Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-01 00:00:00

12.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника Костюшка Павла Миколайовича звернулось до Краснопільського районного суду Сумської області з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №1455517 від 22.02.2024 в розмірі 36875 грн, з яких 5000 грн загальна заборгованість по тілу кредиту, 29375 грн загальна заборгованість по відсоткам, 2500 грн заборгованість за пенею; стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування\~позову представник\~позивача зазначив,\~що 22.02.2024\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~ «Слон\~кредит» та\~ [PERSON] ,\~ уклали\~кредитний договір\~№1455517\~від 22.02.2024,\~ТОВ «Слон\~кредит» зобов`язалося\~надати [PERSON] \~кредит у\~гривні,\~а відповідач\~зобов`язався\~одержати та\~повернути кредит,\~сплатити проценти\~за користування\~ним та\~виконати інші\~обов`язки,\~передбачені договором.\~14.10.2024\~ згідно\~умов Договору\~факторингу №14102024\~між ТОВ\~«Слон кредит»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» укладений\~договір відступлення\~права вимоги\~за кредитним\~договором №1455517\~від 22.02.2024,\~укладеним між\~ТОВ «Слон\~кредит» \~та відповідачем\~перейшло до\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська\~агенція з\~повернення боргів»,\~яке також\~підтверджується згідно\~Реєстру боржників\~до Договору\~Факторингу №14102024\~від 14.10.2024.\~Позивач свої\~зобов`язання\~за кредитним\~договором виконало\~у повному\~обсязі,\~надавши у\~розпорядження [PERSON] \~погоджену суму\~кредитних коштів.\~У свою\~чергу,\~відповідач допустив\~прострочення виконання\~свого зобов`язання\~з повернення\~кредиту,\~сплати процентів\~за користування\~ним,\~пені,\~внаслідок чого\~утворилася заборгованість. Відповідно договору Факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Оскільки відповідач взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів не виконав, позивач як новий кредитор був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з даним позовом. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 17.03.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначений у судовому засіданні на 10.04.2025. Згідно довідки секретаря судового засідання від 10.04.2025 на підставі рішення зборів суддів Краснопільського районного суду Сумської області №2 від 28.03.2025, яким зокрема, визнано неможливим подальше відправлення правосуддя вищевказаним судом за місцем розташування суду, розгляд справи №578/241/25, відкладено та вказано, що про дату, час та місце наступного судового засідання учасників буде повідомлено додатково. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1105/0/15-25 від 22.05.2025 змінено з 2 червня 2025 року територіальну підсудність судових справ Краснопільського районного суду Сумської області шляхом її передачі до Зарічного районного суду міста Суми. Відповідно до довідки керівника апарату Зарічного районного суду м. Суми за актом приймання-передачі справ та документів від 20.06.2025 у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ Краснопільського районного суду Сумської області матеріали справи № 578/241/25 передані до Зарічного районного суду м. Суми, з урахуванням особливостей реєстрації та розподілу справ, визначених рішенням зборів суддів від 27.06.2025 № 13. Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.07.2025 вирішено відрядити суддю Краснопільського районного суду Сумської області Зерю Юлію Олександрівну до Зарічного районного суду міста Суми для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік із 14 липня 2025 року. Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 18.07.2025 матеріали справи № 578/241/25 (провадження 2/591/1874/25) передані для подальшого розгляду судді Зері Ю.О. Розгляд справи по суті призначений на 02.09.2025. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення йому судової кореспонденції на встановлену судом адресу реєстрації, що відповідно до положень частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належно врученою. Представник позивача у судове засідання не прибув, у позовній заяві просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. За таких обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення, у судовому засіданні. Яке відбулось 02.09.2025 постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до статей 280, 281 ЦПК України. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дачу і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що 22.02.2024\~ [PERSON] \~уклав із\~ТОВ «Слон\~кредит» договір\~№1455517\~про надання\~споживчого кредиту.\~Згідно умов\~вказаного договору\~ТОВ «Слон\~кредит» надало\~позичальнику \~ [PERSON] \~кредит у\~розмірі 5000\~грн на\~360\~днів,\~періодичність платежів\~зі сплати\~процентів кожні\~30\~днів.\~Стандартна процентна\~ставка становить\~2,50\~%\~в день\~та застосовується\~у межах\~строку кредиту\~(360\~днів). Договір особисто підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором та представником ТОВ «Слон кредит». Додатками до\~кредитного договору\~є паспорт\~споживчого кредиту\~ та\~ таблиця\~обчислення загальної\~вартості кредиту\~для споживача\~та реальної\~річної процентної\~ставки за\~договором про\~споживчий кредит,\~які також\~містять вичерпну\~інформацію щодо\~специфікації кредитного\~продукту,\~який надається\~ [PERSON] ,\~а також\~інформацію щодо\~розміру щомісячного\~платежу за\~кредитом,\~порядку його\~формування,\~строку сплати.\~Як паспорт\~споживчого кредиту,\~так і\~ вищевказана\~таблиця особисто\~підписані відповідачем\~ електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Таким чином, суд вважає доведеним, що 22.02.2024 між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] , було укладено кредитний договір №1455517, на підставі якого між сторонами виникло зобов`язання на визначених у ньому умовах. Факт перерахування відповідачеві кредитних коштів підтверджується повідомленням № 20241105-1475 від 05.11.2024 ТОВ «Пейтек Україна». Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 22.02.2024 між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] загальна сума боргу становить 36875 грн, яка складається з 5000 грн заборгованості за основною сумою боргу; 29375 заборгованості за відсотками; 2500 заборгованості за пенею, станом на 14.10.2024. 14.10.2024 згідно умов Договору факторингу №14102024, укладеного між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №1455517 від 22.02.2024, укладеним між ТОВ «Слон кредит», що також підтверджується Реєстром боржників до Договору Факторингу №14102024 від 14.10.2024, відповідно до якого загальна сума переданого боргу становить 36875 грн. Як зазначає позивач, з моменту отримання від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобов`язань. Однак станом на момент звернення позивача з позовною заявою до суду відповідач так і не сплатив суму заборгованості, яка виникла через невиконання ним умов кредитного договору. Несвоєчасна сплата обумовлених кредитним договором платежів порушує право позивача на отримання власних грошових коштів, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Від відповідача до суду жодних документів на підтвердження його позиції з предмета спору не надходило, своїм правом на участь у судових засіданнях та на подання доказів відповідач не скористався. Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цивільного законодавства, які регулюють питання виконання зобов`язань, відповідальності за порушення зобов`язання, а також питання, пов`язані з кредитом. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої і другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Щодо форми укладеного договору суд вважає за доцільне звернути увагу, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з\~частиною першою\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини першої електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У ході розгляду справи встановлено, що спірний кредитний договір укладений в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір відповідач підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, подавши заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого отримав на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-повідомлення, який використав для підтвердження підписання кредитного договору. Відтак суд робить висновок, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину: без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між його сторонами не міг бути укладений. Вказаний висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21, від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20 Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до\~частини першої\~статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою\~статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з положеннями частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~частини першої\~статті 1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1082 даного Кодексу боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відтак навіть за умови, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги від позивача, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Відповідно до частин першої та третьої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 вказаного Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина перша статті 612 цього ж Кодексу передбачає, що б оржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено у ході розгляду справи та підтверджено наявними у справі доказами, відповідач згідно укладеного ним договору отримав у користування кредитні кошти, водночас кредитні кошти та нараховані суми процентів своєчасно та у повному обсязі не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу зазначеного вище саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення кредитного договору та прострочення позичальником виконання зобов`язань, факт набуття ним права грошової вимоги до відповідача за спірним договором, а на відповідача - обов`язок довести належне виконання договірних зобов`язань чи спростувати розмір існуючої заборгованості у разі заперечення проти вимог позивача, або ж право визнати позовні вимоги повністю чи частково. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Позивачем у встановленому порядку доведено факт укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, факт передання відповідачу кредитних коштів. Доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань у повному обсязі матеріали справи не містять, своїм правом на участь у розгляді справи та подання доказів відповідач не скористався, заперечень щодо обґрунтованості позовних вимог до суду не подавав. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про правомірність, обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення в частині стягнення тіла кредиту та нарахованих відсотків. Водночас щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне. Суд звертає увагу, що договір № 1455517 від 22.02.2024 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» є споживчим, тобто кредитні правовідносини, які виникли між сторонами, носять споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Як зазначає позивач, згідно з реєстром боржників за кредитними договорами, укладеними між відповідачем та ТОВ «Слон кредит», який є додатком № 1 до договору факторингу № 14102024 від 14.10.2024, позивач набув права вимоги до відповідача на суму 36875 грн, з яких 5000 грн заборгованості за тілом кредиту, 29375 грн заборгованості за відсотками, 2500 грн заборгованості за пенею, саме таку суму просить стягнути позивач на свою користь. При цьому розмір відсоткової ставки у день визначений у розмірі 2,5 %, відповідно до умов Договору № 1455517 від 22.02.2024. Разом з тим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування». Так, пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначила, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів -1,5%. При цьому відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Таким чином максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладені до набрання Законом України № 3498-IX: протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів 1,5% (до 20.08.2024 включно); починаючи з 241 дня 1% (з 21.08.2024). Як встановлено судом, договір № 1455517 укладений між ТОВ «Лінуера України» та [PERSON] 22.02.2024, тобто після набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення Закону про обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються до даних правовідносин у порядку передбаченому частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» у розмірі не більшому, ніж 1%. З урахуванням наведеного, суд відхиляє наданий розрахунок заборгованості та наводить свій розрахунок, з урахуванням обмеження максимального розміру денної процентної ставки до 1%. Таким чином, заборгованість відповідача за нарахованими відсотками за період з 22.02.2024 до 14.10.2024 (день укладення договору факторингу, після якого як стверджує позивач жодні нарахування не проводились) становить 11750 грн, що розраховується наступним чином (5000*1/100) * 236 (кількість днів прострочення за період, зазначений позивачем). Таким чином, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 11750 грн. Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості пені в сумі 2500 грн, суд зазначає наступне. Суд звертає увагу, що умовами договору № 1455517 від 22.02.2024, а саме розділом 6 (відповідальність сторін) нарахування пені у випадку неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення кредиту не передбачене. Відповідно до паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачем та ТОВ «Слон кредит» (розділ 6), наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у вигляді пені не застосовуються, можливе лише нарахування штрафу в узгодженому розмірі. При цьому відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи. Відтак правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2500 грн пені відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до положень частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем був сплачений судовий збір у сумі 3028 грн, а позов задоволений частково, сума витрат по сплаті судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1 375,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial