Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 10003606201, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7\~300,00 грн. 10 травня 2024 року згідно умов договору факторингу № 10052024/, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було відступлено право вимоги за кредитним договором № 10003606201 від 19 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно договору факторингу розмір заборгованості [PERSON] в зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту становить 29\~154,42 грн, з яких: 7\~300,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 21\~854,42 грн заборгованість за відсотками. З огляду на вказані обставини, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 10003606201 від 19 квітня 2021 року в розмірі 29\~154,42 грн і понесені судові витрати. Ухвалою суду від 12 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. 02 липня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Царьова М.В. надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач вважає позов необґрунтованим і недоведеним, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу щодо підпису відповідачем кредитного договору та угоди про продовження кредиту, тому на думку відповідача дані документи були згенеровані кредитором в односторонньому порядку, без повідомлення сторони, у зв`язку з цим вважав, що кредитний договір не може вважатись укладеним. Також зауважив, що позивачем до позову не надано підтверджуючих документів про перерахування відповідачу коштів. З огляду на зазначене, просив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» відмовити. 08 липня 2025 року до суду від представника позивача ТОВ «Діджи Фінанс» - Дубовик В.О. надійшла відповідь на відзив, у якій, заперечуючи щодо доводів сторони відповідача, представник зазначив, що договір разом з відповідними додатками та додатковими угодами було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, що підтверджує укладення правочину між відповідачем та первісним кредитором в електронній формі. Укладення такого договору без здійснення входу на веб-сайт кредитодавця через особистий кабінет з використанням логіну, пароля та персональних даних, зокрема номера телефону, було технічно неможливим. Також вказав, що факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника підтверджується доданою до позовної заяви копією листа про підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів виданого ТОВ «ПрофітГід», в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-6 від 05.11.2020 та платіжної інструкції (замовлення) відправника, з якої вбачається, що через платіжний сервіс ТОВ «ПрофітГід», було проведено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 10003606201, який підписано електронним підписом позичальника, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 7\~300,00 грн, строком кредитування 30 днів, зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1,14% в день; загальна вартість кредиту становить 9\~796,60 грн і складається із: 7\~300,00 грн сума кредиту, 2\~496,60 грн проценти за користування кредитом (а.с.21-26). З розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» вбачається, що [PERSON] після закінчення строку кредитування, а саме починаючи з 24 травня 2021 року сплатив в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 13\~096,00 грн (а.с.18-20). 10 травня 2024 року згідно умов договору факторингу № 10052024/, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» було відступлено право вимоги за кредитним договором № 10003606201 від 19 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.47-54). Відповідно розрахунку заборгованості за період з 19 квітня 2021 року по 19 травня 2022 року, заборгованість [PERSON] за договором № 10003606201 від 19 квітня 2021 року становить 29\~154,42 грн, з яких: 7\~300,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 21\~854,42 грн заборгованість за відсотками (а.с. 18-20). У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до [PERSON] з досудовою вимогою Вих. № 3459111273-АВ від 27 червня 2024 року про погашення заборгованості в розмірі 29\~154,42 грн (а.с. 55). Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з абз. другим частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З огляду на те, що факт підписання сторонами договору № 10003606201 від 19 квітня 2021 року та отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 7\~300 грн не спростований, а тому суд вважає вказаний договір укладеним і що між сторонами досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов вказаного договору, який оформлений сторонами в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і відповідачем договору № 110003606201 дана фінансова установа надала позичальнику кредит, а останній зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі у визначений договором строк до 19 травня 2021 року (а.с. 21-26, 43). Таким чином, позикодавець відповідно до ст.\~1048\~ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 30 днів, тобто до 19 травня 2021 року. При цьому суд не може взяти до уваги додані до позову додаткові угоди від 24 травня 2021 року, 08 червня 2021 року, 22 червня 2021 року, 07 липня 2021 року, 21 липня 2021 року, 03 серпня 2021 року, 20 серпня 2021 року, 03 вересня 2021 року, 17 вересня 2021 року, 13 січня 2022 року, 14 січня 2022 року, 20 січня 2022 року, а також угоди про продовження спеціальних умов від 21 грудня 2021 року, 18 лютого 2022 року, як на підставу продовження строку кредитування, оскільки такі не підписані електронним підписом позичальника та датовані після закінчення строку кредитування. Згідно доданого позивачем до позову розрахунку заборгованості за період з 19 квітня 2021 року по 19 травня 2022 року, заборгованість [PERSON] за договором № 10003606201 від 19 квітня 2021 року становить 29\~154,42 грн з яких: 7\~300,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 21\~854,42 грн заборгованість за відсотками (а.с. 18-20). Досліджений судом розрахунок заборгованості, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування позикою включає періоди, які виходять за межі строку кредитування (30 днів, до 19 травня 2021 року), а тому є безпідставною і задоволенню не підлягає. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач повинен був сплатити кредитору відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 2\~496,60 грн (7 300,00 грн х 1,14 % х 30 днів). Згідно з розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» вбачається, що [PERSON] сплатив в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 13\~096,00 грн (а.с. 18-20). Отже, відповідачем у повному обсязі сплачено відповідно до умов договору № 10003606201 від 19 квітня 2021 року тіло кредиту у розмірі 7\~300 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 2\~496,60 грн. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що заборгованість є повністю погашеною відповідачем, у зв`язку з чим вимоги позивача задоволенню не підлягають. Відповідно до\~вимог ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed