Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до Березанського міського суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Березанський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення стягнення аліментів. Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Березанського районного суду м. Березань від 15.12.2017 року по справі № 356/1373/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] [INFO] . На теперішній час, вказане рішення перебуває на примусовому виконані у Березанському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження № [NUMBER] . Розпорядженням Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією № 780 від 02.10.2024 року Відповідача, [PERSON] звільнено від повноважень піклувальника відносно неповнолітньої онуки [PERSON] , [INFO] у зв`язку з відсутністю взаєморозумінням з піклувальником. Таким чином, позивач вважає, що на даний час у відповідачки [PERSON] відсутні як моральні та юридичні підстави для отримання аліментів на дитину, відносно котрої вона позбавлена прав опікуна, і котра при цьому з відповідачкою не проживає вже тривалий час, а відтак він вимушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Березанського міського суду Київської області від 27.01.2025 вище вказану справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 05.03.2025 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А. Ухвалою судді від 28.03.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 01.04.2025 на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, з доданим примірником позовної заяви для третьої особи, а також з копією квитанції про оплату судового збору у розмірі 605, 60 грн. Ухвалою судді від 02.04.2025 року позовну заяву повторно було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 03.04.2025 року на електронну адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, з доданою квитанцією про доплату судового збору. Згідно ухвали судді від 04.04.2025 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвала про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачці на адресу зареєстрованого у визначеному законом порядку місця проживання, що підтверджується матеріалами справи. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2025 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Березанський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення стягнення аліментів було задоволено. [PERSON] , звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2025 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Березанський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення стягнення аліментів. Ухвалою судді від 10.07.2025 вказану вище заяву було прийнято до провадження. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 24.07.2025 заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2025 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Березанський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про припинення стягнення аліментів було скасовано, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачкою [PERSON] на адресу суду надіслано ряд заяв про перегляд заочного рішення, відповідно до викладеного у яких, заперечувала проти заявлених позивачем вимогг та зазначила, що донька позивача [PERSON] проживала разом з нею, а з позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини. Однак позивачем аліменти своєчасно не сплачувались, постійно виникала заборгованість значного розміру. При цьому, вона, разом зі своїм чоловіком повністю забезпечували всі необхідні потреби [PERSON] . Відповідачка зазначила, що після виселення [PERSON] з належного їй житла, вона забрала особисті речі відповідачки та її чоловіка, зібрані ними на лікування кошти та залишила на утриманні відповідачки собак та котів, яких свого часу приютила. Крім того, на неї нараховувались комунальні витрати за проживання у квартирі відповідачки, які їй не відшкодовані по теперішній час, а відтак відповідачка просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши подані сторонами заяви по суті спору, письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 3 ЦПК України). Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьком є позивач у справі. Розпорядженням Деснянської районної ради в м. Києві державної адміністрації №681 від 09.11.2021 встановлено піклування над [PERSON] , [INFO] , її житлом та майном. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20.09.2018 у справі № 356/1373/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання онуки - [PERSON] [INFO] , аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 грудня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 21.05.2019 року. 03.07.2019 року Березанським ВДВС у Броварському районі Київської обасті було відкрито виконавче провадження №АСВП:[NUMBER] з примусового виконання рішення Баришівського районного суду Київської області від 20.09.2018 у справі № 356/1373/17. Стан ВП: Примусове виконання. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що право дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 273 СК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що, з урахуванням інтересів дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків або інших законних представників, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16). Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 ст. 12 ЦПК України). Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що відповідно до Розпорядження Деснянської районної ради в м. Києві державної адміністрації №780 від 02.10.2024, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної ради в м. Києві державної адміністрації (протокол від 19 вересня 2024 року №19) та розглянувши заяву [PERSON] , було звільнено [PERSON] від повноважень піклувальника над неповнолітньою онукою [PERSON] , [INFO] , її житлом та майном, у зв`язку з відсутністю взаєморозумінням з піклувальником. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації здійснювати контроль за дотриманням прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та вжити заходів щодо влаштування її до сімейних форм виховання. Визнано таким, що втратило чинність Розпорядження Деснянської районної ради в м. Києві державної адміністрації №681 від 09.11.2021 «Про встановлення піклування над [PERSON] , [INFO] , її житлом та майном». Згідно з Актом обстеження умов проживання, засвідченого в.о. начальника служби у справах дітей Боярської міської ради від 11.10.2024 здійснено перевірку умов проживання без реєстрації (ВПО) неповнолітньої [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] і встановлено, що у дитини є окрема кімната, облаштована усім необхідним, місцем навчання, у сім`ї стосунки побудовані на взаємоповазі, порядності та дружбі. Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] , [INFO] , 13.02.2025 уклала шлюб з [PERSON] .. Таким чином, факт звільнення відповідачки [PERSON] від повноважень піклувальника над неповнолітньою онукою [PERSON] , [INFO] , її житлом та майном, у зв`язку з відсутністю взаєморозумінням з піклувальником та зміни місця проживання дитини від піклувальника до іншої особи, є обставиною, яка припиняє стягнення аліментів на користь того, з ким раніше проживала дитина, тобто з позивача на користь відповідачки. При цьому суд зауважує, що заперечення відповідачки щодо заявлених позовних вимог з тих підстав, що у позивача протягом всього періоду існувала заборгованість за стягнутими аліментами, а також, що відповідачка витрачала власні кошти на утримання дитини, а також вимушена доглядати за власний кошт за залишеними на неї онукою тваринами, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, однак не звільняє позивача від обов`язку погасити заборгованість по стягнутим з нього аліментам на користь позивачки на утримання доньки та не позбавляє можливості відповідачку [PERSON] звернутись до суду з вимогами про відшкодування вимушено понесених витрат. Також суд зазначає, що обгрунтування відповідачки проти заявлених вимог з тих підстав, що [PERSON] під час виїзду з квартири без їхнього з чоловіком дозволу, забрала належні їм на праві власності особисті цінні речі та кошти, не може бути віднесено судом до підстав для відмови у задоволенні позову, однак не позбавляє відповідачку можливості самостійно звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. На підставі викладеного суд доходить висновку, що вимога позивача про припинення стягнення аліментів, встановлених рішенням Березанського районного суду м. Березань від 15.12.2017 року у справі №356/1373/17, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved