невірну реєстрацію її скарги в Чечелівському районному суді міста Дніпра суд зазначає наступне. Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року № 39 зазначено наступне: 2.3.10. Збори суддів відповідного суду мають право запроваджувати спеціалізацію суддів з розгляду конкретних категорій судових справ. 2.3.39. Передача судової справи раніше визначеному судді, судді-доповідачу проводиться щодо: 2.3.39.1. клопотань (подань, скарг), які надійшли в межах одного кримінального провадження (за номером ЄРДР), якщо інший порядок не визначений зборами суддів; Враховуючи викладене, позивачкою не доведений факт невірного розподілу її скарг в межах кримінального провадження та порушень з боку їх розгляду Чечелівський районним судом міста Дніпра. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні пред`явлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed