Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-27 00:00:00

Позивач 19 червня 2025 року звернулася до суду з позовом до відповідача про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтовує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на спадкове майно. Позивач є спадкоємцем майна за заповітом. Зазначає, що пропустила строк для прийняття спадщини через неправильне розуміння закону, вважала, що спадщину прийняти було не можна, так як на території України діяли обмежувальні заходи, пов`язані з пандемією, у зв`язку із чим не працюють реєстри та вона не отримає свідоцтва. З врахуванням наведеного, просить визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном на два місяці, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 23 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог покладався за розсуд суду. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1 та 2 ст. 1220 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] в м. Оберн штат Вашингтон в Сполучених Штатах Америки помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується засвідченим перекладом свідоцтва про смерть номер: 2020-020117, дата видачі 06 травня 2020 року, штрих-код [NUMBER] (а.с. 11-14). Відповідно до довідки, виданої 14 травня 2025 року виконавчим комітетом Берестечківської міської ради №176, в житловому будинку за адресою місця проживання [PERSON] в [ADDRESS] , проживав її батько [PERSON] , який у 1998 році вибув на проживання у США. Єдиним спадкоємцем за законом та заповітом на майно, що залишилося після смерті спадкодавця, а саме на земельну ділянку площею 1,52 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №102322, є дочка [PERSON] . Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України. З огляду на те, що [PERSON] помер за межами України, а саме у м. Оберн штат Вашингтон в Сполучених Штатах Америки, при вирішенні спору з іноземним елементом суд також керується нормами Закону України «Про міжнародне приватне право». Як слідує з п.6 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, зокрема, якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання. Відповідно до ст.ст.70, 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. З огляду на зазначене, при вирішенні вимоги про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (нерухомого майна, що знаходиться на території України) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] громадянина України, суд керується національним законодавством України. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 4 ст. 1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. На випадок своєї смерті [PERSON] 14 травня 2001 року склав заповіт в якому заповів своїй дочці [PERSON] , яка мешкає в селі Буркачі Горохівського району Волинської області сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0277701, виданий на підставі рішення Горохівської райдержадміністрації від 14 жовтня 1997 року, заповіт зареєстровано в книзі нотаріальних дій Мервинської сільської ради №76 (а.с.17). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповітів/спадкових договорів) №81180291 вбачається, що заповіт, посвідчений 14 травня 2001 року не змінений та не скасований. Матеріалами спадкової справи №62/2025, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , стверджується, що із заявою про прийняття спадщини 15 травня 2025 року звернулася [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Горохівської державної нотаріальної контори Островської Т.В. від 15 травня 2025 року №02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом на земельну ділянку, у зв`язку із пропуском встановленого законом шестимісячного строку (а.с.16). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 26 вересня 1987 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після чого прізвище дружини стало « [PERSON] ». Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом та заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] . Частинами 1 та 2 статті 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, ч.3 ст.1272 ЦК України, передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність свідоцтва про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Крім того, при розгляді справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що у встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки вважала, що в період пандемії не працюють реєстри та свідоцтва вона не отримає. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.1268 та ч.3 ст.1296 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Оцінюючи доводи позивача та надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що у своїй сукупності вони свідчать про те, що позивач мала поважну причину у несвоєчасному поданні заяви про прийняття спадщини. Крім того, суд враховує, що визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини не буде порушувати права та законні інтереси інших осіб, суперечити принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст.3 ЦК України). Водночас, відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном. Враховуючи вищенаведене, ст.ст.3, 1268-1272 ЦК України,

Outcome: approved