Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-07 00:00:00

Короткий зміст\~позовних\~вимог \~ \~ \~ \~ Представник ПАТ «УПСК» (далі Позивач), Попов В.Є., звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), у якому просив стягнути з Відповідача на користь Позивача 3% річних у розмірі 12\~365, 12 грн. та інфляційні втрати у розмірі 58\~913, 28 грн. Позов мотивований тим, що рішенням Іванківського районного суду Київської області від 13.08.2018 задоволено позов Позивача до Відповідача та з останнього на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 63\~025 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн. Позивач неодноразово звертався до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду. 13.07.2022 державний виконавцем відкрито виконавче провадження № 69398960, а 25.02.2025 закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. При цьому, з дня ухвалення рішення суду (13.08.2018) і до 24.02.2025 у Відповідача утворилась заборгованість зі сплати 3% річних та інфляційних втрат яка підлягає стягненню. Рух справи 27.06.2025 позовна заява надійшла до суду. 30.06.2025 позовну заяву залишено без руху. 07.07.2025: недоліки позовної заяви усунені; відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Перше судове засідання в порядку письмового провадження, призначене на 05.08.2025, відкладене на 08.09.2025. Позиції сторін Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, як і не подав інших процесуальних документів. \~ \~ \~ Встановлені судом обставини та застосовані норми права Відповідно до ст.15,\~16 ЦК України, ст.4,\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що заочним рішенням Іванківського районного суду Київської області від 13.08.2018 у справі № 366/804/18 задоволено позовні вимоги Позивача до Відповідача та вирішено стягнути з останнього на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 63\~025, 68 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 грн. (а.с. 5, 6) Як вбачається з ЄДРСР, це судове рішення не переглядалось та набрало законної сили 13.09.2018. 13.07.2022 Іванківським відділом державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 69398960 з примусового виконання виконавчого листа Іванківського районного суду № 366/804/18, виданого 14.09.2018 про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості у розмірі 64787, 68 грн (а.с. 7). 25.02.2025 виконавче провадження № 69398960 закінчено у зв`язку зі сплатою коштів відповідно до виконавчого документу у повному обсязі (а.с. 8) Згідно з наданим представником Позивача розрахунком заборгованості за період з 14.08.2025 по 24.02.2025, загальна заборгованість Відповідача перед Позивачем становить: 3% річних 12\~365, 12 грн.; інфляційні втирати 58913, 28 грн. (а.с. 9) З оглядну на встановлені обставини справи, суд приходить до такого. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18. У постанові ВП ВС від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 зазначено, що приписи ст. 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. За змістом ст.ст. 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17, згідно з якою норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Судом встановлено, що рішенням Іванківського районного суду від 13.08.2018, яке набрало законної сили 13.09.2018 з Відповідача на користь Позивача стягнуто збитки в порядку регресу в розмірі 63025 грн. 68 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 грн. Враховуючи правову природу правовідносин, які утворились між сторонами у справі, а саме деліктні правовідносини, суд приходить до висновку, що Позивач вірно здійснив обрахунок заборгованості Відповідача перед Позивачем стосовно 3 % річних та інфляційних втрат та вірно визначився з періодом початку та закінчення такого обрахунку. Зокрема, оскільки між сторонами утворились деліктні правовідносини, які мали місце до набранням судовим рішенням у справі № 366/804/18 законної сили, Позивач міг здійснити початок обрахунку 3 % річних та інфляційних втрат з дня пред`явлення позасудової вимоги про погашення заборгованості, що відповідає змісту правових позицій ВП ВС, викладених у постановах від 19.06.2019 у справі №703/2718/16, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15, від 03.10.2023 у справі №366/203/21, згідно з якими «нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань. Судове рішення не породжує грошове зобов`язання й не змінює правовідносини сторін». Відповідач не надав суду доказів сплати ним грошових коштів на виконання рішення суду за період з 14.08.2018 по 24.02.2025, які б стали підставою для перерахунку утвореної заборгованості. Наданий представником Позивача розрахунок заборгованості за 3 % річних та інфляційних втрат відповідає формулі їх нарахування, наведеній у постанові КЦС ВС від 10.04.2019 у справі № 187/16/17-ц («3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Інфляційні втрати розраховуються за такою формулою: сума боргу*індекс інфляції/100% - сума боргу»), відображає необхідні відомості для їх нарахування (строк їх обрахування, суми заборгованості, індекс інфляції), у зв`язку з чим приймається до уваги судом як обґрунтований. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судовий збір Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. (а.с. 10) Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у згаданому розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved