Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

17.02.2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 22.07.2019 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Департаментом громадської адміністрації провінції Цзянсі, серійний номер свідоцтва про вступ у шлюб № [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народились діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вказує спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у подружжя різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинені з лютого 2024 року. Позивач вважає, що збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, просить не надавати строк для примирення. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 року цивільну справу передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 19.06.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилась, його представник надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач правом на подання відзиву не скористалась, у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки до суду не повідомила, письмових заяв та клопотань не надала. Враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, правом на подання відзиву не скористався, клопотань про відкладення справи розглядом до суду не надходило, суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього\~Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Частиною 1\~статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з вимогами ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 22.07.2019 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Департаментом громадської адміністрації провінції Цзянсі, серійний номер свідоцтва про вступ у шлюб № [NUMBER] . Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем, ведення ними спільного господарства та проживання припинені. Причиною цього стали протилежні погляди на сімейне життя та обов`язки, внаслідок чого, позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливими та суперечить його інтересам. Враховуючи викладене та задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у провадженні суду не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесений позивачем при поданні позову до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved