Jurisdiction: civil
Date: 2025-09-08 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовом до Новокаховської міської\~військової адміністрації\~про визнання\~права власності на квартиру. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 грудня 1998 року на підставі свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стали власниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (копія свідоцтва додається). Зазначене свідоцтво про право власності на житло було зареєстровано Каховським бурю технічної інвентаризації за номером 10849/44, що підтверджується записом в технічному паспорті. Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було належним чином зареєстровано за позивачем відповідно до законодавства України діючого на момент такої реєстрації. Відповідно до Наказ Мінрозвитку від 28.02.2025 № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" Новокаховська міська територіальна громада Херсонської області визнано тимчасово окупованою територією України із 24.02.2022 року. Зазначені обставини виключають можливість підтвердження реєстрації права власності в БТІ через окупацію населеного пункту. З метою подальшої реалізації прав власника щодо звернення за відшкодуванням шкоди завданої країною-агресором позивачка звернулася через ЦНАП до державного реєстратора за внесенням відомостей про право власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Проте рішенням державного реєстратора №76822259 від 27 січня 2025р. їм було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що відсутня інформація про проведення реєстрації у електронних та паперових носіях та неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права. Представник позивачів просить визнати за [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ); [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ); [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ); [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . У судове засідання позивачі та відповідач не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача підтримав позов, представник відповідача подав заяву про визнання позову. Дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги наступне. 28 грудня 1998 року на підставі свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стали власниками квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на житло було видане згідно із розпорядженням Виконавчого комітету Новокаховської міської Ради від 28.12.1998 року № 934-к/7768 та зареєстровано Каховським бурю технічної інвентаризації за номером 10849/44. Згідно із технічного паспорта квартира за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 74.3 кв.м., житлову площу 44.4 кв.м. Відповідно до Наказ Мінрозвитку від 28.02.2025 № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" Новокаховська міська територіальна громада Херсонської області визнано тимчасово окупованою територією України із 24.02.2022 року. Зазначені обставини виключають можливість підтвердження реєстрації права власності в БТІ через окупацію населеного пункту. З метою подальшої реалізації прав власника щодо звернення за відшкодуванням шкоди завданої країною-агресором позивачка звернулася через ЦНАП до державного реєстратора за внесенням відомостей про право власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Проте рішенням державного реєстратора №76822259 від 27 січня 2025р. їм було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що відсутня інформація про проведення реєстрації у електронних та паперових носіях та неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації\~відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. У таких випадках ч.1 ст. 392 ЦК України захищає право власності та передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) прав власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про щ свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс1 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадка право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема і правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача права власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм праве викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, тлумачення норми ч.1 ст. 392 ЦК України та правові висновки Верховного Суду свідчать, що власник має право звернутись із позовом про визнання його права власності у випадку втрати ним документа, який засвідчує його прав власності, що є достатньою та самостійною підставою для застосування ч.1 ст. 39 ЦК України. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved