Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпра 21 травня 2025 року надійшла цивільна справа за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків. Ухвалою судді Батманової В.В. від 22.05.2025 було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 42). В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 27.12.2023 [PERSON] , керуючи транспортним засобом, автомобілем «РЕНО», д/н [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем «Фольцваген Пасат» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки. Учасниками ДТП складено електронний європротокол до якого додано пояснення де [PERSON] свою провини у вчиненні ДТП визнав. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» на підставі полісу № ЕР213877956, а цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО». Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Фольцваген Пасат» д/н [NUMBER] завдано майнову шкоду, яка повинна бути відшкодована заподіювачем шкоди або відповідальною особою. ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 13519,13 грн. В свою чергу АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу ПрАТ «СК «ВУСО» у розмірі 11078,94 грн. а відтак невідшкодована частина складає 2440,94 грн. 15.04.2024 між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, в тому числі останній отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № 16152902. Тому позивач просив стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу на суму 2440,94 грн., витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті «Судова Влада». Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Враховуюч и, що відповідач виходячи з положень та п.4 ч. 8, ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи , в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України та ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 08.09.2025 здійснювався за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27.12.2023 [PERSON] , керуючи транспортним засобом, автомобілем «РЕНО», д/н [NUMBER] , скоїв зіткнення з автомобілем «Фольцваген Пасат» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки. Учасниками ДТП складено електронний європротокол до якого додано пояснення де [PERSON] свою провини у вчиненні ДТП визнав. Отже, в результаті даної ДТП, з вини водія [PERSON] був пошкоджений автомобіль марки «Фольцваген Пасат» д/н [NUMBER] . Відповідно до страхового акту № 2338541-1 вартість страхового відшкодування нанесеного власнику автомобіля «Фольцваген Пасат» д/н [NUMBER] , складає 13519,13 грн., яке ПрАТ «СК «ВУСО» згідно платіжної інструкції № 453 виплатило в повному обсязі. В свою чергу АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу ПрАТ «СК «ВУСО» у розмірі 11078,94 грн. а відтак невідшкодована частина складає 2440,94 грн. 15.04.2024 між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, в тому числі останній отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № 16152902. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «УПСК» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги страховий акт № 2338541-1 по визначенню суми страхового відшкодування, нанесеного власнику колісного транспортного засобу. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. ПрАТ «СК «ВУСО» виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та здійснило регламентну виплату в розмірі 13519,13 грн. потерпілій особі. Отже, відповідно до ст.1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право зворотної вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає різницю між сплаченою страховою виплатою потерпілому та відшкодованою виплатою у розмірі 2440,94 грн. Однак, 15.04.2024 між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, в тому числі останній отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № 16152902. Як зазначено в правовій позиції, висловленої ВСУ у справі №6-2188цс16 від 16.11.2016: «Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність». Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 13519,13 грн., перейшло право вимоги, яке ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, мала би до відповідача, а відтак, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, а отже позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 16352,00 грн., суд приходить до наступного. Згідно зі ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.1 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду договір про надання правничої допомоги та докази виконання вказаної у договорі роботи, а також наданий акт про надання та оплату правничої допомоги, а також приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено, виходячи з принципів розумності та справедливості суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн. При прийнятті такого рішення судом також враховані вимоги ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, ціну позову у розмірі 2440,94\~грн., обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення відповідача за рахунок позивача. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved