Jurisdiction: civil
Date: 2025-08-31 00:00:00

21.03.2025 року до суду надійшов позов представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АКСІЛІУМ ФІНАНС" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєві від 21.03.2025 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 26.03.2025 року до суду від представника позивача надійшов уточнений розрахунок заборгованості. 01.04.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. 12.05.2025 року до суду надійшла від відповідача [PERSON] заява, в якій просить проводити відеоконференцію в ZOOM та долучає документи, що він перебуває на військовій службі. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєві від 13.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 15.05.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєві від 02.06.2025 року в задоволені клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 13.06.2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів. 01.07.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надавав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 29.07.2021 між АТ «Кредобанк» та відповідачем укладений кредитний договір №CL-326744, умовами якого передбачено надання позичальнику кредиту на таких умовах: сума кредиту 200000грн.; дата видачі кредиту\~29.07.2021 (датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку) з наступним переказом кредитних коштів в сумі та на цілі, що вказані у пункті 2.4 Кредитного договору); строк (термін) кредитування\~60 місяців терміном до 28.07.2026 року. У пунктах 2.4-2.7 кредитного договору від 29.07.2021 №CL-326744 зазначено про доручення позичальника Банкові здійснити переказ кредитних коштів на поточні потреби із зазначення реквізитів поточного та транзитного рахунків. Додатковими умовами (у тому числі необхідність укладання договорів з третіми особами) є: відкриття поточного рахунку\~позичальник зобов`язаний укласти з банком договір поточного рахунку та оплатити відкриття рахунку; випуск банківської платіжної картки\~позичальник зобов`язаний оплатити випуск, отримати та активувати банківську платіжну картку. Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься у п. 2.4 кредитного договору. Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує Банку відсотки за процентною ставкою 35% річних. Пунктом 4.4 кредитного договору встановлено, що загальні витрати позивальника по кредиту за цим Кредитним договором становлять 276556,38 грн. Відповідно до пункту 4.5 кредитного договору реальна річна процентна ставка 41,19% 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу із відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, серед інших, до боржника [PERSON] за кредитним договором №CL-326744 від 29.07.2021 року. В подальшому, 12.12.2024 рішенням № 12/12/24-1 було змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс». Звертаючись до суду з позовом, представником позивача долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості станом на 08.11.2023 за кредитним договором №CL-326744 від 29.07.2021 року, згідно якого станом на 08.11.2023 позичальник [PERSON] має заборгованість на загальну суму в розмірі 385471,80 грн. За період з 09.11.2023 р. по 28.02.2025 р. на суму заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 28.02.2025 179137,31грн..Всього сума нарахованих відсотків за наведений вище період становить 179137,31грн. Загалом сума заборгованості за Кредитним договором складає 564609,11грн. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша\~статті 95 ЦПК України). Відповідно до\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України\~передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно зі\~статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні») Відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів на виконання умов кредитного договору є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. (постанова Верховного Суду від 25.05.2021 у справі 554/4300/16-ц). При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит та у позику. З матеріалів справи встановлено, що будь-яких доказів на підтвердження факту перерахування коштів та отримання їх відповідачем згідно з вказаним кредитним договором позивачем суду не надав. Так, ні при поданні позову, ні під час розгляду справи в суді позивач не надав будь-яких доказів, що первісним кредитором АТ «Кредобанк» були перераховані [PERSON] кошти за кредитним договором №CL-326744 від 29.07.2021 року на його платіжну картку. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необґрунтованість, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Зважаючи на вимоги цивільного процесуального законодавства, зокрема засади змагальності та диспозитивності, суд не вправі за власною ініціативою витребувати у позивача докази. Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Схожа позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18, від 03.08.2022 у справі №156/268/21. Розрахунок заборгованості, складений в односторонньому порядку, сам по собі не є первинним документом в розумінні\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», адже не відповідає вимогам, встановленим наведеною нормою для первинних документів. Тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі кредиту позичальнику, суми траншів кредиту та, як наслідок, загальну суму боргу тощо. Наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості за кредитним договором №CL-326744 від 29.07.2021, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладених договорів позивачем не надано. Разом з тим, розрахунки заборгованості, на які посилався позивач у позові, фактично є документами, що складені позивачем, в якому останній стверджує про наявність у відповідача заборгованості за договорами у певній сумі. Розрахунок є виключно внутрішнім документом позивача, підготовленим його працівниками та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Інших доказів позивачем не надано. Отже, додані до позовної заяви роздруковані розрахунки заборгованості за кредитним договором №CL-326744 від 29.07.2021, які складені представником позивача є неналежними доказами, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Відтак, позивачем не доведено факту отримання відповідачем кредиту за вказаними договорами, а також наявності заборгованості у відповідача [PERSON] як перед первісним кредитором АТ «Кредобанк», так і перед ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс». Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту та первинних документів, перевірити розмір заборгованості не є можливим. У зв`язку із недоведенням позивачем факту перерахування відповідачу коштів з метою доведення виконання умов за кредитним договором №CL-326744 від 29.07.20021, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд не знаходить правових підстав для стягнення на користь позивача заборгованості за вказаним договором. Крім цього, в якості доказів переходу права вимоги від первісного кредитора АТ «Кредобанк» до ТОВ «ФК «Марин-Фінанс», позивач надав суду лише окремі аркуші договору факторингу від 08.11.2023. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20). За таких обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі\~ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, суд доходить висновку, про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed